КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа№ 910/25447/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

від позивача: Ситник С.І.- представник;

від відповідача: Сердюк О.О.- представник;

від третьої особи: не з"явився;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Преса України" Державного управління справами

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2015

у справі № 910/25447/14 (головуючий суддя Стасюк С.В., судді: Босий В.П., Котков О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт"

до Державного підприємства "Преса України" Державного управління справами

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне управління справами

про стягнення 42 167, 59 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Преса України" Державного управління справами (надалі по тексту - відповідач) про стягнення з відповідача 29 000,00 грн. суми основного боргу, 1044,00 грн. три проценти річних, 5395,59 грн. пені, 6 728,00 грн. інфляційних втрат, 3 000 грн.витрат на послуги адвоката та судові витрати.( з урахуванням уточнень).

В процесі розгляду справи судом першої інстанції залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне управління справами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Державне видавництво "Преса України" Державного управління справами на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" основний борг в сумі 29 000 (двадцять дев'ять тисяч) грн. 00 коп., пеню в розмірі 2 041 (дві тисячі сорок одна) грн. 92 коп., 1 044 (одна тисяча сорок чотири) грн. 00 коп. три проценти річних, 6 728 (шість тисяч сімсот двадцять вісім) грн. 00коп. інфляційних нарахувань, 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 70 коп. судового збору, 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на послуги адвоката.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду по цій справі.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Державного видавництва "Преса України" Державного управління справами у справі № 910/25447/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2015 апеляційну скаргу Державного видавництва "Преса України" Державного управління справами прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 14.04.2015.

09.04.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 розгляд справи відкладено на 19.05.2015.

15.05.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 19.05.2015 представники позивача та відповідача надали свої пояснення по справі.Представник третьої особи у вказане судове засідання не з"явився, причини неявки суду невідомі.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення третьої особи про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника третьої особи.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" (підрядник) та Державним підприємством "Преса України" Державного управління справами (замовник) було укладено договір № 28/010 (надалі по тексту - Договір), за умовами якого підрядник із застосуванням власних монтажних інструментів зобов'язався надати замовнику послуги з демонтажу, монтажу, налагодження та пуску (далі разом - послуги) поліграфічного обладнання (далі - обладнання), яке знаходиться в експлуатації замовника, зазначеного в Додатку № 1 до Договору, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити належним чином надані послуги.

Обсяг послуг, що надається за Договором, вказано в Додатку № 1, який підписується уповноваженими представниками сторін, скріплюється печатками сторін, додається до Договору та є його невід'ємною частиною (пункт 1.2. Договору).

У додатку № 1 до Договору сторони погодили перелік обладнання для надання послуг, який надається підрядником за договором, місце надання послуг та вимоги до підготовки обладнання до надання послуг та приймання наданих послуг.

За умовами пункту 2.2 Договору результатом наданих послуг є обладнання, змонтоване, налагоджене та пущене в експлуатацію за адресою монтажу, яке працює не гірше, ніж до початку проведення робіт по демонтажу.

Згідно з пунктом 3.1. Договору ціна цього Договору становить 29 000, 00 грн., у тому числі ПДВ 4 833,33 грн.

Відповідно до пункту 4.1. Договору замовник зобов'язується оплатити підряднику ціну Договору у наступному порядку:

- 30% від ціни договору замовник сплачує протягом 7 календарних днів з дати підписання Договору;

- 40% від ціни вноситься протягом 7 календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі послуг по завершенню першого етапу надання послуг згідно Додатку №1 до Договору;

- 30% від ціни правочину сплачуються замовником протягом 7 календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі послуг по завершенню другого етапу надання послуг згідно Додатку №1 до Договору.

У відповідності до пункту 5.2. Договору строк виконання зобов'язань підрядника по наданню послуг у повному обсязі становить 5 (п'ять) робочих днів з дати отримання попередньої оплати за цим Договором та за умови належного виконання замовником умов цього Договору.

Цей Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання зобов'язань за цим Договором (пункт 10.1 Договору).

На виконання умов Договору позивачем було надано, а відповідачем прийнято зазначені в Додатку №1 послуги окремо за кожним з етапів, що підтверджується наявними в матеріалах справи актом приймання-передачі послуг по завершенню першого етапу надання послуг від 04.11.2013 на суму 11 600,00 грн. та актом приймання-передачі послуг по завершенню другого етапу надання послуг від 14.11.2013 на суму 17 400,00 грн.

Спір у даній справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати за надані позивачем послуги згідно Договору, внаслідок чого у Державного видавництва "Преса України" Державного управління справами виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 29 000,00 грн., яка станом на день розгляду даної справи є непогашеною.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на вищевикладене, встановивши фактичні обставини справи, та беручи до уваги, що відповідач обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, належними доказами не спростував, доказів належного виконання своїх зобов'язань за укладеним між сторонами договором суду не надав, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 29 000,00 грн. суми основного боргу.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 044,00 грн. три проценти річних, 5395,59 грн. пені, 6 728,00 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно зі статтею 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 5.2 Договору у випадку прострочення платежів за цим Договором замовник сплачує неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченого платежу за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем при здійсненні нарахування пені невірно визначено початкову дату прострочення зобов'язання та не враховано умови викладені у пункті 4.1. Договору та додатків до нього, окрім того, позивачем не враховано обмеження нарахування пені шестимісячним строком, як це передбачено частиною 6 статті 232 Господарського процесуального кодексу України, оскільки умовами Договору сторони не погодили можливість його збільшення.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що період прострочення відповідачем своїх зобов'язань за Договором слід рахувати наступним чином:

