ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2015 р. Справа № 909/31/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Данко Л.С.

Кузь В.Л.

розглянув апеляційну скаргу приватного підприємства "Галагробізнес МЗ", с.Підгір'я, Богородчанський район, Івано-Франківська область № 12 від 07.04.2015 р.

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2015 року

у справі № 909/31/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп

Інтернешнл", вул. Васильківська, 34, корпус В, кімната, 308, м. Київ, 03022;

до відповідача: приватного підприємства "Галагробізнес МЗ", вул. Фермерська, 21, с.Підгір'я, Богородчанський район, Івано-Франківська область, 77706;

про стягнення заборгованості в сумі 804573,20 грн.

За участю представників :

від позивача: Гуль Л.А.-представник;

від відповідача: не з»явився;

Представнику позивача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст.811 ГПК України, учасником судового процесу не заявлено.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2015р.. у справі №909/31/15 (суддя Грица Ю.І.) позовні вимоги задоволено: стягнено з ПП "Галагробізнес МЗ" на користь ТОВ "Агроскоп Інтернешнл" - 724 049,91 грн. - основного боргу; 11 621,92 грн. пені; 60 600,00 грн. - штрафу; 8 301,37 грн. - 3 відсотків річних.

ПП "Галагробізнес МЗ" подано апеляційну скаргу № 12 від 07.04.2015р., в якій просить скасувати рішення суду, прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення прийнято з неповним з»ясуванням обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, скаржник зазначає, що суд не дослідив підписаний сторонами договір, наявні в матеріалах справи документи, неправильно визначився із характером спірних правовідносин, не застосував закон, який підлягає застосуванню.

ТОВ "Агроскоп Інтернешнл" у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, між ТОВ "Агроскоп Інтернешнл" та ПП "Галагробізнес МЗ" було укладено договір купівлі-продажу насіння №14 НК 15/КВСЯ від 25.07.2014р.

Відповідно до умов договору та на умовах відстрочення остаточної оплати на певний термін продавець зобов'язується передати у власність покупця насіння, згідно специфікацій - додатків до договору, що становлять його невід'ємну частину, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість (п.1.1. договору).

Пунктами 2.1.,2.2. договору сторонами обумовлено, що ціни, загальна вартість, найменування товару, вид обробки, одиниця виміру, зазначаються у додатках. В ціну товару входить вартість тари, упаковки та маркування. На дату поставки товару ціна визначається в еквіваленті євро до гривні та вказується в гривні. Ціна товару може бути змінена продавцем в односторонньому порядку у випадку зростання міжбанківського курсу придбання євро до національної валюти України на один або більше процентів, діючого на дату кожного фактичного платежу, відносно міжбанківського курсу придбання євро до національної валюти України, що діяв на дату першого платежу за договором/або поставки товару (в залежності від того, яка подія відбулась першою). Загальна ціна товару, підрахована з урахуванням результатів коригування ціни на товар на дату здійснення кожного фактичного платежу - є фактичною загальною ціною товару по цьому договору, яку покупець зобов'язаний оплатити. У випадку несвоєчасної оплати, покупець оплачує повну вартість придбаного товару з урахуванням п. 2.2. договору. При цьому ціна за товар визначається на дату здійснення фактичного платежу.

Відповідно до п.2.3 договору покупець здійснює попередню оплату за товар у розмірі 0% вартості кожної окремої партії товару, зазначеної в додатку до договору або замовленні покупця не пізніше ніж за 7 днів до дати поставки відповідної партії товару. Решта вартості товару виплачується покупцем до 01.12.14 - 100% вартості партії товару, отриманого покупцем.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що на виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар - брентано насіння озимого ріпаку на суму 606 000,00 грн., що підтверджується: видатковою накладною №АІ000007761 від 01 серпня 2014 року та довіреністю №3 від 28 липня 2014 року (а.с.14-15).

Однак, в порушення договірних зобов"язань, відповідач отриманий товар на суму 606 000,00 грн. не оплатив.

Отже відкоригована заборгованість відповідача перед позивачем становить 724 049,91 грн.

Вищенаведене стало підставою для звернення позивача до суду про стягнення з відповідача 724 049,91 грн. заборгованості за поставлений товар, 11 621,92грн. пені та 8 301,37грн. 3 % річних за невиконання грошових зобов»язань.

Згідно із п.п. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України та ст..526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 525 цього ж Кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначалось вище відповідно до матеріалів справи основна заборгованість відповідача перед позивачем враховуючи положення п. 2.2 договору купівлі-продажу насіння №14 НК 15 /КВСЯ від 25.07.2014р., становить 724 049,91 грн.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до вимог ч. 6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 6.4. договору купівлі-продажу насіння №14 НК 15 /КВСЯ від 25.07.14, сторони узгодили, що у випадку несвоєчасного або неповного розрахунку за придбаний товар покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежів по оплаті товару, від своєчасно неоплаченої суми заборгованості, за кожен день прострочення оплати до моменту повної оплати, а також 20% річних від простроченої суми.

Згідно із ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок нарахованої суми пені та 3% річних, судом першої інстанції правомірно встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення 11621,92 грн. пені та відсотків річних в сумі 8 301,37грн. підлягають до задоволення.

Окрім того, п. 6.5. договору сторони узгодили, що у разі порушення покупцем строків попередньої оплати та/або оплати за товар відповідно до графіку, встановленого договором, продавець має право стягнути з покупця штраф у розмірі 10% від суми неоплаченої або несвоєчасно сплаченої вартості товару.

Отже, задоволенню підлягає штраф у розмірі 60 600,00грн.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно приписів статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18, у випадку, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, скаржником належними та допустимими доказами не обгрунтовано факту неналежного виконання позивачем зобов'язань за договором.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.04.2015р. у даній справі суд зобов»язував скаржника надати докази сплати судового збору у сумі 8 045,73грн.

Однак, скаржником станом на 14.04.2015р. (оголошення вступної та резолютивної частини постанови суду) не надано доказів сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р., якщо строк, на який судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або залишити позов чи скаргу без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Згідно із п.п.4 п.2 ст.2 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду судовий збір стягується у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

З огляду на викладене, відповідно до ст.49 ГПК України із скаржника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8 045,73грн. за розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2015р.. у справі №909/31/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Стягнути з приватного підприємства "Галагробізнес МЗ", вул. Фермерська,21, с. Підгір'я, Богородчанський район, Івано-Франківська область, 77706 () в доход Державного бюджету (код класифікації доходів бюджету 22030001, рахунок отримувача УДКСУ у Личаківському районі м.Львова; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38007620; Банк отримувача ГУДКСУ у Львівській області; Код банку отримувача (МФО) 825014; рахунок отримувача 2006) 8 045,73грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати наказ.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 19.05.2015р..

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Данко Л.С.

Суддя Кузь В.Л.