ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2015 р. Справа № 909/1438/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т.Б.

судді Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання І.Борщ

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився.

від відповідача (скаржника) - Ньорба О.М. (пред-к за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу Івано-Франківської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", б/н, б/д

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2015 року (головуючий суддя Фанда О.М.)

у справі № 909/1438/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Будсервіс", м. Івано-Франківськ,

до відповідача Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", м. Київ, в особі Івано-Франківської регіональної філії, м. Івано-Франківськ,

про стягнення неустойки в розмірі 272 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2015 року у справі № 909/1438/14 задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Будсервіс" до відповідача Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в особі Івано-Франківської регіональної філії про стягнення неустойки в розмірі 272 000 грн. 00 коп. Стягнуто з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в особі Івано-Франківської регіональної філії на користь Публічного акціонерного товариства "Будсервіс" 272 000 грн. 00 коп. заборгованості по сплаті неустойки за період з 01.07.2013 року по 10.06.2014 року та 5 440 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що факт припинення договору оренди приміщень №06/11 від 01.04.2011 року встановлений рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2013 року по справі №909/827/13, яке набрало законної сили. Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2013 року по справі №909/827/13, залишеним без змін Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.01.2014р., зобов`язано відповідача повернути позивачу орендоване нежитлове приміщення. Згідно акту приймання-передачі від 10.06.2014 року відповідачем повернуто позивачу об"єкт оренди. З огляду на те, що у визначені договором строки орендовані приміщені не були повернуті орендодавцю, орендарю (відповідачу) позивачем правомірно нараховано за період безпідставного користування майном орендодавця (з 01.07.2013 року по 10.06.2014 року (момент повернення приміщень)) неустойку, яка складає 272 000 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить дане рішення скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити, мотивуючи це тим, що позивачем не доведено, а судом першої інстанції не досліджено, коли саме припинено договір найму нежитлового приміщення, не досліджено наявність вини відповідача. Зазначає, що в даному випадку предметом доказування у даній справі є правові підстави користування відповідачем орендованим нежитловим приміщенням. В даному випадку правовою підставою користування майном є Договір оренди приміщення від 01.04.2011 року, а господарські суди у пов'язаній справі № 909/827/13 зазначили, що договір оренди було продовжено до 01.08.2013 року. Згідно ч.1 ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Позивачем не доведено, а судом першої інстанції не досліджено доказів, які б свідчили про волевиявлення орендодавця щодо припинення договірних відносин. Відтак, вважає, що договір був повторно пролонгований до 01.08.2014 року, проте на виконання рішення суду орендоване майно було повернуто шляхом підписання акту приймання - передачі приміщення 10.06.2014 року. Також зазначив, що лист орендаря був лише пропозицією розірвати договір, проте за відсутності згоди позивача на розірвання договору та неоформлення такої згоди в письмовій формі, висновок судів про продовження договору був обґрунтований. А імперативною нормою ст. 795 ЦК України встановлено момент припинення договору найму - дата підписання акту приймання - передачі приміщення. Тому в даному випадку саме з 10.06.2014 року було припинено договір оренди, а відтак стягнення неустойки є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з тих підстав, що відповідачем не було повернуто орендовані приміщення у встановленому порядку у зв'язку з розірванням цього договору з 01.01.2013 року. Рішенням господарських судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 909/827/13 було вирішено повернути орендодавцю орендоване майно та стягнути з орендаря неустойку за незаконне несвоєчасне повернення орендованого майна. Акт прийому - передачі об'єкту з оренди підписано сторонами лише 10.06.2014 року, саме до цієї дати з відповідача слід стягнути неустойку.

Враховуючи вищенаведене, відсутність заперечень з боку представника відповідача, строки розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності представника позивача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві, заслухавши пояснення представника відповідача у судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Будсервіс" (по договору - орендодавець/по справі - позивач) та Івано-Франківською регіональною філією Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (по договору - орендар / по справі - відповідач, скаржник) укладено Договір оренди приміщень №06/11 (далі - договір оренди), відповідно до умов якого (п. 1.1 та п.2.1) позивач передав відповідно до акту приймання-передачі (копія якого долучена до матеріалів справи), а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 373.2 кв.м., розташовані на другому поверсі в будинку №41а по вул.Макуха в м. Івано-Франківськ. Приміщення передається в оренду для використання під офісні приміщення.

