ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р.Справа № 916/419/15-г
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді Головея В.М.,

Суддів: Шевченко В.В., Ярош А.І.

при секретарі судового засідання: Ляшенко М.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Сидоренко А.С. (за довіреністю),

від відповідача - Михайлова Ю.С. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Одеської області від 02.04.2015

по справі № 916/419/15-г

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго»

про стягнення 24 636,43 грн.,

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 26.05.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2014 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Компанія, позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (далі - Підприємство, відповідач) про стягнення пені в розмірі 14 194,94 грн., суми на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 7 165,74 грн. та 3% річних - 3 275, 75 грн., а також понесені позивачем судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу № 13/4048-БО-23 від 30.09.2013 не розрахувався своєчасно в повному обсязі у встановлені договором строки за придбаний природний газ.

Рішенням господарського суду Одеської області від 02.04.2015 по даній справі позовні вимоги Компанії задоволені частково, стягнуто з Підприємства на користь позивача інфляційні втрати в сумі - 810,93 грн., 3 % річних - 2 908,77 грн., пеню - 6 000,00 грн. та судовий збір - 326,47 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване наявністю порушень умов договору щодо своєчасної оплати за газ з боку Підприємства та обґрунтованістю вимог позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій, з врахуванням виправлень у зв'язку із проведеним перерахунком господарським судом сум штрафних санкцій. Щодо позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції згідно із п.3 ст. 551 ЦК України, п.3 ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України зменшив її розмір, з посиланням на матеріальні інтереси сторін.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду, Компанія звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні 8 194, 94 грн. пені та в цій частині прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В іншій частині рішення господарського суду - залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права. Компанія вважає, що місцевий господарський суд зменшуючи розмір штрафних санкцій не прийняв до уваги негативні наслідки, спричинені позивачу від прострочення виконання зобов'язання відповідача, тобто не врахував інтересів позивача порушених відповідачем.

21.05.2015 до Одеського апеляційного господарського суду від Підприємства надійшов відзив на апеляційну скаргу Компанії, в якому відповідач вважає скаргу позивача необґрунтованою, такою, що жодним чином не враховує обставини по справі і положення норм матеріального права, та загалом такою, яку необхідно залишити без задоволення.

В судовому засіданні 26.05.2015 представник позивача надав пояснення якими підтримав доводи апеляційної скарги Компанії та просив задовольнити останню.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.05.2015 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила суд, залишити рішення господарського суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 30.09.2013 між Компанією (продавець) та Підприємством (покупець) укладений договір №13/4048-БО-23 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір), за умовами якого, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України», за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та іншими споживачами (п. 1.2. договору).

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу (п. 3.3 договору).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 вересня 2013 року і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2013 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

На виконання умов договору позивач у період з жовтня по грудень 2013 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 3 222 248,92 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані повноважними представниками сторін без претензій та скріплені печатками.

З матеріалів справи вбачається, що на момент подачі позову відповідачем в повному обсязі сплачено суму основного боргу, що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо (а.с. 23-25), однак розрахунки проводились несвоєчасно.

Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 2 ст. 615 та ч. 2 ст. 625 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок нарахованих сум 3% річних та інфляційних нарахувань за період з жовтня по грудень 2013, колегія суддів встановила, що наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, здійснений з помилками, які господарський суд виправив власним розрахунком, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, адже перевіривши арифметичний розрахунок господарського суду розміру 3% річних та інфляційних нарахувань, суми співпали, отже розмір 3% річних підлягають задоволенню в сумі 2 908,77 грн., а інфляційні втрати - 810,93 грн.

Враховуючи викладені обставини та приписи ст. 625 ЦК України колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив позовну вимогу з врахуванням виправлень в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних та суму інфляційних втрат.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми пені в розмірі 14 194,94 грн. господарський суд зробив власний розрахунок суми пені, виправлена сума пені склала 12 603,93 грн., з даною сумою погоджується судова колегія, оскільки перевіривши арифметичний розрахунок господарського суду розміру пені, суми співпали.

