РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015Справа №910/8861/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко

Дмитро Олегович

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Суддя Гулевець О.В.

Представники сторін :

Від позивача: Космигін О.В. (дов.)

Від відповідача: Шагін О.В. (дов.)

Від третьої особи: не з'явився

У судовому засіданні 19.05.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі відповідно до положень ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" в якому просить суд:

визнати виконавчий напис, вчинений 19.01.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. на договорі фінансового лізингу №130-L від 27.04.2011, зареєстрований в реєстрі за №297, про повернення об'єкта фінансового лізингу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договором фінансового лізингу не було передбачено можливості повернення предмету лізингу за виконавчим написом нотаріуса; позивачем не було отримано від відповідача рахунків про сплату лізингових платежів, повідомлення про розірвання договору та повернення предмету лізингу; для вчинення виконавчого напису відповідачем поданий договір, аркуші якого не були з'єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи, яка видала документ.

Разом з позовом позивачем подано клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису вчиненого 19.01.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. на договорі фінансового лізингу №130-L від 27.04.2011, зареєстрованого в реєстрі за №297, про повернення об'єкта фінансового лізингу.

У відповідності до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Частиною 1 ст. 67 ГПК України передбачено, що зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

В пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" роз'яснено, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Разом з тим, позивачем не наведено обставин які б свідчили про наявність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, суду не надано жодних доказів того, що вказані заходи до забезпечення позову можуть забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, а невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у зв'язку із чим, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2015 порушено провадження у справі № 910/8861/15, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 21.04.2015.

20.04.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича надійшли пояснення в яких нотаріус зазначив, що спірний виконавчий напис вчинений у відповідності до вимог чинного законодавства, просив суд відмовити позивачеві в задоволенні позову та розглядати справу за його відсутності.

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ" в судовому засіданні 21.04.2015 надав суду документи по справі.

Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" в судовому засіданні 21.04.2015 надав суду письмовий відзив на позов на документи по справі.

В судовому засіданні оголошено перерву до 19.05.2015.

28.04.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ" надійшли заперечення на відзив.

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ" в судовому засіданні 19.05.2015 надав суду пояснення по справі по суті позовних вимог, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" в судовому засіданні 19.05.2015 позовні вимоги заперечив, підтримав викладені у відзиві обставини.

Представник третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича в судове засідання 19.05.2015 не з'явився, витребуваних судом документів не надав, проте, в матеріалах справи наявні письмові пояснення в яких приватний нотаріус просить суд розглядати справу без його участі.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 19.05.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позову, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, вислухавши представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" (лізингодавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ" (лізингоодержувач, позивач) було укладено договір фінансового лізингу № 130-L (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, лізингодавець на підставі договору купівлі - продажу (поставки) зобов'язується набути у власність лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно (предмет лізингу), наведене в специфікації (додаток 1 до договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

У відповідності до специфікації (додаток 1 договору) предметом лізингу є: автомобіль Toyota Land Cruiser 150 4,0L 5AT Premium (D6/FG) 070, білий 2011 року випуску; автомобіль Toyota Land Cruiser 150 4,0L 5AT Premium (D6/FG) 202, чорний 2011 року випуску; автомобіль Toyota Land Cruiser 150 4,0L 5AT Premium (D6/FG) 1F7, сріблястий 2011 року випуску; автомобіль Toyota Land Cruiser 150 4,0L 5AT Premium (D6/FG) 1G3, сірий металік 2011 року випуску.

Згідно із п. 2.1. договору, приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформлюється шляхом складання акту приймання-передачі, що підтверджує якість, комплектність, справність, належний стан предмета лізингу і відповідність предмета лізингу техніко-економічним показникам, встановленим лізингоодержувачем умовам і специфікаціям та умовам договору.

Лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі відповідно до договору. Складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в Графіку згідно з додатком 2 до договору, який є його невід'ємною частиною (п.п. 5.1., 5.3.).

Відповідно до додаткових угод №1 від 13.05.2011, №2 від 22.01.2013, №3 від 10.04.2013, №4 від 23.08.2013, сторонами вносились зміни до додатку 2 до договору.

19 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 297, яким запропоновано вилучити та повернути від лізингоодержувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ" на користь лізингодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" об'єкти фінансового лізингу - Toyota Land Cruiser 150 4,0L 5AT Premium (D6/FG) 070, білий 2011 року випуску; автомобіль Toyota Land Cruiser 150 4,0L 5AT Premium (D6/FG) 202, чорний 2011 року випуску; автомобіль Toyota Land Cruiser 150 4,0L 5AT Premium (D6/FG) 1F7, сріблястий 2011 року випуску; автомобіль Toyota Land Cruiser 150 4,0L 5AT Premium (D6/FG) 1G3, сірий металік 2011 року випуску, що були передані в користування на підставі договору фінансового лізингу № 130-L від 27.04.2011 та підлягають поверненню за невиплату до 29.10.2014 заборгованості за користування об'єктом лізингу в сумі 547649,12 грн.

03.02.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46357642 з примусового виконання виконавчого напису № 297 від 19.01.2015.

