ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа № 908/534/15-г

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М. , суддя Черленяк М.І.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників:

позивача - Єфременко О.О. (довіреність від 18.04.2014 № 14-88);

відповідача - Анохіна Т.І. (довіреність від 30.12.2014 р. № юр/2484);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 2363 З/1-28) на рішення Господарського суду Запорізької області від 18 березня 2015 року у справі № 908/534/15-г

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", м. Краматорськ Донецької області,

про стягнення 188395078,08 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до ОКП "Донецьктеплокомуненерго" про стягнення 188395078,08 грн. по договору купівлі-продажу природного газу від 01.08.2012 р. № 192-БО, що складаються з: основного боргу в сумі 139356560,96 грн., пені в сумі 10322182,94 грн., 7% штрафу в сумі 19516,31 грн., інфляційних витрат в сумі 30557056,29 грн. та 3% річних в сумі 8139761,58 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на невчасну та не в повному обсязі сплату вартості природного газу, отриманого по укладеному між сторонами договору купівлі-продажу природного газу 01.08.2012 р. № 192-БО.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.03.2015 р. у справі № 908/534/15-г (суддя Алейникова Т.Г.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 139356560,96 грн., пеню в сумі 5161092,00 грн., 7% штрафу в сумі 9759,00 грн., інфляційні витрати в сумі 30557056,29 грн. та 3% річних в сумі 8139761,58 грн.

Позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зменшення пені на 5161091,47 грн. та 7% штрафу на 9758,15 грн., та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача пеню в сумі 5161091,47 грн. та 7% штрафу в сумі 9758,15 грн. Посилається на те, що важкий фінансовий стан відповідача не є винятковою обставиною, яка б могла бути підставою для зменшення розміру штрафу та пені.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 р. у справі № 908/534/15-г апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.05.2015 р.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 р., у зв'язку з відпусткою судді Івакіної В.О., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М., суддя Черленяк М.І.

Представник позивача в судовому засіданні 26.05.2015 р. підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 8129 від 25.05.2015 р.) та в судовому засіданні 26.05.2015 р. не погоджується з доводами позивача, викладеними у апеляційній скарзі, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на необґрунтованість твердження апелянта про відсутність підстав для зменшення розміру пені та 7% штрафу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2012 р. між НАК "Нафтогаз України" (продавцем) та ОКП "Донецьктеплокомуненерго" (покупцем) укладений договір купівлі-продажу природного газу № 192-БО (а.с. 13-18).

Згідно п. 1.1., 1.2 вказаного договору, продавець (позивач у справі) зобов'язався передати у власність покупцю (відповідачу у справі) у 2012 році природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

В розділі 2 договору купівлі-продажу природного газу від 01.08.2012 р. № 192-БО сторонами узгоджено кількість та якість природного газу, який позивач має передати відповідачу (а саме: позивач у період з 01.08.2012 р. по 31.12.2012 р. має передати відповідачу газ обсягом до 24519,0 тис. куб. м.), та передбачено можливість змінювати обсяги отриманого газу в установленому порядку.

Відповідно до п. 3.3, 3.4 договору купівлі-продажу природного газу від 01.08.2012 р. № 192-БО, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу, який є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п. 6.1 вказаного договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У відповідності до п. 11.1 договору купівлі-продажу природного газу від 01.08.2012 р. № 192-БО, договір набув чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, та діє в частині поставки природного газу - з 01.08.2012 р. до 31.12.2012 р., а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що позивач на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 01.08.2012 р. № 192-БО протягом серпня-грудня 2011 року поставив відповідачеві природний газ в обсязі 30011, 912 тис. куб. м. на загальну суму 139907610,61 грн., що підтверджуються актами приймання-передачі природного газу (а.с. 20-28):

- від 31.08.2012 р. на суму 116398,90 грн. - за серпень 2012 р.;

- від 30.09.2012 р. на суму 137083,00 грн. - за вересень 2012 р.;

- від 26.11.2012 р. на суму 25322,55 грн. - за вересень 2012 р.;

- від 27.11.2012 р. на суму 222430,07 грн. - за жовтень 2012 р.;

- від 27.11.2012 р. на суму 13493618,61 грн. - за жовтень 2012 р.;

- від 30.11.2012 р. на суму 828334,55 грн. - за листопад 2012 р.;

- від 30.11.2012 р. на суму 45862904,65 грн. - за листопад 2012 р.;

- від 31.12.2012 р. на суму 1594271,76 грн. - за грудень 2012 р.;

- від 31.12.2012 р. на суму 77627246,52 грн. - за грудень 2012 р.

Відповідач свої зобов'язання по договору купівлі-продажу природного газу від 01.08.2012 р. № 192-БО щодо своєчасного проведення розрахунків за прийнятий природний газ виконував неналежним чином, платежі з оплати газу проводив не в повному обсязі та з порушенням строків, передбачених договором.

Протягом дії зазначеного договору відповідач за поставлений позивачем природний газ сплатив 551049,65 грн., що підтверджується наданими позивачем довідкою про сальдо ОКП "Донецьктеплокомуненерго" станом на 30.11.2014 р. (а.с. 29) та довідкою про операції по ОКП "Донецьктеплокомуненерго" (а.с. 29-а), з яких вбачається що станом на 30.11.2014 р. заборгованість відповідача перед позивачем за прийнятий природний газ у серпні-грудні 2012 року складала 139356560,96 грн.

