ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р.Справа № 922/1406/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання П'ятак А.С.

розглянувши справу

за позовом Кремінського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства, м. Кремінна Луганської області
до КП "Креміннатеплокомуненерго", м. Кремінна Луганської о бласті
про стягнення збитків
за участю :

позивача - Головченко А.О. - за дов.;

відповідача - Очеретний М.М., Розсоха О.І. - за дов.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Кремінське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій, після уточнення своїх позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача, КП "Креміннатеплокомуненерго" збитки в розмірі 26001,24 грн. за період з 13.09.2014 р. по 13.10.2014 р. включно.

Позивач в судове засідання з"явився, надав клопотання про уточнення позовних вимог, в яких збільшив розмір позовних вимог з 10 064,99 грн. до 26 001,24 грн., які суд приймає до розгляду в порядку ст.22 ГПК України.

Відповідач в судове засідання з"явився, надав заперечення на позовну заяву, в яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень на позов, в зв'язку з чим справа розглядається в порядку статті 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами справи.

Суд, розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне:

17.11.2005 р. між Кремінським виробничим управлінням водопровідно - каналізаційного господарства (постачальником, позивачем) та КП "Креміннатеплокомуненерго" (споживачем, відповідачем) був укладений договір № 45 на відпуск води із комунального водопроводу та прийом стоків в комунальну каналізацію.

29.01.2009 р. сторони уклали додаткову угоду до договору, згідно якої п. 5.3. договору виклали в наступній редакції: вартість води 7,956 грн. за 1 м3 з ПДВ та вартість стоків 6,979 грн. за 1м3 з ПДВ.

13.10.2014 р. робітниками позивача при обстеженні водопровідних мереж встановлено, що на території адмінбудівлі відповідача було виявлено самовільне приєднання ло систем водопостачання, внаслідок чого був складений відповідний акт.

Позивач вказує на те, що відповідно до п. 4.2. Наказу міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 р. № 190, "Про затвердження правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України" 07.10.2008 р. № 936/15627 передбачено, що забороняється будь-яке самовільне приєднання об"єктів водопостачання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення.

Згідно п. 3.3. Правил, у разі безоблікового водокористування, виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.

Також позивач зазначає, що п 3.4. Правил передбачено, що розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

П. 1.1. Правил зазначено, що правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов"язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управління об"єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпоседеньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення, з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача заподіяні йому збитки у розмірі 26 001,24 грн. внаслідок безоблікового водокористування за період з 13.09.2014 року по 13.10.2014 року.

Суд зазначає, що згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1. Протиправної поведінки

2. Шкоди;

3.Причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача;

4.Вини.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправними діями чи бездіяльністю заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Статтею 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або інтереси якого порушено. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б в разі належного виконання зобов'язань або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Проте, суд зазначає, що вимагаючи відшкодування збитків, позивачем не було доведено протиправної поведінки відповідача у тому, що саме самовільне приєднання до системи централізованого водопостачання, як зафіксовано в акті від 13.10.2014 року, призвело до безоблікового водокористування як наслідком такого самовільного приєднання.

Суд погоджується з позицією відповідача про те, що згідно акту від 13.10.2014 р., який не затверджено керівником підприємства позивача, не вбачається будь-яких порушень Правил з боку відповідача, на які посилається позивач в позові. Так, саме поняття "врізка" містить в собі комплекс робіт, пов"язаних з підключенням змонтованих участків до діючих систем водопостачання. Однією із трудомістких операцій є перекриття запорної арматури, що знаходяться під великим тиском, злиття та знову наповнення води в систему водопостачання та т.п. Таким чином, зробити "врізку" без втручання позивача відповідач не мав можливості.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наданий до справи акт від 13.10.2014 року керівником підприємства позивача не затверджено, а тому останній не приймається судом в якості належного та допустимого доказу.

Таким чином, суд вважає, що ані противоправну поведінку відповідача за договором, ані шкоду у вигляді безоблікового водокристування, ані причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою позивач належними та допустимими доказами не довів, внаслідок чого суд приходить до висновку про відсутність правових підстав настання цивільно-правової відповідальності відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати залишаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1,12,22,33,43,49,75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 18.05.2015 р.

Суддя С.А. Прохоров

справа № 922/1406/15