Стосовно висновків місцевого суду щодо зменшення розміру суми пені до 6 000,00 грн., колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Право на нарахування пені сторони узгодили пунктом 7.2. договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру нарахованої пені до 1,00 грн. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилається на те, що газ був придбаний виключно для виробництва теплової енергії та постачання послуги з централізованого опалення таким категоріям споживачів як бюджетні організації, комунальні підприємства, населення. Однак зазначені категорії споживачів оплату за надані послуги своєчасно не здійснювали.

Оцінивши доводи відповідача та надані ним суду першої інстанції докази, колегія суддів апеляційної інстанції незважаючи на незгоду Компанії та викладені ним у скарзі доводи щодо необґрунтованості зменшення розміру пені погоджується з висновком місцевого суду щодо зменшення розміру пені, з огляду на наступне.

Відповідно до підпунктом 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка доказам, якими заявник обґрунтовує клопотання про зменшення неустойки.

Колегією суддів при розгляді клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій враховується, що:

- заборгованість за поставлений позивачем природний газ, який використовувався виключно для подальшої реалізації теплової енергії бюджетним організаціям, комунальним підприємствам, населенню, виникла у зв'язку з тим, що останні несвоєчасно розраховуються за надані послуги;

- ступінь виконання відповідачем основного зобов'язання за договором на купівлю-продаж природного газу № 13/4048-БО-23 від 30.09.2013 (станом на час розгляду справи заборгованість за поставлений природний газ сплачена на 100%);

- згідно Звіту про фінансові результати Підприємства за 2012 рік розмір дебіторської заборгованості складав 6 379,0 тис. грн., з якої 4 115,5 тис. грн. - по населенню, 821,8 тис. грн. - по бюджетним організаціям всіх рівнів, 657,2 тис. грн.. - заборгованість держави по пільгах та субсидіях. За 2013 рік розмір дебіторської заборгованості становить 4 563,9 тис. грн. Станом на 31.12.2013 дебіторська заборгованість населення перед відповідачем складає 3 777,5 тис. грн.(а.с. 67 -72);

- згідно Звіту про фінансові результати ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за 9 місяців 2014 збиток підприємства складає 62 474 671грн.;

- позивач належить до державного сектору економіки;

- за договором № 13/4048-БО-23 від 30.09.2013 постачався імпортований природній газ, який Компанія отримує за зовнішньоекономічними контрактами.

Колегія суду вважає, що відсутність достатніх коштів на погашення заборгованості за поставлений природний газ, а також низькі тарифи на теплову енергію, несплата населенням за спожиту теплову енергію не є підставою для часткового звільнення відповідача від передбаченої договором господарсько-правової відповідальності, при цьому судом береться до уваги і матеріальний стан іншої сторони зобов'язання, яким є позивач у справі, та ступінь виконання відповідачем зобов'язань за договором станом на час розгляду справи.

Однак судом враховується, що позивачем, крім заявлених штрафних санкцій, застосовано до відповідача такий вид відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства, також позивачем не доведено, що збитки Компанії спричинені заборгованістю несвоєчасними розрахунками відповідача.

Враховуючи вказане, апеляційний суд вважає доцільним зменшення розміру заявленої суми пені, які підлягає до стягнення з відповідача до 6 000,00 грн. від заявленої позивачем суми, а тому погоджується з судом першої інстанції щодо часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої пені та вважає, що господарський суд правомірно зменшив розмір суму пені до 6 000,00 грн.

Отже, наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсягу, тобто не тільки на підставах викладених у апеляційних скаргах, судова колегія не встановила будь-яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Керуючись ст. 99, 101-105 ГПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 02.04.2015 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.05.2015 року.

Головуючий суддя Головей В.М.

Судді Шевченко В.В.

Ярош А.І.