КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа№ 910/18576/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства СКТБ ,,Комплекс"

на рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2014р.

у справі № 910/18576/13 (головуючий суддя Балац С.В., судді Сівакова В.В., Трофименко Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства ,,Крюківський вагонобудівний завод"

до Публічного акціонерного товариства СКТБ ,,Комплекс"

про стягнення 72 105 130,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство ,,Крюківський вагонобудівний завод" (далі - позивач) звернулось в господарський суд міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства СКТБ ,,Комплекс" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки № 7613/010 031/с від 15.02.2013р. в сумі 72 105 130,96 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.05.2014р. у справі № 910/18576/13 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача основну заборгованість в сумі 66 673 756,00 грн.; пеню в сумі 2 813 802,35 грн.; 3% річних в сумі 617 572,61 грн.; витрати по сплаті судового збору в сумі 68 820,00 грн. В частині стягнення основної заборгованості в розмірі 2 000 000,00 грн. провадження припинено.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини та умови договору, положення ГК України і ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у даній справі та наявність правових підстав для їх часткового задоволення, зазначаючи, що наявність заборгованості за договором підтверджується матеріалами справи, та припинив провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості за договором в сумі 2 000 000,00 грн., оскільки дані кошти були сплачені відповідачем після порушення провадження у даній справі.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2014р. у справі 910/18576/13 скасувати, винести постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки висновки викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема, на думку скаржника, судом першої інстанції було досліджено лише докази позивача, та не взято до уваги докази відповідача, як то докази часткової оплати товару на суму 2 000 000,00 грн., а також не проведено судово-економічної експертизи, що в свою чергу не дало суду в повній мірі оцінити обставини справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2014р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства СКТБ ,,Комплекс" на рішення господарського суду м. Києва від 19.05.2014р. прийнято до провадження та призначено розгляд скарги у справі на 02.09.2014р.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про її необґрунтованість, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

В судовому засіданні 02.09.2014р. оголошено перерву до 09.09.2014р.

09.09.2014р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача про призначення у справі судово - бухгалтерської експертизи, на вирішення якої поставити питання: який розмір заборгованості у ПАТ ,,СКТБ ,,Комплекс" перед ПАТ ,,Крюківський вагонобудівний завод" за договором поставки № 7613/010 031/с від 15.02.2013р.

09.09.2014р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача про призначення у справі товарознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання визначення якості товару, поставленого ПАТ ,,Крюківський вагонобудівний завод" за договором поставки № 7613/010 031/с від 15.02.2013р.

В судових засіданнях 09.09.2014р., 10.09.2014р. оголошувались перерви.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2014р. провадження у справі № 910/18576/13 зупинено до вирішення пов'язаної з нею іншої справи № 917/1893/14 господарського суду Полтавської області.

Зобов'язано сторони подати суду належним чином завірену копію остаточного рішення у справі № 917/1893/14.

На адресу суду надійшло клопотання представника Публічного акціонерного товариства ,,Крюківський вагонобудівний завод" про поновлення провадження у справі, мотивоване тим, що відпали підстави, які були причиною зупинення провадження. До даного клопотання додано копію рішення господарського суду Полтавської області по справі № 917/1893/14 та копію ухвали Харківського апеляційного господарського суду по справі № 917/1893/14, відповідно до якої позивачу (скаржнику) відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги та повернуто апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2015р. у справі № 910/18576/13 поновлено апеляційне провадження у даній справі та призначено розгляд апеляційної скарги на 09.02.2015р.

09.02.2015р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею іншої справи № 917/1893/14.

Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 19.12.2014р. у справі № 917/1893/14, на яку посилається позивач в обґрунтування клопотання про поновлення провадження у справі № 910/18576/13, оскаржено до Вищого господарського суду України, тобто остаточного рішення у справі № 917/1893/14 на даний час не має. До клопотання представником відповідача надано, зокрема, копію касаційної скарги на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 19.12.2014р. у справі № 917/1893/14 та докази її направлення на адресу зазначеного суду 20.01.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2015р. провадження у справі № 910/18576/13 зупинено до вирішення пов'язаної з нею іншої справи № 917/1893/14 господарського суду Полтавської області.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2015р. у справі № 910/18576/13 поновлено апеляційне провадження у даній справі з огляду на те, що постановою Вищого господарського суду України від 25.02.2015р. у справі № 917/1893/14 касаційну скаргу ПАТ СКТБ ,,Комплекс" залишено без задоволення, ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 30.10.2014р. - без змін, та призначено розгляд апеляційної скарги на 19.05.2015р.

19.05.2015р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що між сторонами спору були проведені переговори щодо відступлення права вимоги за спірним договором та врегулювання спору мирним шляхом, а також в судовому засіданні представником відповідача заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням представника, який представляє інтереси у даній справі у відрядженні.

Представник позивача в судовому засіданні 19.05.2015р. заперечив проти заявлених відповідачем клопотань.

Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи вирішила відмовити в їх задоволенні з огляду на таке.

Як вбачається з наданих відповідачем матеріалів, між сторонами на даний час тривають перемовини з мирного врегулювання даного спору, підтвердженням чому є наданий відповідачем протокол про наміри від 12.01.2015р., додатковий протокол від 26.02.2015р.

Межі перегляду апеляційним судом рішення першої інстанції на предмет законності і обґрунтованості рішення визначені ст. 101 ГПК України, та з огляду на дату прийняття рішення - 19.05.2014р., документи, надані відповідачем, що датовані 2015 роком, не можуть вплинути на оцінку обставин справи на час прийняття оскаржуваного рішення.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджується довіреністю від імені підприємства, організації.

При цьому, нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника.

За таких обставин, зважаючи на те, що в судовому засіданні 19.05.2015р. присутній повноважний представник відповідача, клопотання про відкладення розгляду справи з підстав неможливості взяти участь в судовому засіданні іншого представника відповідача задоволенню не підлягає.

Клопотання відповідача про призначення у справі судово - бухгалтерської експертизи та товарознавчої експертизи, які були заявлені раніше, також задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23.03.2012р. № 4 судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Суд приходить до висновку, що визначення розміру заборгованості у ПАТ ,,СКТБ ,,Комплекс" перед ПАТ ,,Крюківський вагонобудівний завод" за договором поставки № 7613/010 031/с від 15.02.2013р. та питання визначення якості товару, за відсутності в матеріалах справи будь - яких претензій щодо якості поставленого товару за вказаним договором, є правовими питаннями, а отже не потребують спеціальних знань та мають вирішуватися судом в рамках розгляду даної справи з урахуванням всіх обставин справи та юридичних фактів, що входять до предмету доказування.

В судовому засіданні 19.05.2015р. представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, представник позивача проти наведених доводів заперечив, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2013р. між Публічним акціонерним товариством ,,Крюківський вагонобудівний завод" (далі - постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством СКТБ ,,Комплекс" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 7613/010 031/с (далі - договір, т.1, а.с. 11 - 17).

Відповідно до п 1.1 договору позивач взяв на себе зобов'язання виготовити та поставити, а відповідач оплатити і прийняти напіввагони придатні для використання на залізних дорогах колії 1 520 мм з можливістю виходу на колії 1 435 мм, вантажні напіввагони моделі 12-783, виготовлені відповідно до ТУ У 3.06-3-96, 2013 року, відповідно до технічних вимог вказаних у додатку № 2 до даного договору.

Кількість, ціна, строки (періодичність) поставки кожної партії вагонів, об'єм поставок і інші суттєві умови поставки, не визначені договором, погоджуються сторонами в специфікаціях (п.2.1).

Підтвердженням якості зі сторони постачальника є сертифікат, який видається виробником на відгружені вагони, та на кожний вагон видається технічних паспорт (п.2.5).