Згідно п.10.1 договору даний договір укладений терміном на 12 місяців і діє з 01.04.2011 року до 31.03.2012 року включно.

Додатковими угодами №30 від 01.04.12 року та №31/12 від 01.06.2012 року термін дії договору продовжувався на три місяці з кінцевою датою - 01.08.2012 року.

Крім того, рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2013 року по справі № 909/827/13, яке набрало законної сили, та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.01.2014 року, було встановлено подальше продовження строку дії вказаного договору оренди згідно умов договору оренди.

Разом з тим, судами у вищевказаних рішеннях було встановлено, що договір оренди №06/11 від 01.04.2011 року було розірвано 01.01.2013 року за волевиявленням орендаря та за згодою орендодавця. Тобто судами встановлено факт припинення з 01.01.2013 року відносин оренди між сторонами у зв'язку з розірванням договору оренди №06/11 від 01.04.2011 року. Зокрема, у справі № 909/827/13 було встановлено, що листом №1-1173 від 10.12.12 року відповідач (орендар) повідомив позивача про розірвання договору оренди приміщення №06/11 від 01.04.2011 з січня 2013 року. Орендодавець не заперечив проти розірвання вищезазначеного договору, як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача. Про надіслання відповідачем акту приймання - передачі орендованих приміщень було зазначено у листі № 1-1185 від 29.12.12 року. В якості доказу надіслання вказаної кореспонденції, відповідач надав копію аркушів з журналу реєстрації вихідної кореспонденції за 29.12.2012 року.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2013 року по справі №909/827/13, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.01.2014р., було зобов`язано відповідача повернути позивачу нежитлове приміщенням загальною площею 373.2 кв.м., розташовані на другому поверсі в будинку №41а по вул. Макуха в місті Івано-Франківську (орендоване приміщення) та стягнуто з відповідача, Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" в особі Івано-Франківської регіональної філії м. Івано-Франківськ, на користь позивача, Публічне акціонерне товариство "Будсервіс", м.Івано-Франківськ, 144 000,00грн. неустойки за користування річчю без належних правових підстав за період з 01.01.2013 року по 30.06.2013 року.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обставини, визнані учасниками судового процесу і відображені в судових рішеннях, є преюдиціальними в розумінні частини третьої статті 35 ГПК України.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Відтак, встановлені обставини у справі №909/827/13 мають преюдиціальне значення для вирішення даної справи.

Як встановлено, відповідачем згідно акту приймання-передачі від 10.06.2014 року було повернуто позивачу об»єкт оренди (орендоване нежитлове приміщення).

У даній справі предметом позову є стягнення неустойки в розмірі 272 000,0 грн. за період з 01.07.2013 року по 10.06.2014 року (підписання акту прийому - передачі).

Тобто в даному випадку позивач просить стягнути неустойку за другу частину періоду, в який тривало (продовжувалося) порушення його прав, до моменту повернення орендованого майна згідно акту прийому - передачі.

Обставинами, якими позивач обґрунтовує позов (підстави позову), є те, що відповідач не виконав у встановленому порядку свій обов'язок щодо повернення об'єкта оренди у зв'язку з розірванням договору та безпідставно користувався орендованим майном з 01.01.2013 року по 10.06.2014 року. Нормативною підставою позову для стягнення неустойки зазначено ст.785 ЦК України.

Крім того, позивач покликається на встановлені господарським судом обставини у іншій пов'язаній господарській справі № 909/827/13, які мають преюдиційне значення для вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно зі статтею 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Розділом 2 Договору від 01.04.2011 року сторони визначили умови передачі і повернення орендованого майна.

Зокрема, пунктами 2.3 та 2.4 Договору визначено, що у випадку припинення дії даного договору, майно повертається орендодавцю. Орендар повертає майно Орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі в оренду майна Орендарю даним договором. Майно рахується поверненим орендодавцю з моменту підписання Сторонами акта приймання-передачі. Обов`язок із складання акта приймання-передачі покладається на сторону, котра передає майно іншій стороні договору.

Слід зазначити, що припинення чи розірвання договору має своїм наслідком припинення правовідношення між сторонами. Розірвання договору це один зі способів припинення зобов'язання.