- за прострочення оплати за актом приймання-передачі послуг по завершенню другого етапу надання послуг від 04.11.2013 на суму 11 600,00 грн. грн., пеню слід нараховувати з період з 12.11.2013 по 12.05.2014;

- за прострочення оплати за актом приймання-передачі послуг по завершенню другого етапу надання послуг від 14.11.2013 на суму 17 400,00 грн., пеню слід нараховувати з період з 22.11.2013 по 22.05.2014 .

Згідно розрахунку суду загальний розмір пені, що підлягає до стягненню з відповідача становить 2 041,92 грн., відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідач пені підлягають частковому задоволенню, а саме, у розмірі 2 041,92 грн., з яких, 1236,59 грн. пені за прострочення оплати згідно з актом приймання-передачі послуг по завершенню другого етапу надання послуг від 14.11.2013 та 805,33 грн. пені, нарахованої за прострочення оплати за актом приймання-передачі послуг по завершенню другого етапу надання послуг від 04.11.2013.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що нарахування 3% річних та інфляційний втрат має розпочинатись саме з моменту прострочення виконання грошового зобов'язання та охоплювати весь час прострочення (в межах позовних вимог).

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права вимагати від відповідача сплати останнім 3% річних за порушення грошового зобов'язання від простроченої суми, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних на загальну суму 1 044,00 грн., з яких, 423,32 грн. три проценти річних, нарахованих за прострочення оплати за актом приймання-передачі послуг по завершенню першого етапу надання послуг від 04.11.2013 та 620,68 грн. три проценти річних, нарахованих за прострочення оплати за прострочення оплати за актом приймання-передачі послуг по завершенню другого етапу надання послуг від 14.11.2013.

Також загальний розмір інфляційних нарахувань, що підлягають стягненню з відповідача, в межах періодів вказаних відповідачем, становить 7 422,35 грн., але враховуючи те, що позивачем у позові заявлено до стягнення з відповідача 6 728,00 грн. інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача саме 6 728,00 грн. збитків від інфляції.

Позивач також просить стягнути з відповідача 3 000,00 грн. витрат, понесених за послуги адвоката.

Судом першої інстанції задоволено вказану вимогу, з чим не погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами (постанова Верховного Суду України від 01.10.2002 №30/63).

Позивачем на підтвердження здійснення витрат на правову допомогу надано суду договір на юридичне обслуговування від 12.05.2014, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" та адвокатом Левчуком Юрій Олександровичем, платіжне доручення № 9558 від 27.01.2015 на суму 3 000,00 грн. та рахунок - фактуру № 22 від 15.12.2014 на суму 3 000,00 грн. з призначенням платежу: підготовка позовної заяви, представлення інтересів в суді по спору з Державним підприємством "Преса України" Державного управління справами за договором № 28/010 від 28.10.2013, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 06.02.2015, а також звіт про надані юридичні послуги від 05.02.2015

Левчук Ю.О. є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом та посвідченням адвоката.

Однак, договір на юридичне обслуговування фактично не свідчить, що він був укладений між позивачем та адвокатом саме на ведення справи №910/25447/14 в суді. Позивачем не надано відповідного звернення до адвоката, а також, відповідної заявки на надання юридичних послуг за конкретною судовою справою (спором).З платіжного доручення № 9558 від 27.01.2015 на суму 3000,00 грн неможливо встановити, що позивачем була здійснена оплата саме за юридичні послуги у зв'язку зі стягненням заборгованості за договором саме по цій справі.

Позовну заяву підписано генеральним директором позивача, а матеріали справи не містять доказів того, що Левчук Ю.О. вчиняв дії по підготовці позовної заяви, як про це вказано в рахунку-фактурі від № 22 від 15.12.2014.

Надані позивачем акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 06.02.2015, підписаний з адвокатом Левчуком Ю.О., а також звіт про надані юридичні послуги від 05.02.2015, не приймаються до уваги, оскільки були подані до суду апеляційної інстанції з порушенням вимог ст.101 ГПК України, відповідно до якої додаткові докази приймаються судом апеляційної інстанції, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про вімову у задоволенні позову в частині стягнення 3 000,00 грн. витрат на послуги адвоката, таким чином рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Державного підприємства "Преса України" Державного управління справами та скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3 000,00 грн. витрат, понесених за послуги адвоката.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Преса України" Державного управління справами задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 у справі № 910/25447/14 скасувати в частині стягнення 3 000 ( три тисячі) грн. 00 коп. витрат на послуги адвоката.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" (02105, м. Київ, вул. Тампере, будинок 5, каб. 306, ) на користь Державного підприємства "Державне видавництво "Преса України" Державного управління справами (03047, м. Київ, Шевченківський район, проспект Перемоги, будинок 50, ) 65 ( шістдесят п'ять) грн. 54 коп.судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи 910/25447/14 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська