ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" травня 2015 р.Справа № 916/313/15-г

Колегія суддів господарського суду Одеської області у складі: головуючого судді Шаратова Ю.А., суддів Гут С.Ф. та Погребної К.Ф., розглянувши справу за позовом: Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, )

до відповідача: Комунального підприємства „Білгород-Дністровськтеплоенерго" (67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Перемоги, 2, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент розвитку інфраструктури житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

про стягнення заборгованості у розмірі 947 146,04 грн., з якої 480 467,34 грн. - пеня, 190 772,19 грн. - 3% річних, 275 906,51 грн. - сума інфляційних втрат.

Представники:

Від позивача - не з`явився;

Від відповідача - Ладан Є.О. (довіреність від 04.01.2015);

Від третьої особи - не з`явився.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Комунального підприємства „Білгород-Дністровськтеплоенерго" (далі - Відповідач) про стягнення суми пені у розмірі 480 467,34 грн., 190 772,19 грн. - 3% річних, 275 906,51 грн. - суми інфляційних втрат, а всього 947 146,04 грн., за невиконання умов Договору купівлі-продажу природного газу від 11.10.2013 № 13/4049-ТЕ-23 щодо оплати за проданий природній газ.

Ухвалою суду від 27.01.2015 порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 11.02.2015.

Ухвалою від 11.02.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент розвитку інфраструктури житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації, та відкладено розгляд справи до 11.03.2015.

У судовому засіданні 11.03.2015 оголошено перерву до 24.03.2015.

Ухвалою суду від 24.03.2015 продовжено строк розгляду спору на 15 календарних днів до 10.04.2015, та відкладено розгляд справи на 08.04.2015.

Ухвалою від 08.04.2015 справу призначено до колегіального розгляду.

Ухвалою від 09.04.2015 справу прийнято до провадження колегією суддів господарського суду Одеської області у складі: головуючого суді Шаратова Ю.А., суддів Гут С.Ф. і Погребної К.Ф., та призначено її розгляд на 27.04.2015.

Ухвалою суду від 27.04.2015 відкладено розгляд справи на 20.05.2015.

Позивач не забезпечив явку свого повноважного представника у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення від 08.05.15 №19204/15 (а.с. 148).

Позовні вимоги з посиланням на статті 526, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтю 193 Господарського кодексу України, обґрунтовані простроченням оплати за поставлений в січні-квітні і жовтні-грудні 2013 року газ за Договором купівлі-продажу природного газу від 11.10.2013 № 13/4049-ТЕ-23 у період з 14.02.2013 до 01.04.2014.

Заперечуючи проти доводів Відповідача, Позивач вказує на те, що Договір про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік») від 14.02.2014 № 189/30 не вносить змін до Договору купівлі-продажу природного газу від 11.10.2013 № 13/4049-ТЕ-23, не встановлює та не змінює для сторін жодних прав та обов'язків, зокрема, щодо нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання умов договору. На думку Позивача, вказаний договір про організацію взаєморозрахунків є лише одним із способів погашення заборгованості за спожитий природний газ за рахунок бюджетних коштів.

Представник Відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі. У відзиві на позовну заяву (вхід. від 11.02.2015 № 4001/15) Відповідач зазначає, що внаслідок укладення Договору про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік») від 14.02.2014 № 189/30 сторони згідно із вимогами статті 604 Цивільного кодексу України замінили первісне зобов'язання про оплату природного газу на умовах договору поставки природного газу новим зобов'язанням вартістю 8 265 475,78 грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету, припинивши первісне зобов'язання в цій частині. А відтак, на думку Відповідача, він належним чином виконав зобов'язання по сплаті коштів за Договором купівлі-продажу природного газу від 11.10.2013 № 13/4049-ТЕ-23 в порядку і строки визначені Договором про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік») від 14.02.2014 № 189/30.