Проте, відповідач (скаржник) зазначає, що апеляційним судом у постанові від 21.01.2014 року у справі № 909/827/13 було зазначено про те, що оскільки, сторони не висловили жодних своїх заперечень щодо закінчення строку дії договору, дію укладеного договору оренди було продовжено до 01.08.2013 року, а згодом, як зазначає скаржник в апеляційній скарзі, і до 01.08.2014 року.

Однак, вказаний висновок суду є вилученим скаржником з контексту рішення суду без врахування подальших встановлених судом обставин про розірвання такого договору.

Крім того, скаржник зазначає, що лист орендаря від 10.12.12. року був лише пропозицією розірвати договір, проте за відсутності згоди орендодавця на розірвання договору та не вчинення оформлення такої згоди договір оренди було продовжено.

Таким чином, скаржник у апеляційній скарзі надає доводи з приводу продовження та строку дії договору оренди, що входили у предмет доказування у межах справи № 909/827/13, не вважає розірваним договір оренди та висловлює заперечення з цього приводу.

Слід зазначити, що відповідач у разі незгоди з рішенням суду вправі користуватися своїми законодавчо встановленими процесуальними правами щодо перегляду прийнятого рішення у справі №909/827/13 у встановленому порядку.

Відповідачем подавалася касаційна скарга на Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.01.2014 року в справі № 909/827/13, однак касаційна скарга була повернута скаржнику без розгляду згідно ухвали Вищого господарського суду України від 25.03.2014 року.

Відповідно до ст.115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

У постанові Пленуму Верховного суду України «Про незалежність судової влади» від 13.06.2007 №8 зазначено, що «відповідно до ч.5 ст.124 Конституції судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, у межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається».

Згідно ч.2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно п. 3.1 Договору №06/11 оренди приміщень від 01.04.2011 орендна плата складає 12 000 грн. за місяць.

Факт повернення відповідачем орендованого приміщення підтверджується Актом приймання-передачі від 10.06.2014 року після набрання законної сили рішенням суду про повернення орендованого майна.

Отже, з матеріалів справи №909/827/13 та матеріалів даної справи вбачається невиконання орендарем (відповідачем) обов'язку (прострочення) з повернення орендованого майна після припинення договору оренди та безпідставне користування орендованим майном з 01.01.2013 року по 10.06.2014 року.

В даному випадку, такий акт прийому - передачі орендованого майна від 10.06.2014 року складено після винесення рішення господарського суду про зобов'язання повернути майно, як зазначає позивач, в порядку виконавчого провадження за участю представника органу державної виконавчої служби, а тому такий акт не свідчить про припинення договору найму з моменту підписання акту згідно ст.795 ЦК України, оскільки відносини оренди між сторонами спору було припинено в порядку розірвання договору з 01.01.2013 року.

Для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України (Постанова Верховного суду України від 2 вересня 2014 року).

Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Апеляційний суд вважає, що відповідач (орендар) здійснивши письмове волевиявлення щодо розірвання договору з 01.01.2013 року, був обізнаний з договірним обов'язком щодо повернення орендованого майна, однак не виконав такого у встановленому порядку, що свідчить про наявність вини орендаря (відповідача) в даному випадку, оскільки протилежне (відсутність вини) не було доведено відповідачем належними доказами.

Відтак, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з огляду на те, що у встановленому порядку у зв'язку з розірвання договору оренди орендовані приміщені не були повернуті орендодавцю, відповідачу, виходячи з вищенаведених норм права, правомірно нараховано за період безпідставного користування майном орендодавця (з 01.07.2013 року по 10.06.2014 року (момент повернення приміщень)) неустойку, яка, відповідно до поданого позивачем розрахунку, перевіреного судом, складає 272 000 грн. 00 коп.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про стягнення з відповідача нарахованої неустойки за невиконання обов'язку щодо повернення орендованого майна в розмірі 272 000,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору, в порядку ст.49 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2015 року у справі № 909/1438/14 - залишити без змін, апеляційну скаргу Івано-Франківської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", б/н, б/д - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 27.05.2015 р.

Головуючий суддя Бонк Т.Б.

Судді Бойко С.М.

Якімець Г.Г.