Як погоджено сторонами у п. 3.4 договору, прийом-передача вагонів оформлюється шляхом підписання сторонами актів прийому-передачі на кожну поставлену партію вагонів. Датою переходу права власності на вагони є дата поставки вагонів. При цьому, датою поставки вагонів вважати дату підписання акту приймання - передачі.

Ціна вагонів визначається сторонами договору у специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору (п. 4.3).

У відповідності до п. 5.1 договору відповідач здійснює оплату вагонів згідно зі специфікаціями, які додаються до договору.

Сторонами договору укладено до нього три специфікації, а саме:

1) Специфікація від 15.02.2013р. № 1, якою передбачено, що позивач зобов'язується поставити відповідачеві напіввагони, які придатні для експлуатації на залізних дорожніх коліях 1520 мм та які мають здатність виходити на колії 1435 мм, мод. 12-783, в кількості 120 одиниць, загальна вартість яких складає 65 606 544,00 грн.

Як вбачається з п. 2 специфікації № 1 відповідач зобов'язаний оплатити вагони на таких умовах:

- 30 % попередньої оплати (аванс) від загальної вартості вагонів за вказаною специфікацією, що складає 19 681 963,20 грн. відповідач сплачує позивачеві на протязі 5 банківських днів з дати підписання даної специфікації;

- 20 % попередньої оплати (аванс) від загальної вартості вагонів за вказаною специфікацією, що складає 13 121 308,80 грн. відповідач сплачує позивачеві на протязі 14 календарних днів з дати підписання даної специфікації;

- 50 % вартості партії вагонів, що складає 32 803 272,00 грн. відповідач сплачує позивачеві на протязі 5 банківських днів з дати поставки партії вагонів.

2) Специфікація від 21.02.2013р. № 2, якою передбачено, що позивач зобов'язується поставити відповідачеві напіввагони, які придатні для експлуатації на залізних дорожніх коліях 1520 мм та які мають здатність виходити на колії 1435 мм, моделі 12-783 у кількості 100 одиниць, загальна вартість яких складає 54 672 120,00 грн.

Згідно п. 2 специфікації № 2 відповідач зобов'язаний оплатити вагони на таких умовах:

- 30 % попередньої оплати (аванс) від загальної вартості вагонів за вказаною специфікацією, що складає 16 401 636,00 грн. відповідач сплачує позивачеві на протязі 5 банківських днів з дати підписання специфікації № 2;

- 20 % попередньої оплати (аванс) від загальної вартості вагонів за вказаною специфікацією, що складає 10 934 424,00 грн. відповідач сплачує позивачеві на протязі 14 календарних днів з дати підписання специфікації № 2;

- 50 % вартості партії вагонів, що складає 27 336 060,00 грн. відповідач сплачує позивачеві на протязі 5 банківських днів з дати поставки партії вагонів.

3) Специфікація від 30.04.2013р. № 3, якою передбачено, що позивач зобов'язується поставити відповідачеві напіввагони, які придатні для експлуатації на залізних дорожніх коліях 1520 мм та які мають здатність виходити на колії 1435 мм, мод. 12-783 у кількості 500 одиниць, загальна вартість яких складає 273 360 600,00 грн.

У відповідності до п. 2 специфікації № 3 відповідач зобов'язаний оплатити вагони на таких умовах:

- 50 % попередньої оплати (аванс) від загальної вартості вагонів за вказаною специфікацією, що складає 136 680 300,00 грн. відповідач сплачує позивачеві на протязі 17 календарних днів з дати підписання специфікації № 3;

- 50 % вартості партії вагонів, що складає 136 680 300,00 грн. відповідач сплачує позивачеві на протязі 5 банківських днів з дати поставки партії вагонів.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи Актів прийому-передачі: від 29.05.2013р. № 11 на суму 27 336 060,00 грн.; від 29.05.2013р. № 12 на суму 10 934 424,00 грн.; від 31.05.2013р. № 13 на суму 19 135 242,00 грн.; від 31.05.2013р. № 14 на суму 13 668 030,00 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, позивачем поставлено відповідачеві вагони загальною вартістю 71 073 756,00 грн.

