КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2015 р. справа№ 911/58/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - не з'явилися

відповідача - Паціра В.Р.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2015 р.

у справі № 911/58/15 (суддя - Карпечкін Т.П.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Німецько-українська науково-виробнича фірма «Бровафарма»

про стягнення 16 802,29 грн

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року Фізична особа-підприємць ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Німецько-українська науково-виробнича фірма «Бровафарма» (далі - відповідач) про стягнення з відповідача 15 000,00 грн за простій автомобіля та 1 802,29 грн пені.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.03.2015 р. у справі № 911/58/15 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 03.03.2015 р. у справі № 911/58/15, Фізична особа-підприємця ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що простій автомобіля стався через вину відповідача і це є підставою для застосування судом трирічного строку позовної давності у відповідності до Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 911/58/15, а розгляд справи призначено на 21.05.2015 р.

В засідання суду, призначене на 21.05.2015 р., позивач не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду скарги, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності позивача суду не надано.

Неявка в судове засідання позивача не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

21.05.2013 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Німецько-українська науково-виробнича фірма Бровафарма» (далі - замовник) було укладено договір № ТЕО-21/05/2013 на транспортно-експедиційне обслуговування (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору замовник, що діє від свого імені, залучає іншу сторону, перевізника, для доставки вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполучені. Перевізник доставляє вантажі, а замовник оплачує послуги перевізника на погоджених між ними умовах.

Згідно з п. 2.4 договору замовник зобов'язаний забезпечити належне оформлення товаросупровідних і митних документів, необхідних для безперешкодного проїзду автомобіля через країни і митні переходи, по яким здійснюється перевезення.

У відповідності до п. 5.2 договору за кожну почату добу простою транспортного засобу під завантаженням (розвантаженням) понад нормативних строків, замовник оплачує перевізнику неустойку в розмірі 500 грн за кожну почату добу простою, якщо інше не передбачено заявкою.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2013 р. (п. 8.1 договору).

Як передбачено п. 2.1 договору, замовник надає перевізнику оригінал або факс-копію транспортної заявки на здійснення міжнародного перевезення вантажу із зазначенням наступного: маршрут, найменування вантажу, вага та об'єм вантажу, митне оформлення, кількість автомобілів, дата і час завантаження, термін доставки, адреса місця завантаження, фірма відправник, контактна особа при розвантаженні, вартість послуг, умови оплати, додаткові умови.

Так, відповідно до заявки № 01 на автомобільне перевезення вантажу від 21.05.2013 р. (далі - заявка) ФОП ОСОБА_3 зобов'язувався надати ТОВ «Німецько-українська науково-виробнича фірма Бровафарма» автотранспортні послуги на перевезення вантажу при досягненні згоди по всіх викладених в ній обов'язкових пунктах.

23.05.2013 р. товар (таблетки кобальта хлорид натрія, хлорид) був завантажений і оформлений в Київській обласній митниці, що підтверджується відміткою СМR № 014661.

24.05.2013 р. вантаж не був пропущений Митними органами Республіки Польща у зв'язку із відсутністю ветеринарного дозволу на імпорт, що підтверджується відміткою СМR № 014661.

15.06.2013 р. автомобіль з вантажем був повернутий на митну територію України, що підтверджується відміткою СМR № 014661.

17.06.2013 р. товар був доставлений і 03.07.2013 р. товар був вивантажений в м. Бровари.

03.07.2013 р. між сторонами було підписано акт № 84 виконаних робіт, відповідно до якого сторони погодили, що загальна вартість робіт послуг по перевезенню вантажу по маршруту м. Бровари (Україна) - м. Дороугорськ (Польща) - м. Бровари (України), передбачені попередньо підписаною заявкою № 01 від 21.05.2013 р. за договором № ТЕО-21/05/2013 від 21.05.2013 р., виконано у повному обсязі. Претензій по перевезенню з обох сторін немає. Загальна вартість робіт склала 23 227,00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач розрахувався з позивачем за укладеним договором частково, оплативши 24.05.2014 р. 8 227,00 грн, однак за простій автомобіля сплата не здійснена, що призвело до виникнення за відповідачем заборгованості в сумі 15 000,00 грн за простій автомобіля та нарахування пені в сумі 1802,29 грн, що всього становить 16 802,29 грн.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як передбачено п. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ст. 909 ГК України).

