ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р. Справа № 917/2263/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1617 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 20.01.15 р. у справі № 917/2263/14

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2, м. Комсомольськ, Полтавська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Провізор", м. Полтава

про стягнення 38868,00 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Провізор", м. Полтава,

до Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2, м. Комсомольськ, Полтавська область,

про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення від 01.09.2014 р.

ВСТАНОВИЛА:

СПД ФО ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), в якій просив стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Провізор" 38868,00 грн.

03.12.2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Провізор" звернулося до господарського суду з зустрічною позовною заявою про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення від 01.09.2014 р.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.01.2015 р. у справі № 917/2263/14 в задоволенні первісного позову відмовлено повністю. Зустрічний позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір оренди нежитлового приміщення від 01.09.2014 р., укладеного між ТОВ "Фармацевтична компанія "ПРОВІЗОР" та СПД-ФОП ОСОБА_2. Стягнуто з СПД ФОП ОСОБА_2 на користь стягувача - ТОВ "Фармацевтична компанія "Провізор" витрати зі сплати судового збору в розмірі 1218,00 грн.

Рішення мотивоване з посиланням на те, що первісні позовні вимоги необґрунтовані, матеріалами справи не підтверджені, а отже задоволенню не підлягають, стосовно позовних вимог зустрічного позову суд виходив з того, що спірні правочини в порушення ст. 207 ЦК України підписано представником юридичної особи з перевищенням наданих йому повноважень. Зазначена обставина відповідно до положень ч. 1 ст. 215 , ч. 2 ст. 203 ЦК України є підставою для визнання зазначеного правочину недійсним, як такого, що вчинений особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, та ін.

СПД ФО ОСОБА_2 не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 20.01.2015 р. у справі № 917/2263/14 та прийняти нове, яким первісний позов задовольнити повністю, у задоволенні зустрічного позову відмовити, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про те, що на виконання умов укладеного договору оренди від 01.09.2014 р. актом від 01.09.2014 р. передано, а відповідачем прийнято зазначене у договорі приміщення, а доводи відповідача щодо не передання йому ключів від приміщення не відповідає дійсності та спростовується актом від 01.09.2014 р., в якому зазначено про відсутність претензій сторін одна до одної, також зазначає, що відповідачем не надано доказів перешкод у користуванні майном. Таким чином, з посиланням на ст. 762 ЦК України позивач вважає, що відповідач зобов'язаний здійснити оплату за оренду згідно з умовами укладеного договору, та ін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Провізор" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у відзиві та ін.

Відповідач у призначене судове засідання не з'явився, звернувся до суду з клопотанням, в якому просив розглянути справи за наявними у справі матеріалами та без участі представника товариства.

Враховуючи факт належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду апеляційної скарги, та те, що норми ст. 38 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, судова колегія вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 01.09.2014 р. між СПД - ФОП ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "ПРОВІЗОР" укладений договір оренди нежитлового приміщення (далі - договір оренди). Відповідно до умов якого, СПД-ФОП ОСОБА_2 передав в оренду ТОВ "ФК "Провізор" приміщення за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 80,8 кв. м.

Того ж дня, між сторонами укладений договір про відшкодування витрат за комунальні послуги, електричну енергію, водопостачання/водовідведення, теплопостачання, вивезення та захоронення твердих побутових відходів (а. с. 9) (далі - договір про відшкодування витрат за комунальні послуги), згідно з умовами якого надавач послуг забезпечує оплату за комунальні послуги, електричну енергію, водопостачання/водовідведення, теплопостачання, вивезення та захоронення твердих побутових відходів з будівлі, послуг пожежної охорони та охорони приміщення, що знаходиться в оренді за адресою: АДРЕСА_3, а користувач відшкодовує витрати надавачу послуг на оплату комунальних послуг, електричну енергію, водопостачання/водовідведення, теплопостачання, вивезення та захоронення твердих побутових відходів з будівлі, послуг пожежної охорони та охорони приміщення пропорційно до займаної ним площі в цьому приміщенні, а саме 80,8 кв. м., спожитої електричної енергії, водопостачання/водовідведення за відліковим приладом, а вивезення та захоронення твердих побутових відходів - 0,5 куб. м. за місяць.