Третя особа явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином /а.с. 149/. Департаментом розвитку інфраструктури житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації надано письмові пояснення від 13.03.2015 № 527/1-02/373-IV, в яких повідомив, що протоколом від 03.02.214 № 1.1 засідання територіальної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу Комунальному підприємству „Білгород-Дністровськтеплоенерго" (при наявності всіх підтверджуючих документів) було погоджено обсяг заборгованості з різниці в тарифах станом на 01.01.2014 у сумі 15 815 377,00 грн. згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 19.01.2014 № 30. Між вказаним підприємством та НАК „Нафтогаз України" 14.02.2014 було укладено договори про організацію взаєморозрахунків на загальну суму 10 585 959,86 грн. Однак, зазначена постанова Кабінету Міністрів України не визначає погашення заборгованості у вигляді штрафних санкцій, а до структури тарифів підприємства не включені пеня та штрафи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши представника Відповідача, суд

в с т а н о в и в :

11.10.2013 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 13/4049-ТЕ-23 (далі - Договір від 11.10.2013) /а.с. 35-41/.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1, 3.3 Договору від 11.10.2013 продавець (Позивач) зобов'язався передати у власність покупцеві (Відповідачу) у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ. Продавець передає покупцеві з 01.01.2013 по 31.12.2013 газ обсягом до 8 789 тис. куб. м. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктами 5.2, 6.1, 6.3 Договору від 11.10.2013 передбачено, що ціна за 1 000 куб. м. газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб.м. природного газу - 1 091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1 309,20 грн. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу. В платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата.

Судом встановлено, що Позивачем та Відповідачем складено та підписано Акти приймання-передачі природного газу на загальну суму 8 265 475,78 грн., а саме:

від 21.10.2013 за січень 2013 року на суму 1 886 538,86 грн. (а.с. 42);

від 21.10.2013 за лютий 2013 року на суму 1 589 425,09 грн. (а.с. 43);

від 21.10.2013 за березень 2013 року на суму 1 559 498,09 грн. (а.с. 44);

від 21.10.2013 за квітень 2013 року на суму 361 124,49 грн. (а.с. 45);

від 31.10.2013 за жовтень 2013 року на суму 256 311,26 грн. (а.с. 46);

від 24.01.2014 за листопад 2013 року на суму 868 193,36 грн. (а.с. 47);

від 24.01.2013 за грудень 2013 року на суму 1 744 384,63 грн. (а.с. 48).

Відповідач здійснив оплату за отриманий товар платіжним дорученням від 01.04.2014 № 2 на суму 8 265 475,78 грн. /а.с. 66/.

Позивачем нараховані суми пені, а саме: 136 916,20 грн. - за зобов'язаннями січня 2013 року за період з 14.02.2013 по 13.08.2013; 114 612,79 грн. - за зобов'язаннями лютого 2013 року за період з 14.03.2013 по 13.09.2013; 109 250,32 грн. за зобов'язаннями березня 2013 року за період з 14.04.2013 по 13.10.2013; 24 833,49 грн. - за зобов'язаннями квітня 2013 року за період з 14.05.2013 по 13.11.2013; 12 689,16 грн. - за зобов'язаннями жовтня 2013 року за період з 14.11.2013 по 01.04.2014; 33 704,93 грн. - за зобов'язаннями листопада 2013 року за період з 14.12.2013 по 01.04.2014; 44 460,44 грн. - за зобов'язаннями грудня 2013 року за період з 14.01.2014 по 01.04.2014, а всього 480 467,34 грн.

Також, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України Позивачем нараховані суми 3% річних, а саме: 63 883,89 грн. - за зобов'язаннями січня 2013 року за період з 14.02.2013 по 01.04.2014; 50 164,87 грн. - за зобов'язаннями лютого 2013 року за період з 14.03.2013 по 01.04.2014; 45 246,81 грн. за зобов'язаннями березня 2013 року за період з 14.04.2013 по 01.04.2014; 9 587,11 грн. - за зобов'язаннями квітня 2013 року за період з 14.05.2013 по 01.04.2014; 2 928,27 грн. - за зобов'язаннями жовтня 2013 року за період з 14.11.2013 по 01.04.2014; 7 778,06 грн. - за зобов'язаннями листопада 2013 року за період з 14.12.2013 по 01.04.2014; 11 183,18 грн. - за зобов'язаннями грудня 2013 року за період з 14.01.2014 по 01.04.2014, а всього 190 772,19 грн.