Для оплати поставленої продукції позивачем були виставлені наступні рахунки - фактури:

- № КВ-05140 від 29.05.2013р. на суму 27 336 060,00 грн.;

- № КВ-05141 від 29.05.2013р. на суму 10 934 424,00 грн.;

- № КВ-05172 від 31.05.2013р. на суму 13 668 030,00 грн.;

- № КВ-05173 від 31.05.2013р. на суму 19 135 242,00 грн.

Відповідачем було частково здійснено погашення за отриманий товар в розмірі 2 400 000,00 грн. (1 500 000,00 грн. + 900 000,00 грн.), що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

З огляду на неналежне виконання умов договору позивачем на адресу відповідача було направлено претензію від 17.07.2013р. на суму 72 199 733,54 грн., яка залишена останнім без задоволення.

Як вбачається з наявного в матеріалах акту звірки взаємних розрахунків від 31.01.2014р., підписаного уповноваженими представниками сторін, за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 66 673 756,00 грн., з врахування часткової оплати в розмірі 2 000 000,00 грн., яка здійснена відповідачем 07.10.2013р. (після порушення провадження у справі).

Крім того, в матеріалах справи наявний гарантійний лист відповідача від 04.02.2014р., адресований позивачу (т.1, а.с. 120), відповідно до якого відповідач вказує, що за 130 одиниць поставлених вантажних напіввагонів та 370 виготовлених і готових до відвантаження гарантує повну оплату за договором до 28.02.2014р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає, що належним чином виконав умови договору поставки, відповідачем товар прийнятий, однак свій обов'язок оплатити товар останній не виконав, в зв'язку з чим позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 7613/010 031/с від 15.02.2013р. у загальному розмірі 72 105 130,96 грн., з яких 68 673 756,00 грн. основний борг, 2 813 802,35 грн. - пеня, 617 572,61 грн. - 3% річних.

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, мотивуючи рішення, зокрема, тим, що наявність та розмір заборгованості відповідача перед позивачем за договором поставки підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростована, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 66 673 756,00 грн., пені та 3% річних підлягають задоволенню, та припинено провадження у справі в частині заборгованості в розмірі 2 000 000,00 грн., які були сплачені відповідачем після порушення провадження у справі.

Колегія суддів вважає вірним такий висновок суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, правовідносини між сторонами виникли з договору поставки.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору поставки № 7613/010 031/с від 15.02.2013р. позивач поставив відповідачу узгоджену продукцію загальною вартістю 71 073 756,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі: від 29.05.2013р. № 11 на суму 27 336 060,00 грн.; від 29.05.2013р. № 12 на суму 10 934 424,00 грн.; від 31.05.2013р. № 13 на суму 19 135 242,00 грн.; від 31.05.2013р. № 14 на суму 13 668 030,00 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідачем було частково здійснено погашення за отриманий товар в розмірі 2 400 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Крім того, з наявного в матеріалах акту звірки взаємних розрахунків від 31.01.2014р., підписаним уповноваженими представниками сторін за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 66 673 756,00 грн., з врахування часткової оплати в розмірі 2 000 000,00 грн., яка здійснена відповідачем 07.10.2013р. (після порушення провадження у справі).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі - продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк, визначений відповідно до ст. 530 ЦК України.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем свого обов'язку з оплати за поставлену продукції за договором поставки не виконано, оплату за отриманий товар в строк визначений договором не здійснено в повному обсязі.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем 07.10.2013р. здійснено часткову оплату поставленого позивачем товару, а саме в розмірі 2 000 000,00 грн.

