КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2015 р. Справа№ 910/24312/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Шапрана В.В.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Ситник С.І. (довіреність б/н від 08.06.2014 р.)

від відповідача - Арделян Ю.В. (довіреність №1-5-д від 06.01.2015 р.)

від третьої особи - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного видавництва «Преса України» Державного управляння справами

на рішення господарського суду міста Києва від 12.03.2015 р.

у справі №910/24312/14 (головуючий суддя Селівон А.М., судді Демидов В.О., Цюкало Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліграфімпорт»

до Державного видавництва «Преса України» Державного управляння справами

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне управління справами

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Поліграфімпорт» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного видавництва «Преса України» Державного управляння справами про стягнення з відповідача заборгованості внаслідок невиконання грошового зобов'язання за договором про надання послуг №24/010 від 24.10.2013 р. на суму 160000,00 грн., 4081,96 грн. 3 % річних, 24518,13 грн. пені, 26823,42 грн. інфляційних втрат.

В ході розгляду даної справи в суді першої інстанції позивачем неодноразово подавались заяви про збільшення розміру позовних вимог. З урахуванням останньої заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка подана до суду 04.03.2015 р., позивач просить суд стягнути з відповідача 160000,00 грн. основного боргу, 41760,00 грн. інфляційних втрат, 24007,88 грн. пені, 5952,00 грн. процентів річних, всього 231719,88 грн., а також відшкодування 4634,40 грн. судових витрат та повернути 11197,16 грн. надлишково сплаченого судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.01.2015 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне управління справами.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.03.2015 р. позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 160000,00 грн. боргу, 24007,88 грн. пені, 5959,00 грн. 3% річних, 41760,00 грн. інфляційних втрат та 4634,40 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення в частині стягнення суми пені та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог про стягнення пені відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми пені є необґрунтованим, безпідставним та таким, що прийнято з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення скасувати, в позові в частині стягнення суми пені відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представника третьої особи.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою від 23.04.2015 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, безпосередньо, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

24.10.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Поліграфімпорт» (Підрядник) та Державним підприємством «Державне видавництво «Преса Україна» Державного управління справами (Замовник) укладено договір № 24/010 про надання послуг, відповідно до п. 1.1 якого Підрядник, із застосуванням власних монтажних інструментів, зобов'язався надати Замовнику послуги з демонтажу, монтажу, налагодження та пуску поліграфічного обладнання, яке знаходиться в експлуатації у Замовника, зазначеного в додатку №1 до договору, а Замовник - прийняти і оплатити належним чином надані послуги.

Відповідно до п.1.2 договору обсяг послуг, що надається за договором, вказано в додатку № 1, який підписується уповноваженим представниками сторін, скріплюється печатками сторін, додається до договору та його невід'ємною частиною.

Додатком №1 до вказаного вище правочину сторони погодили обсяг послуг, який надається підрядником за договором, місце надання послуг та вимоги до підготування місця виконання підрядником своїх обов'язків.

Зокрема, додатком № 1 визначено, що послуги за договором надаються в два етапи, до першого відноситься: огляд обладнання перед демонтажем, демонтаж вузлів і агрегатів обладнання, підготовка обладнання і його складових вузлів і агрегатів до траспортування, переміщення обладнання і його складових вузлів і агрегатів із зони демонтажу до зони завантаження на транспортний засіб, розміщення обладнання і його складових вузлів і агрегатів на транспортному засобі; до другого етапу належать: переміщення обладнання з зони розвантаження в зону монтажу, монтаж обладнання і його складових вузлів і агрегатів, проведення пусконалагоджувальних робіт, тестування обладнання після монтажу.

За умовами п. 2.2 договору, результатом наданих послуг є обладнання, налагоджене та пущене в експлуатацію за адресою монтажу, яке працює не гірше, ніж до початку проведення робіт по демонтажу цього обладнання.

Ціна договору становить 160000,00 грн.. у тому числі ПДВ 26666,66 грн. Ціна договору може бути змінена за взаємною письмовою згодою сторін (п.п. 3.1, 3.2 договору).

Розділами 4-7 договору сторони узгодили порядок та строки здійснення оплати, строки та порядок надання послуг, права та обов'язки сторін та їх відповідальність.

За умовами п. 10.1 договору, останній набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання зобов'язань за цим договором.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до п. 2.1 договору, Підрядник повинен надати передбачені цим договором послуги, якість яких має відповідати технічним вимогам виробника обладнання, з урахуванням технічного стану обладнання на момент надання послуг.

Згідно умов п. 11.1 договору, акт приймання-передачі послуг підписується Замовником за умови належного надання підрядником послуг згідно умов Договору та за умови, якщо за результатами тестування буде встановлено, що обладнання після налагодження та пустку працює не гірше, ніж перед початком проведення робіт по його демонтажу. Замовник зобов'язаний підписати Акт приймання передачі послуг, а у випадку незгоди протягом 5 робочих днів від дня одержання акту, надати підряднику мотивовану письмову претензію з переліком зауважень або недоліків.