Окрім того, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України Позивачем нараховані суми інфляційних втрат, а саме: 62 695,92 грн. - за зобов'язаннями січня 2013 року за період лютий 2013 - березень 2014; 54 465,74 грн. - за зобов'язаннями лютого 2013 року за період березень 2013 - березень 2014; 53 440,21 грн. за зобов'язаннями березня 2013 року за період квітень 2013 - березень 2014; 12 374,86 грн. - за зобов'язаннями квітня 2013 року за період травень 2013 - березень 2014; 9 588,57 грн. - за зобов'язаннями жовтня 2013 року за період листопад 2013 - березень 2014; 30 681,26 грн. - за зобов'язаннями листопада 2013 року за період грудень 2013 - березень 2014; 52 659,94 грн. - за зобов'язаннями грудня 2013 року за період січень 2014 - березень 2014, а всього 275 906,51 грн.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перша статті 691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу частини другої статті 20 Господарського кодексу України, захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (частина перша статті 218 Господарського кодексу України). Отже, для застосування неустойки (штрафу, пені) необхідним є встановлення наявності таких елементів правопорушення як факт господарського правопорушення та протиправність поведінки порушника, тобто невідповідність її нормам закону або умовам договору.

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (пункт 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14).

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу (пункт 1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14).

Отже, обов'язковою передумовою для застосування пені, як засобу відповідальності (санкції) у сфері господарювання, і для отримання кредитором компенсації (плати) у вигляді 3 % річних та інфляційних нарахувань, є порушення боржником існуючого грошового зобов'язання. Адже зобов'язання може бути порушено, лише після його виникнення.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Частиною сьомою статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Пунктом 11.1 Договору від 11.10.2013 передбачено, що він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013 і діє в частині поставки газу до 31.12.2013, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Проте, поширення дії Договору від 11.10.2013 на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013, не може мати своїм наслідком зворотну дію у часі умов договору про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань щодо здійснення платежів до набрання чинності цим договором.

Користуючись принципом свободи договору, встановленим пунктом 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, сторони правочину повинні також дотримуватись й принципу справедливості, добросовісності та розумності, передбаченим пунктом 6 частини першої вказаної статті, якій є одним із засобів обмеження принципу свободи договору. Зміст принципу справедливості, добросовісності і розумності полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб'єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту.

Поширення умов пункту 7.2 Договору від 11.10.2013 щодо обов'язку покупця сплатити пеню у разі невиконання умов пункту 6.1 цього ж договору, а також положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних, на час коли відносини сторін ще не були врегульовані, грошове зобов'язання не існувало, Відповідач не був обізнаний про виникнення в нього конкретного обов'язку у майбутньому, а його поведінка (дії) не була протиправною, прямо суперечить нормі-принципу (загальній засаді) цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність.

Слід також зазначити, що з огляду на умову пункту 6.3 Договору від 11.10.2013 про обов'язкове зазначення покупцем в платіжних дорученнях номеру договору і дати його підписання, виконання обов'язку з оплати за газ, встановленого пунктом 6.1 договору, до моменту його укладення було взагалі неможливим.

На підставі викладеного, суд керуючись принципом справедливості, добросовісності та розумності, встановленим пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України дійшов висновку про відсутність права Позивача на отримання від Відповідача сум штрафних санкцій та компенсації (плати) за користування коштами за період до моменту набрання чинності Договором від 11.10.2013. А відтак, нарахування сум пені, 3 % річних і інфляційних за період з 14.02.2013 до 11.10.2013 є неправомірним, а позовні вимоги в частині стягнення цих сум не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 14.02.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, Департаментом фінансів Одеської обладміністрації, Департаментом розвитку інфраструктури житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням виконкому Білгород-Дністровської міської ради, Комунальним підприємством „Білгород-Дністровськтеплоенерго" та ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" укладено Договір про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік») від 14.02.2014 № 189/30 (далі - Договір про організацію взаєморозрахунків від 14.02.2014) /а.с. 64-65/.

Згідно із пунктом 1 Договору про організацію взаєморозрахунків від 14.02.2014 його предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 Договору про організацію взаєморозрахунків від 14.02.2014 КП „Білгород-Дністровськтеплоенерго" перераховує на рахунок ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" кошти у розмірі 8 265 475,78 грн., у т.ч. ПДВ, для погашення заборгованості за спожитий природній газ згідно із Договором від 11.10.2013 № 13/4049-ТЕ-23 за 2013 рік, лише після виконання іншими сторонами обов'язку з перерахування вказаної суми кожній наступній стороні.