Відповідно до п. 2.1. договору про відшкодування витрат за комунальні послуги, сума договору визначається вартістю комунальних послуг, електричної енергії, водопостачання/водовідведення, теплопостачання, вивезення та захоронення твердих побутових відходів, пожежної охорони та охорони приміщення за цінами діючими на час відшкодування.

На виконання умов договору оренди позивач за актом від 01.09.2014 р. (а. с. 5) передав відповідачеві, а останній прийняв нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 80,8 кв. м., без жодних зауважень або претензій.

Позивач зазначає, що 01.09.2014 р. від відповідача отримано електронною поштою та в подальшому засобом поштового зв'язку лист № 335/01 від 01.09.2014 р. з вимогою про розірвання договору оренди від 01.09.2014 р. нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_3, з посиланням на створення перешкод та фактичне непередання майна орендодавцем, з тих підстав, що не передані ключі від приміщення, тобто приміщення фактично не передано, створені перешкоди у його користуванні.

02.09.2014 р. позивач надіслав на адресу відповідача лист, в якому надав відповідь з посиланням на те, що приміщення прийняті відповідачем без жодних зауважень та претензій, також зазначив, що у разі пошкодження або втрати ключів відповідач мав можливість негайно отримати додатковий комплект ключів.

При цьому, позивач зазначив, що згідно з повідомленням Укрпошти № від 10.09.2014 р. відповідач відмовився від отримання листа позивача від 02.09.2014 р. з посиланням на відсутність довіреності, у зв'язку з чим вищезазначений лист направлено повторно та отримано відповідачем.

В подальшому позивачем виставлений рахунок на оплату оренди за перший та останній місяць згідно з п. 3.1. договору оренди та комунальних послуг згідно з договором про відшкодування витрат за комунальні послуги, зазначені рахунки також отримувати відповідач відмовився і повернув позивачеві.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до суду у даній справі.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення виходив з того, що первісні позовні вимоги не обґрунтовані, матеріалами справи не підтверджені, а отже задоволенню не підлягають, стосовно позовних вимог зустрічного позову суд виходив з того, що спірні правочини в порушення ст. 207 ЦК України підписано представником юридичної особи з перевищенням наданих йому повноважень. Зазначена обставина відповідно до положень ч. 1 ст. 215 , ч. 2 ст. 203 ЦК України визнана підставою для визнання зазначеного правочину недійсним, як такого, що вчинений особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, та ін.

Проте, викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, не повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, в зв'язку з чим, є підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. ст. 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 795 Цивільного кодексу України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 2. 1. договору, право користування майном переходить до орендаря одночасно із підписанням сторонами акта приймання-передачі зазначеного майна.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов укладеного договору позивач актом від 01.09.2014 р. (а. с. 5) передав відповідачеві, а відповідач прийняв нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 80,8 кв. м. без жодних зауважень або претензій.

Щодо посилань відповідача на відсутність у останнього ключів від зазначеного приміщення, вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у матеріалах справи відсутні докази непередачі ключів, докази якими відповідач намагався отримати ключі (листи, звернення, тощо), докази створення перешкод у користуванні приміщенням, а отже відсутність ключів від переданого йому нежитлового приміщення свідчить саме про бездіяльність з боку відповідача. До того ж договір оренди не містить посилань щодо зазначення в акті факту передачі ключів.

Крім того, позивачем неодноразово було запропоновано відповідачеві у разі втрати або пошкодження ключів негайно отримати додатковий комплект ключів. А отже, вище зазначені доводи спростовуються матеріалами справи, а саме підписаним сторонами актом від 01.09.2014 р.

