ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2015 р. Справа№ 914/812/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Товариства з додатковою відповідальністю «Агробудмеханізація»
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова Захід»
про:стягнення 112742 грн. 93 коп. (з яких: 63372,00 грн. - основний борг; 8858,19 грн. - пеня; 3693,60 грн. - 3 % річних; 36819,14 грн. - інфляційні)

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Герасименко В. С.

Представники:

Позивача:Нитка О. Т. - керівник (виписка з ЄДРЮОФОП від 24.03.2015 р.)
Відповідача:не з'явився

13.03.2015 р. на розгляд господарського суду Львівської області за вх. № 839 поступила позовна заява від Товариства з додатковою відповідальністю «Агробудмеханізація» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова Захід» про стягнення 122561 грн. 75 коп. (з яких: 83436,00 грн. - основний борг; 11662,75 грн. - пеня; 4100,93 грн. - 3 % річних; 23362,07 грн. - інфляційні).

Ухвалою суду від 16.03.2015 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 02.04.2015 р.

30.03.2015 р. до суду за вх. № 13067/15від позивача поступили докази індексу інфляції та облікової ставки НБУ, копія довідки органів статистики про включення позивача до ЄДРПОУ від 24.03.2015 р., копія виписки з ЄДРЮОФОП щодо позивача та копія витягу з ЄДРЮОФОП щодо відповідача.

30.03.2015 р. до суду за вх. № 13068/15 від позивача поступило повідомлення про відсутність обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 62 або п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

30.03.2015 р. до суду за вх. № 13070/15 від позивача поступив розрахунок позовних вимог.

02.04.2015 р. до суду за вх. № 13777/15 від відповідача поступив відзив на позовну заяву в якому він повністю заперечив позовні вимоги.

В судовому засіданні 02.04.2015 р. було оголошено перерву до 14.05.2015 р.

05.05.2015 р. до суду за вх. № 1843/15 від позивача поступила заява про збільшення позовних вимог, в якій він збільшив позовні вимоги в частині стягнення інфляційних і 3% річних та просить суд стягнути з відповідача 136413 грн. 28 коп. (з яких: 83436,00 грн. - основний борг; 11662,75 грн. - пеня; 4519,26 грн. - 3 % річних; 36795,27 грн. - інфляційні). До зазначеної заяви долучено розрахунок позовних вимог станом на 30.04.2015 р. та докази направлення заяви про збільшення позовних вимог відповідачу.

14.05.2015 р. до суду за вх. № 2004/15 від позивача поступило клопотання про продовження строку розгляду справи.

14.05.2015 р. до суду за вх. № 19712/15 від представника відповідача поступили додаткові письмові пояснення щодо позовних вимог.

14.05.2015 р. до суду за вх. № 2003/15 від представника відповідача поступило клопотання про продовження строку розгляду справи.

Ухвалою суду від 14.05.2015 р. продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та розгляд справи відкладено на 28.05.2015 р.

Позивач вимоги суду виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

28.05.2015 р. до суду за вх. № 2230/15 від позивача поступила заява про зменшення позовних вимог, в якій він зменшив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача 112742 грн. 93 коп. (з яких: 63372,00 грн. - основний борг; 8858,19 грн. - пеня; 3693,60 грн. - 3 % річних; 36819,14 грн. - інфляційні). До зазначеної заяви долучено розрахунок позовних вимог станом на 20.05.2015 р. та докази направлення заяви про зменшення позовних вимог відповідачу.

Представник позивача позов підтримав, просив суд задоволити позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідач вимоги суду виконав частково, відзив на позов представив, проти позову заперечив, явку повноважних представників в судове не засідання забезпечив, хоча і був належно, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про місце, дату та час судового засідання.

Підпунктом 3.9.2 підпункту 3.9 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями) роз'яснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що позивачем надано достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи, відповідно до ст. 75 ГПК України, у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

30.11.2012 р. між Товариством з додатковою відповідальністю «Агробудмеханізація» (надалі - Позивач, Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будова Захід» (надалі - Відповідач, Замовник) укладено договір № 301112 про надання послуг баштовим краном КБ-308А (надалі - Договір; оригінал оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи), згідно з умовами якого, Виконавець (Позивач) надає послуги Замовнику (Відповідачу) технічно справним баштовим краном КБ-308А для виконання монтажних робіт на об'єктах Замовника (п. 1 Договору).