Оскільки, виконавчий напис, вчинений 19.01.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. на договорі фінансового лізингу №130-L від 27.04.2011, зареєстрований в реєстрі за №297, про повернення об'єкта фінансового лізингу не відповідає вимогам чинного законодавства, позивачем заявлено вимогу про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинений, у зв'язку з істотним порушенням умов договору фінансового лізингу, а саме, несплати лізингових платежів понад 30 днів. У відповідності до п. 6.2, п. 6.3 договору, відповідач звернувся до позивача з повідомленням вих. 3260/12 від 18.12.2014 (отримане відповідачем 24.12.2014) про розірвання договору, зазначивши, що датою розірвання договору є 24.12.2014, та повернення предмету лізингу на протязі 10 (десяти) робочих днів з дня отримання даного повідомлення.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 статті 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Статтею 806 Цивільного кодексу України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами договору сторони визначили розміри, порядок та терміни сплати лізингоодержувачем лізингових платежів у додатку 2 "Графік сплати лізингових платежів", відповідно до якого позивач зобов'язувався вносити лізингові платежі щомісяця.

Згідно наявних в матеріалах справи рахунків вбачається, що у позивача виникла заборгованість по лізинговим платежам за період з березня 2014 по жовтень 2014 року, тобто понад 30 днів.

Пунктом 6.1. договору визначено події, які вважаються істотним порушення умов договору лізингоодержувачем (подія невиконання зобов'язання), зокрема, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж або інші платежі (частково або в повному обсязі) за договором та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу згідно з договором (п. 6.1.1.).

Відповідно до п. 6.2. договору, у випадку виникнення зазначеної вище події невиконання зобов'язань, лізингодавець має право розірвати договір та вимагати погашення всієї заборгованості по будь-яким платежам за договором та повернення предмету лізингу.

Цей договір може бути розірваний за письмовою згодою сторін та в односторонньому порядку, передбаченому договором. При цьому, лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу протягом 10 (десяти) робочих днів з дня припинення (розірвання) цього договору будь-яким чином та сплатити належні за договором платежі на дату припинення чи розірвання договору та на дату повернення предмету лізингу (п. 11.1.).

Відповідно до 11.2. договору, цей договір може бути достроково розірваний лізингодавцем в односторонньому порядку шляхом направлення відповідного письмового повідомлення лізингоодержувачу у випадках, коли лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в договорі.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Судом встановлено, що відповідач звернувся до позивача з повідомленням вих. №3260/12 від 18.12.2014, в якому повідомив позивача про наявну прострочену заборгованість строком понад 30 днів по лізинговим платежам в розмірі 547649,12 грн. та повідомив про розірвання договору з 24.12.2014 і вимагав протягом 10 робочих днів з дня отримання цього повідомлення повернути предмет лізингу.

Повідомлення вих. №3260/12 від 18.12.2014 разом з рахунками про сплату лізингових платежів за період з березня по жовтень 2014 року було надіслано відповідачем засобами кур'єрської служби "GlobalPost" та вручено позивачу 24.12.2014, що підтверджується накладною № 70012696.

Таким чином, доводи позивача про те, що він не отримував від відповідача рахунків про сплату лізингових платежів, повідомлення про розірвання договору та повернення предмету лізингу судом не приймаються до уваги, оскільки протилежне підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Водночас, суд вважає безпідставними посилання позивача про те, що умовами договору не передбачено можливості повернення предмету лізингу за виконавчим написом нотаріуса, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6.3. договору, примусове вилучення предмета лізингу здійснюється відповідно до законодавства України.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що у випадку виникнення події невиконання зобов'язань, лізингодавець має право на свій власний розсуд, зокрема вилучити предмет лізингу, у порядку, передбаченому договором та/або законодавством України.

Пунктом 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено право лізингодавця вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Оскільки, лізингоодержувач не виконав вимог, зазначених лізингодавцем в повідомленні вих. №3260/12 від 18.12.2014, останній скористався свої правом щодо безспірного вилучення предмету лізингу та звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. із заявою про вчинення виконавчого напису на Договорі у зв'язку з несплатою лізингоодержувачем належним чином лізингових платежів більш ніж 30 днів та доданими до неї додатками.

Порядок вчинення виконавчого напису та його форма, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України "Про нотаріат", 16 Главою Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р.

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 87 Закону України "Про нотаріат"перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до Розділу 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., встановлені умови за яких вчиняються виконавчі написи нотаріуса, а саме: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172.

Відповідно до п. 1 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису за договорами лізингу, що передбачають у безспірному порядку повернення об'єкта лізингу, подаються: а) оригінал договору лізингу; б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Матеріали справи не містять доказів того, що лізингодавцем (ТОВ "ОТП ЛІЗИНГ") не було надано нотаріусу всі передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 документи.

Посилання позивача на те, що для виконання напису нотаріуса було подано договір, аркуші якого не були з'єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи, яка видала документ не підтверджено належними засобами доказування.

Третя особа у письмових поясненнях зазначає, що лізингодавцем (ТОВ "ОТП ЛІЗИНГ") було надано нотаріусу всі передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 документи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що твердження позивача про вчинення спірного виконавчого напису з порушенням є необґрунтованим та не доведеним, а тому вказана нотаріальна дія вчинена третьою особою правомірно, відповідно до вказаних вище норм чинного законодавства України та договору.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спростування ним факту існування заборгованості за договором, а також доказів того, що на час вчинення виконавчого напису його заборгованість за таким договором була частково або повністю відсутня, а предмет лізингу був повернутий на користь відповідача.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, те, що позивачем не доведено правомірності своєї позиції та враховуючи безпідставність заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з підстав зазначених в позовній заяві.

Підсумовуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 25.05.2015.

Суддя О.В. Гулевець