Доводи про те, договір укладений не уповноваженою особою з посиланням на наказ № 125 від 15.08.2014 р. про призначення виконуючого обов'язки директора та протокол загальних зборів від 15.08.2014 р. щодо повноваження особи, яка виконує обов'язки директора на час знаходження у відпустці ОСОБА_5 також не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що договір з боку відповідача підписаний в.о. директора ОСОБА_6 діючій на підставі наказу № 125 від 15.08.2014 р. та скріплений печаткою компанії.

Як свідчить наказ № 125 від 15.08.2014 р., ОСОБА_6 призначена в. о. директора для виконання завдань і досягнення мети підприємства в межах компетенції з правом підпису на час відпустки ОСОБА_5

При цьому, зазначений наказ не містить вказівок на певні обмеження, про які визначено у протоколі загальний зборів від 15.08.2014 р. Більше того, відповідач не надав доказів повідомлення позивача про спірні обмеження, надсилання (надання) зазначеного протоколу позивачеві при укладанні спірного договору.

Зазначене здійснено відповідно до статуту відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини 1 та 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

А отже, оскільки відповідач не довів, що позивач знав чи міг знати про відповідні обмеження, твердження відповідача, що договір укладений не уповноваженою особою в даному випадку є необґрунтованими.

Стосовно вимоги позивача за зустрічним позовом, щодо визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення від 01.09.2014 р. укладеного між ТОВ «Фармацевтична компанія «Провізор» та СПД ФО Локтіоновим ОСОБА_4 з посиланням на відсутність повноважень ОСОБА_6 на підписання договору, колегія суддів зазначає, що з урахуванням вищезазначених обставин зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 3.1. договору, плата за перший та останній місяць оренди вноситься передоплатою на розрахунковий рахунок орендодавця.

Крім того, відповідач (користувач) укладаючи договір про відшкодування витрат за комунальні послуги, а зобов'язався відшкодувати витрати надавачу послуг на оплату комунальних послуг, електричну енергію, водопостачання/водовідведення, теплопостачання, вивезення та захоронення твердих побутових відходів з будівлі, послуг пожежної охорони та охорони приміщення пропорційно до займаної ним площі в цьому приміщенні, а саме 80,8 кв. м., спожитої електричної енергії, водопостачання/водовідведення за відліковим приладом, а вивезення та захоронення твердих побутових відходів - 0,5 куб. м. за місяць.

Як зазначено вище, відповідачу направлені рахунки на оплату орендної плати згідно з п. 3.1. договору, а також за жовтень 2014 р., та комунальних послуг згідно з договором про відшкодування витрат за комунальні послуги, однак відповідач оплату не здійснив.

Відповідно до приписів ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Орендна плата нарахована відповідачеві відповідно до умов укладеного договору, вартість витрат на комунальні та інші послуги, пов'язані з орендою приміщення розрахована, виходячи з доданих платіжних та розрахункових документів відповідачем не спростовані.

Таким чином, висновки господарського суду про відмову в задоволенні первісного позову є такими, що суперечать матеріалам справи та вимогам чинного законодавства України, в зв'язку з чим, відповідне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а первісний позов - підлягає задоволенню, виходячи з розрахунку орендної плати та витрат на оплату комунальних та інших послуг за договором.

З урахуванням вимог ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 1827,00 грн. судового збору та 920,00 грн. судового збору по скарзі.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду не відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 2 ст. 103, ст. 104, ст. 105 ГПК України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 20.01.15 р. у справі № 917/2263/14 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "ПРОВІЗОР" (вул. Калініна, 26, кв. 19, м. Полтава, 36023; ) на користь позивача СПД - ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, 39800; ІПН НОМЕР_2) 38868,00 грн. боргу, 1827,00 грн. судового збору та 920,00 грн. судового збору по скарзі. Наказ доручити видати господарському суду Полтавської області.

В зустрічному позові відмовити.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 18.05.2015 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.