Відповідачем не надано доказів щодо сплати основного боргу за прийнятий природний газ у серпні-грудні 2012 року по договору купівлі-продажу природного газу від 01.08.2012 р. № 192-БО в сумі 139356560,96 грн.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 139356560,96 грн.

Статтею 530 Цивільного Кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610, ст. 611 Цивільного Кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень щодо одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджуються умовою договору, згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачена ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в Постанові від 27.04.2012 р. у справі № 06/5026/1052/2011.

Згідно п. 7.2. договору купівлі-продажу природного газу № 192-БО від 01.08.2012 р., у разі невиконання відповідачем п. 6.1 цього договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та 7% штрафу за порушення договірних зобов'язань.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про зменшення на 80% розміру пені та штрафу, з посиланням на те, що відповідач протягом тривалого часу перебуває у скрутному фінансово-економічному становищі, його діяльність має явно виражений збитковий характер у зв'язку з наявністю воєнного конфлікту на його території.

Судом першої інстанції частково задоволено клопотання представника відповідача про зменшення розміру пені та 7% штрафу, а саме: зменшено пеню та штраф на 50% та стягнуто з відповідача пеню в сумі 5161092,00 грн. та 7% штрафу в розмірі 9759,00 грн.

Можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, у випадку, коли розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, передбачена ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України. При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки суд має взяти до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; майнові та інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У відповідності до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України).

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що вони не є імперативними, тобто зменшення розміру неустойки є правом, а не обов'язком суду, та може бути застосоване на розсуд суду за наявності певних умов.

Суд при цьому враховує, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013).

З матеріалів справи та пояснень відповідача вбачається, що ОКП «Донецьктеплокомуненерго» є обласним теплопостачальним підприємством, метою і завданням якого є належне та якісне надання послуг з теплопостачання значній частині населення та організацій Донецької області.

Діяльність ОКП «Донецьктеплокомуненерго» є збитковою, оскільки основним видом діяльності ОКП є виробництво та постачання теплової енергії за встановленими державою тарифами, які не покривають всі витрати підприємства, що веде до його збитковості. Через дефіцит коштів державного бюджету не погашена заборгованість перед ОКП «Донецьктеплокомуненерго» з різниці в тарифах на теплову енергію, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії державним тарифам у розмірі 410,2 млн.грн.

Внаслідок проведення антитерористичної операції на значній території Донецької області з квітня 2014 р. суттєво знизився рівень платежів населення та підприємств Донецької області за спожиту теплову енергію, які є основним джерелом доходів ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Зокрема, населення, а це 80 % споживачів ОКП «Донецьктеплокомуненерго», станом на 01.04.2015 р. має дебіторську заборгованість перед відповідачем у розмірі 334,6 мли, грн., що завдає підприємству значних збитків.

Споживачами послуг підприємства є велика кількість соціальних закладів та установ, серед яких, лікарні, школи, інтернати, дитячі садки тощо. Тобто забезпечення надання підприємством послуг з теплопостачання для мешканців Донецької області є суттєво важливим та необхідним й таким, що не повинно бути зупиненим на будь-якій час.

Крім того, несплата споживачами боргу за надані ОКП «Донецьктеплокомуненерго» послуги з теплопостачання ставить під загрозу проведення відповідачем своєчасної сплати енергоносіїв (газ, вода, електрична енергія), без яких здійснення діяльності щодо надання послуг з теплопостачання взагалі неможливо, а також перешкоджає своєчасному здійсненню необхідних робіт з капітального ремонту котельного устаткування, теплових мереж тощо.

В підтвердження вкрай незадовільного фінансового стану ОКП «Донецьктеплокомуненерго» відповідач надав баланс підприємства та звіт про фінансові результати за 2014 р. та за 1 кв. 2015 рр., з яких вбачається, що станом на 31.03.2015 р. ОКП «Донецьктеплокомуненерго» має збитків на загальну суму 737525 тис. грн., дебіторську заборгованість у сумі 393955 тис. грн. та кредиторську заборгованість у сумі 1190748 тис. грн., та тяжкий фінансово-економічний стан відповідача продовжує погіршуватися.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про зменшення на 50% розміру штрафу та пені .

Крім того позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати в сумі 30557056,29 грн. та 3% річних в сумі 8139761,58 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки заявлених до стягнення з відповідача сум індексу інфляції та трьох процентів річних, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вимоги в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 30557056,29 грн. та 3% річних в сумі 8139761,58 грн. такими, що підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобов'язаний викласти в позовній заяві обставини, на які ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Запорізької області від 18.03.2015 р. у справі № 908/534/15-г прийняте з дотриманням всіх вимог матеріального та процесуального права, всебічною та вичерпною перевіркою обставин справи та підтверджується дослідженими доказами, доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки місцевого господарського суду в рішенні від 18.03.2015 р. у справі № 908/534/15-г, тому підстави для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 18 березня 2015 року у справі № 908/534/15-г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого Господарського Суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складений та підписаний 29.05.2015 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Черленяк М.І.