Позивач взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаними та скріпленими печатками сторін (оригінали актів оглянуто в судовому засіданні, копії долучено до матеріалів справи).

При цьому підписання замовником акту здачі-прийняття робіт, який є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за виконані роботи. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами ч. 1 ст. 692 ЦК України. (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. №01-06/928/2012).

Відповідно до п. 3.2. Договору, повний розрахунок за відпрацьований місяць проводиться замовником на протязі п'яти банківських днів після надання рахунку виконавцем.

Проте, всупереч умовам Договору, Відповідач взяті на себе зобов'язання по оплаті наданих послуг у повному обсязі не виконав. Так, згідно платіжного доручення від 10.10.2013р. № 59 із призначенням платежу «за послуги баштового крану зг. Акту №А-00000015 від 28.02.2013р.» здійснив оплату наданих послуг на суму 20064,00грн. (платіжне доручення долучено до матеріалів справи).

Отже, станом на момент звернення Позивачем до суду з позовною заявою, сума заборгованості Відповідача становила 83436,00 грн.

За неналежне виконання Відповідачем грошового зобов'язання, Позивачем, відповідно до ст. 625 ЦК України та п. 4.6. Договору, нараховано 11662,75 грн. пені, 4100,93 грн. 3 % річних та 23362,07 грн. інфляційних.

Частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Скориставшись наданим йому правом, Позивач подав до суду заяву від 20.05.2015 р. № 32 про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 112742 грн. 93 коп. (з яких: 63372,00 грн. - основний борг; 8858,19 грн. - пеня; 3693,60 грн. - 3 % річних; 36819,14 грн. - інфляційні). Зазначена заява поступила до господарського суду Львівської області 28.05.2015 р. за вх. № 2230/15.

Станом на час розгляду справи, Відповідач не представив доказів погашення заборгованості перед Позивачем, стягнення якої є предметом даного спору.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У ч. 1 ст. 175 ГК України зазначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Договором про надання послуг баштовим краном КБ-308А від 30.11.2012 р. № 301112 передбачено забезпечення виконання зобов'язань Відповідача по оплаті за надані послуги у виді пені у розмірі подвійної ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожен день прострочки (п. 4.6. Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із наступними змінами та доповненнями), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із наступними змінами та доповненнями), розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На час розгляду справи, відповідач доказів сплати боргу не представив.

Враховуючи те, що позивачем представлено достатньо об'єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач доказів сплати заборгованості не представив, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Агробудмеханізація» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова Захід» про стягнення 112742 грн. 93 коп. (з яких: 63372,00 грн. - основний борг; 8858,19 грн. - пеня; 3693,60 грн. - 3 % річних; 36819,14 грн. - інфляційні) обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 грн.

Відповідно до підпункту 1) пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

За подання до господарського суду позовної заяви, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2728,27 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 10.03.2015 р. № 493 та від 28.04.2015 р. № 555 (долучено до матеріалів справи).

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його неправомірних дій.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 625, 629, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 173, 174, 175, 193, 230 ГК України, ст. ст. 43, 45, 22, 33, 34, 43, 44, 48, 49, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Агробудмеханізація» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» про стягнення стягнення 112742 грн. 93 коп. (з яких: 63372,00 грн. - основний борг; 8858,19 грн. - пеня; 3693,60 грн. - 3 % річних; 36819,14 грн. - інфляційні) - задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» (вул. Привокзальна, буд. 1, с. Смільне, Бродівський район, Львівська область, 80643; ідентифікаційний код 34938625) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Агробудмеханізація» (вул. Сагайдачного, буд. 2, с. Біла, Тернопільський район, Тернопільська область, 47707; ідентифікаційний код 01353723) - 112742 грн. 93 коп. (з яких: 63372,00 грн. - основний борг; 8858,19 грн. - пеня; 3693,60 грн. - 3 % річних; 36819,14грн. - інфляційні) та 2728 грн. 27 коп. судового збору.

3. Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29 травня 2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Цікало А.І.