На виконання умов вищевказаного договору позивачем було надано послуги на загальну суму 160000,00 грн., що підтверджується відповідними підписаними уповноваженими представниками та скріпленим печатками сторін Актом приймання-передачі послуг по завершенню першого етапу надання послуг згідно договору від 24.10.2013 р. № 24/010 від 22.11.2013 р. на суму 64000,00 грн. та Актом приймання-передачі послуг по завершенню другого етапу надання послуг згідно договору від 24.10.2013 р. № 24/010 від 02.12.2013 р. на суму 96000,00 грн., копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Зазначений у вказаних актах перелік наданих та прийнятих послуг в повному обсязі відповідає умовам додатку № 1 до договору.

Заперечення щодо факта отримання та обсягів наданих позивачем послуг з демонтажу, монтажу, налагодження та пуску поліграфічного обладнання за вказаними актами в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів пред'явлення відповідачем претензій щодо якості, обсягів та термінів надання послуг, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання ТОВ «Поліграфімпорт» умов договору з боку відповідача відсутні.

За таких обставин, позивачем виконано прийняті на себе зобов'язання по наданню послуг з демонтажу, монтажу, налагодження та пуску поліграфічного обладнання, обумовлених договором, а відповідачем, у свою чергу, прийнято надані послуги без будь-яких зауважень.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У розділі 4 договору сторонами погоджено порядок здійснення оплати, а саме визначено, що Замовник зобов'язується оплатити Підряднику ціну договору у наступному порядку:

- 30% від ціни договору замовник сплачує протягом 7 календарних днів з дати підписання договору;

- 40% від ціни договору вноситься протягом 7 календарних днів з дати підписання акта приймання-передачі послуг по завершенню першого етапу надання послуг згідно додатку №1;

- 30% від ціни договору сплачуються замовником протягом 7 календарних днів з дати підписання акта приймання-передачі послуг по завершенню другого етапу надання послуг згідно додатку № 1 до договору.

Оплата, передбачена розділом 4 договору, здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми коштів з банківського рахунку замовника на банківський рахунок Підрядника. Оплата може здійснюватись частинами (п.4.2 договору).

При цьому, як зазначає позивач, за взаємною згодою сторін, враховуючи критичність строків монтажу-демонтажу обладнання для можливості відповідача розпочати виробництво на нових виробничих площах, між сторонами була досягнута домовленість не застосовувати п.4.1 договору щодо визначеного в ньому порядку оплати, зокрема, щодо сплати 30% від ціни договору протягом 7 календарних днів з дати підписання договору.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 521 від 11.06.2014 р. про сплату боргу в сумі 697053,56 грн., серед яких основна заборгованість за спірним договором № 24/010 про надання послуг від 24.10.2013 р. становить 160000,00 грн., копія якої наявна в матеріалах справи.

У відповідь на зазначену претензію, листом № 103-420-к від 02.07.2014 р. відповідач підтвердив існування заборгованості перед позивачем у розмірі 594305,10 грн., тобто в частині основного боргу, зауваживши про відсутність вини видавництва в затримці платежів та запевнив в погашенні заборгованості найближчим часом.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання щодо перерахування коштів за надані ТОВ «Поліграфімпорт» послуги з демонтажу, монтажу, налагодження та пуску поліграфічного обладнання на суму 160000,00 грн. у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам договору, відповідач не виконав, в результаті чого у останнього станом на час звернення до суду утворилась заборгованість перед позивачем.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору № 24/010 про надання послуг від 24.10.2013 р. суду не надано.

За таких обставин, враховуючи прийняття відповідачем наданих позивачем послуг без зауважень та заперечень, з огляду на погоджені та застосовані сторонами умови договору щодо обсягів та термінів оплати колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 160000,00 грн. заборгованості є обгрунтованими, документально доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

За неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, позивачем нараховано проценти річних в сумі 5952,00 грн. за період з 30.11.2013 р. по 04.03.2015 р. та інфляційні втрати в сумі 41760,00 грн. за період з грудня 2013 р. по січень 2015 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення процентів річних в розмірі 5952,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 41760,00 грн. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в заявленному розмірі.

Крім того, за неналежне виконання своїх зобов'язань за договором позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 24007,88 грн. за період з 30.11.2013 р. по 05.11.2014 р.

За умовами п. 7.3 договору за порушення замовником строків оплати належним чином наданих послуг, останній сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла під час прострочення, від суми простроченого платежу за кожний день всього часу прострочення до дати фактичної оплати чи дня пред'явлення позову про це; понад пеню сплачує інші штрафні санкції, передбачені господарським законодавством.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Вимогами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності у договорі таких умов, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Отже, умовами п. 7.3 договору сторони передбачили строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, який відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 р. по справі №910/6379/14.

Так, зі змісту п. 7.3. договору вбачається, що в даному випадку період нарахування пені не обмежується шестимісячним строком.

Слід зазначити, що розмір пені, перерахований судом у відповідності до умов договору в межах визначеного позивачем періоду, становить 27427,95 грн., а отже є більшим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем. Проте, приймаючи до уваги пред'явлення позивачем до стягнення пені в сумі 24007,88 грн., виходячи з того, що збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 ГПК України, яким позивач не скористався, суд не вправі самостійно збільшувати розмір позовних вимог, зокрема, в частині нарахування пені, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасну оплату наданих послуг підлягають задоволенню в сумі, нарахованій позивачем, а саме 24007,88 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми пені апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на необґрунтованість, безпідставність та грубе порушення норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 12.03.2015 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного видавництва «Преса України» Державного управляння справами залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 12.03.2015 р. у справі №910/24312/14 залишити без змін.

Справу №910/24312/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Шапран