Разом тим, у відзиві на позовну заяву відповідач заявив про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з позовом, який виник з договору перевезення вантажу.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно зі ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як передбачено ч. 3 ст. 925 ЦК України, до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Також, у відповідності до ч. 6 ст. 315 ГК України щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Як визначено ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 р., затвердженої Законом України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів», термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік. Однак, у випадку навмисного правопорушення або такого неналежного виконання обов'язків, яке згідно законодавства, що застосовується судом або арбітражем, який розглядає справу, прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки. Відлік терміну позовної давності починається:

a) у випадку часткової втрати чи пошкодження вантажу, або прострочення в доставці - з дня доставки;

b) у випадку втрати всього вантажу - з тридцятого дня по закінченню узгодженого терміну доставки, або, за відсутності такого терміну, - з шістдесятого дня після прийняття вантажу перевізником для перевезення;

c) у всіх інших випадках - по закінченню тримісячного терміну з дня укладання договору перевезення.

День початку відліку терміну позовної давності у термін не зараховується. Пред'явлення претензії в письмовій формі припиняє відлік терміну позовної давності до того дня, коли перевізник у письмовій формі відхилив претензію і повернув додані до неї документи. У випадку часткового визнання претензії відлік терміну позовної давності відновляється лише стосовно тієї частини претензії, яка залишається предметом спору. Тягар доказу факту отримання претензії або відповіді на неї, а також повернення документів, лежить на стороні, яка посилається на ці факти. Відлік терміну позовної давності не призупиняється внаслідок пред'явлення подальших претензій на тій же підставі.

Враховуючи те, що претензія позивачем відповідачу не надсилалась, тому строк позовної давності обраховується в один рік, починаючи через три місяці після укладення договору № ТЕО-21/05/2013 на транспортно-експедиційне обслуговування від 21.05.2013 р., тобто після 21.08.2013 р.

Таким чином, річний строк позовної давності минув в кінці серпня 2014 року, в той час, як позов було подано лише в січні 2015 року.

Доводи скаржника про те, що простій автомобіля стався через вину відповідача і це є підставою для застосування судом трирічного строку позовної давності в порядку ч. 1 ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів колегія вважає необґрунтованими враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 вказаної Конвенції у випадку навмисного правопорушення або такого неналежного виконання обов'язків, яке згідно законодавства, що застосовується судом, який розглядає справу, прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази умисного ухилення відповідача від зобов'язання, оскільки останній вживав заходів для пришвидшення отримання документів для перевезення вантажу, а надання необхідних для перетину кордону документів залежало не лише від дій відповідача.

Про відсутність умислу свідчить також той факт, що відповідач був зацікавлений у досягненні певного господарського результату і не мав на меті спричинити простій автомобіля позивача.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 15 000,00 грн за простій автомобіля є обґрунтованою, але задоволенню не підлягає, оскільки станом на момент звернення позивача з даним позовом минув строк позовної давності, про що заявлено відповідачем, а позивачем в свою чергу не обґрунтовано поважності причин пропуску вказаного строку.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 1 802,29 грн пені за період з 29.03.2014 р. по 29.09.2014 р.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення відповідача 1 802,29 грн пені також задоволенню не підлягає. До того ж, відсутні правові підстави стверджувати про прострочення виконання зобов'язання, оскільки позивачем не було надано доказів звернення до відповідача з відповідною вимогою.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, з дотриманням норм матеріального і процесуального права та правомірно відмовлено в позові за пропуском строку позовної давності, внаслідок чого апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2015 р. у справі № 911/58/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/58/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді Є.Ю. Пономаренко

В.В. Андрієнко