Тобто, станом на момент вирішення судом даного спору, заборгованість відповідача перед позивачем складає 66 673 756,00 грн. (71 073 756,00 грн. - 2 400 000,00 грн. - 2 000 000,00 грн.), зазначена сума основного боргу документально підтверджена, відповідачем не спростована та підлягає задоволенню, про що вірно вказав суд першої інстанції.

При цьому доводи апеляційної скарги в частині невірного визначення суми основного боргу та не врахування часткової оплати, здійсненої відповідачем в сумі 2 000,000 грн. спростовуються наведеним вище.

З огляду на те, що відповідачем частково погашено перед позивачем заборгованість вже після порушення провадження у даній справі, провадження в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 2 000 000,00 грн. правомірно припинено судом першої інстанції в порядку, передбаченому п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки відсутній предмет спору.

Стосовно вимог про стягнення пені в сумі 2 813 802,35 грн., а також 3 % річних в сумі 617 572,61 грн. колегія суддів зазначає таке.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У даній справі судом встановлено, що відповідач свій обов'язок по сплаті за отриманий товар за договором не виконав належним чином, своєчасну оплату не здійснив. У зв'язку з цим нарахування позивачем пені, 3% річних є правомірним.

У відповідності до ст. 230 ГК України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом (неустойка, штраф, пеня), іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.2 договору за порушення строків проведення оплати у відповідності до специфікацій, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, яка діяла в період, за який нараховується пеня від несплаченої суми.

Перевіривши розрахунок пені, виконаний позивачем, колегія суддів зазначає, що розмір пені, нарахованої на суми заборгованості з урахуванням часткової оплати за визначений позивачем період з 06.06.2013р. по 23.09.2013р. становить 2 834 139,28 грн. Враховуючи, що заявлена до стягнення пеня в розмірі 2 813 802,35 грн. знаходиться в межах суми, перерахованої судом, тому, з огляду на встановлення судом факту несвоєчасної оплати відповідачем поставленої продукції в розмірі 68 673 756,00 грн. позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі, заявленому позивачем - 2 813 802,35 грн.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, зроблений позивачем за період з 06.06.2013р. по 23.09.2013р., колегія суддів зазначає, що розмір 3% річних за перерахунком суду апеляційної інстанції становить 622 964,93 грн., однак, підлягає задоволенню в розмірі, заявленому позивачем - 617 572,61 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а саме, в тексті рішення судом першої інстанції було вказано, що відповідно до специфікацій відповідач зобов'язався поставити позивачеві напіввагони.

Колегія суддів погоджується з відповідачем в тому, що в описовій частині рішення судом першої інстанції помилково зазначено, що за специфікаціями № 1, 2, 3 відповідач зобов'язується поставити позивачеві напіввагони, замість вірного визначення, яке підтверджується умовами договору та специфікаціями - позивач зобов'язується поставити відповідачу напіввагони, що по суті є опискою. Однак, вищенаведене не вплинуло на правильність висновків суду про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, на думку скаржника, судом першої інстанції було досліджено лише докази позивача, та не взято до уваги докази відповідача.

Проте, колегія суддів відзначає, що як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не надано будь - яких доказів на спростування доводів позову та підтвердження своїх заперечень щодо якості поставленого товару.

Також колегія суддів враховує, що у справі № 917/1893/14 рішенням господарського суду Полтавської області від 30.10.2014р., яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову ПАТ СКТБ ,,Комплекс" до ПАТ ,,Крюківський вагонобудівний завод" про визнання недійсним договору поставки № 7613/010 031/с від 15.02.2013р., який є підставою позову у даній справі.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими з підстав наведених вище, а тому колегією суддів відхиляються. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2014р. у справі № 910/18576/13 слід залишити без змін з врахуванням мотивувальної частини даної постанови.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства СКТБ ,,Комплекс" - залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2014р. у справі № 910/18576/13 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко

Повний текст складено та підписано 22.05.2015р.