Суд не приймає довід Позивача про те, що Договір про організацію взаєморозрахунків від 14.02.2014 є лише одним із способів погашення заборгованості за спожитий природний газ за рахунок бюджетних коштів, а не зміною порядку і строку проведення розрахунків за Договором від 11.10.2013, з огляду на наступне.

Згідно із частиною третьою статті 82 Господарського процесуального кодексу України обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, господарський суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, які викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 111-16 цього Кодексу. Частиною першою статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Верховний Суд України в постанові від 09.09.2014 у справі № 5011-35/1533-2012-19/522-2012 зробив висновок про те, що оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу, для застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи /а.с. 87-90/.

Отже, уклавши Договір про організацію взаєморозрахунків від 14.02.2014, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до Договору від 11.10.2013.

Проте, суд не приймає й довід Відповідача про відсутність у нього взагалі обов'язку зі сплати Позивачу сум пені, 3 % річних і інфляційних за період до укладення Договору про організацію взаєморозрахунків від 14.02.2014 через припинення первісного зобов'язання про оплату природного газу на умовах Договору від 11.10.2013 в наслідок його заміни новим зобов'язанням (новації) про сплату суми 8 265 475,78 грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету.

Частиною другою статті 604 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Тобто характерним для новації є саме укладення нового зобов'язання, а не зміна його частини, що є підставою для припинення попереднього зобов'язання, при цьому нове зобов'язання укладається між тими ж сторонами. Договір про організацію взаєморозрахунків від 14.02.2014 таких ознак не містить. А відтак, з огляду на існування до 14.02.2014 зобов'язання Відповідача зі сплати за поставлений природній газ за Договором від 11.10.2013, правомірним є нарахування пені, 3 % річних і інфляційних за період з 11.10.2013 по 13.02.2014 включно.

Оскільки пунктом 6.1 Договору від 11.10.2013 встановлено обов'язок Відповідача здійснити остаточний розрахунок за фактично переданий газ до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу, строк його виконання за зобов'язаннями січня, лютого, березня, квітня 2013 року настав одночасно з набранням чинності цим договором, а саме з 11.10.2013. А відтак, право на нарахування і отримання пені, 3 % річних та інфляційних за невиконання вказаних грошових зобов'язань виникло у Позивача саме з 11.10.2013.

З огляду на наведене, не підлягають задоволенню заявлені позовні вимоги про стягнення суми пені у розмірі: 136 916,20 грн. - за зобов'язаннями січня 2013 року нараховані за період з 14.02.2013 по 13.08.2013; 114 612,79 грн. - за зобов'язаннями лютого 2013 року нараховані за період з 14.03.2013 по 13.09.2013; 107 584,01 грн. за зобов'язаннями березня 2013 року за період з 14.04.2013 по 10.10.2013.

Підлягає задоволенню заявлена позовна вимога про стягнення суми пені за зобов'язаннями березня 2013 року за період з 10.10.2013 по 13.10.2013 у розмірі 1 666,31 грн. (1 559 498,09 / 365 Х 2 Х 6,5% Х 3 = 1 666,31 грн.).

Окрім того, підлягають задоволенню заявлені позовні вимоги про стягнення сум пені за зобов'язаннями жовтня, листопада, грудня 2013 року нараховані в період з 11.10.2013 по 13.02.2014 включно, а саме у сумі 46 830,11 грн., яка розраховується наступним чином:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення грн.
256 311,2614.11.2013-13.02.2014926.5000 % 8 398,58
868 193,3614.12.2013-13.02.2014626.5000 %19 171,61
1 744 384,6314.01.2014-13.02.2014316.5000 %19 259,92
Всього: 46 830,11

Отже, всього підлягає стягненню з Відповідача сума пені у розмірі 48 496,42 грн. (1 666,31 + 46 830,11 = 48 496,42). Решта заявлених позовних вимог про стягнення сум пені за інші періоди у розмірі 431 970,92 грн. (480 467,34 - 48 496,42 = 431 970,92) не підлягають задоволенню з вищевказаних підстав.

Підлягають задоволенню заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями січня, лютого, березня, квітня, жовтня, листопада, грудня 2013 року нараховані в період з 11.10.2013 по 13.02.2014 включно, а саме у сумі 85 598,62 грн., яка розраховується наступним чином:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір відсотків річнихЗагальна сума відсотків (грн.)
1 886 538,8611.10.2013-13.02.20141263 %19 537,31
1 589 425,0911.10.2013-13.02.20141263 %16 460,35
1 559 498,0911.10.2013-13.02.20141263 %16 150,42
361 124,4911.10.2013-13.02.20141263 %3 739,86
256 311,2611.10.2013-13.02.20141263 %2 654,40
868 193,3611.10.2013-13.02.20141263 %8 991,15
1 744 384,63 11.10.2013-13.02.20141263 %18 065,13
Всього: 85 598,62

Решта заявлених позовних вимог про стягнення суми 3% річних за прострочення оплати за інші періоди у розмірі 105 173,57 грн. (190 772,19 - 85 598,62 = 105 173,57) не підлягають задоволенню з вищевказаних підстав.

Підлягають задоволенню заявлені позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями січня, лютого, березня, квітня, жовтня, листопада, грудня 2013 року нараховані в період з 11.10.2013 по 13.02.2014 включно, а саме у сумі 107 948,09 грн., яка розраховується наступним чином:

Сума боргу (грн.) Період заборгованостіСукупний індекс інфляції за періодСума боргу з врахуванням індексу інфляціїІнфляційне збільшення суми боргу
1 886 538,8611.10.2013-13.02.20141.0131 911 177,2824 638.42
1 589 425,0911.10.2013-13.02.20141.0131 610 183,1720 758,08
1 559 498,0911.10.2013-13.02.20141.0131 579 865,3220 367,23
361 124,4911.10.2013-13.02.20141.013365 840.824 716,33
256 311,2611.10.2013-13.02.20141.013259 658,713 347,45
868 193,3611.10.2013-13.02.20141.013879 532,0711 338,71
1 744 384,63 11.10.2013-13.02.20141.0131 767 166,5022 781,87
Всього: 107 948,09

Решта заявлених позовних вимог про стягнення суми інфляційних втрат за прострочення оплати за інші періоди у розмірі 167 958,42 грн. (275 906,51 - 107 948,09 = 167 958,42) не підлягають задоволенню з вищевказаних підстав.

На підставі викладеного, суд вважає такими, що обґрунтовані та підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 48 496,42 грн. - пені, 85 598,62 грн., грн. - 3% річних, 107 948,09 грн. - суми інфляційних втрат, за невиконання умов Договору купівлі-продажу природного газу від 11.10.2013 № 13/4049-ТЕ-23 щодо оплати за проданий природній газ.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову покладаються на Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Повне рішення складено відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 20 травня 2015 р.

Керуючись пунктом 6 частини першої статті 3, частиною першою статті 11, частиною першою статті 509, статтею 549, частиною другою статті 604, частиною першою статті 610, частиною другою статті 625, частинами першою, другою, третьою статті 631, частиною першою статті 691, частинами першою, другою статті 712 Цивільного кодексу України, частиною другою статті 20, частиною сьомою статті 180, частиною першою статті 218 Господарського кодексу України, пунктами 1.3, 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, постановою Верховний Суд України від 09.09.2014 у справі № 5011-35/1533-2012-19/522-2012, статтями 32, 33, 34, 36, 49, 82, 84, 85, 111-28, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства „Білгород-Дністровськтеплоенерго" (67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Перемоги, 2, ) на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) пеню у розмірі 48 496,42 грн. (сорок вісім тисяч чотириста дев'яносто шість гривень 42 коп.), суму 3% річних у розмірі 85 598,62 грн. (вісімдесят п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто вісім гривень 62 коп.), суму інфляційних втрат у розмірі 107 948,09 грн. (сто сім тисяч дев'ятсот сорок вісім гривень 09 коп.).

3. В задоволені іншої частини позову відмовити.

4. Стягнути з Комунального підприємства „Білгород-Дністровськтеплоенерго" (67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Перемоги, 2, ) на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) витрати на сплату судового збору у розмірі 4 841,83 грн. (чотири тисячі вісімсот сорок одна гривень 83 коп.).

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.А. Шаратов

Суддя С.Ф. Гут

Суддя К.Ф. Погребна