ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Справа № 32/409
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

В. Корсака - головуючого

М. Данилової (доповідача)

Т. Данилової,

За участю представників:

позивачів Ярошенко Н.Ю. (дов. від 19.12.2014 р. №749415/14-14)

відповідачів Лясковський В.В. (дов. від 23.04.2015 р. №1196-НЮ)

Володін О.Т. (дов. від 27.04.2015 р. №1208-НЮ)

Черкезюк Д.В. (дов. від 12.05.2015 р. №1245-НЮ)

Сюха Джанатан (дов. від 12.05.2015 р. №8146)

перекладач Куділь С.П. (копія диплома)

прокуратури Томчук М.О. (посв. від 01.08.2012 р. №00606)

третя особа Попков П.О. (дов. від 17.04.2015 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Догуш Іншаат Тіджарет Лімітед Шіркеті"
про переглядза нововиявленими обставинами
постановиВищого господарського суду України від 11.04.2012р.
у справі№32/409 господарського суду міста Києва
за позовомКиївського транспортного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України
до1. Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" 2. Акціонерного товариства "DOGUS Insaat ve Ticaret A.S."
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Догуш Іншаат Тіджарет Лімітед Шіркеті"
провизнання недійсною додаткової угоди №1 від 2007р. до договору підряду виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004 р.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2008 року Київський транспортний прокурор, виступаючи в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" і акціонерного товариства "DOGUS Insaat ve Ticaret A.S.", просив визнати недійсною додаткову угоду №1 без номеру, датовану 2007 роком, укладену між відповідачами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що додаткова угода 2007 року підписана начальником ДН-6 Сучковим В.С. на підставі довіреності №1115-НЮ від 04.09.2006 року, однак, на час укладення цієї угоди термін дії зазначеної довіреності закінчився 31.12.2006 року, у зв'язку з чим договір було підписано неуповноваженою собою, що є підставою для визнання правочину недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.11.2011 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -2 -товариство з обмеженою відповідальністю "Догуш Іншаат Тіджарет Лімітед Шіркеті".

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.12.2011 року (суддя Палій В.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2012 року (головуючий Тищенко А.І., судді Михальська Ю.Б., Отрюх Б.В.) у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.04.2012 року (колегія суддів: Прокопанич Г.К., Алєєва І.В., Попікова О.В.) касаційну скаргу державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" задоволено. Рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2011 р. та постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2012 р. у справі № 32/409 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду № 1 від 2007 року до договору підряду виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004 року, укладену між державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" в особі начальника Дирекції будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через річку Дніпро в місті Києві Сучковим В.С. на підставі довіреності №1115-НЮ від 04.09.2006 року та компанією "DOGUS Insaat ve Ticaret A.S." в особі координатора М.Бурак Талу на підставі довіреності від 04.01.2007 року №00106 до договору підряду виконання будівельних робіт №ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004 року.

До Вищого господарського суду України надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Догуш Іншаат Тіджарет Лімітед Шіркеті" про перегляд постанови від 11.04.2012р. за нововиявленими обставинами, в якій заявник просить скасувати постанову Вищого господарського суду України від 11.04.2012р. та залишити без змін рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2011р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2012р. у справі №32/409.

В своїй заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Догуш Іншаат Тіджарет Лімітед Шіркеті", також, просило поновити процесуальний строк на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, оскільки про існування даних обставин заявникові стало відомо лише 13.03.2015 р., коли було отримано відповідачем-2 швейцарське рішення з перекладом на українську мову.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України встановлено, судове рішення господарського суду може бути переглянуто за нововиявленими обставинами за заявою сторони, прокурора, третіх осіб, поданою протягом одного місяця з дня встановлення обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до ст. 53 Господарського процесуального кодексу України За заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

В абз. 3 п.8.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" вказано, що у разі подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з пропуском місячного строку, встановленого частиною першою статті 113 ГПК, без клопотання про його відновлення, господарський суд має повернути заяву згідно з пунктом 1 частини шостої статті 113 ГПК. За клопотанням заявника цей строк може бути відновлено відповідно до вимог статті 53 ГПК за наявності поважних причин його пропуску.

Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 11.04.2012 р. за нововиявленими обставинами, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що вказані нововиявлені обставини мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявникові, а звернувшись у березні 2015 р. із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Догуш Іншаат Тіджарет Лімітед Шіркеті" не пропустило строк, встановлений ст. 113 Господарського процесуального кодексу України.

Як на нововиявлені обставини Товариство з обмеженою відповідальністю "Догуш Іншаат Тіджарет Лімітед Шіркеті" посилається на перелік документів та доказів, а саме: свідчення Анатолія Олексійовича Пилипенка; розрахунок загальної вартості робіт (стадія Проект), що входять до обсягу компанії, датований (додаток №2 до Додаткової угоди №1); свідчення Ахмета Дюрена; лист позивача відповідачу від 01.03.2007 р.; лист компанії Догуш (Талу) на адресу ТОВ "БМК Планета-Міст" і копія Державному територіально-галузевому об'єднанню "Південно-Західна залізниця" від 10.05.2007 р.; свідчення пана Бурака Талу; акт передачі опор №13, 14, 15, 16, 17 під монтаж автодорожних прогінних будов від 06.06.2007 р.; прийняття робіт відповідачем (типові форми №КБ-2в і КБ-3) від 30/31.05.2007 р.; лист позивача на адресу начальника Дирекції будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро Сучкова В.С. від 10.09.2007 р.; лист Міністерства транспорту і зв'язку України (Державної адміністрації залізничного транспорту України/Південно-Західної залізниці) на адресу позивача від 20.09.2007 р. (документ підписано Сучковим); лист позивача на адресу Генерального директора "Укрзалізниці" і начальника Південно-Західної залізниці від 12.10.2007 р.; протокол наради від 05.11.2007 р. між ДН-6; акт Головного управління контролю і внутрішнього аудиту Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) від 05.12.2007 р.; лист від ПЗЗ (Сучков і Гуляй) на адресу компанії Догуш (Талу) від 12.03.2008 р. з актом звіряння взаєморозрахунків від 01.03.2008 р.; пояснення, надані ПЗЗ до господарського суду м. Києва у справі № 11/44; апеляція ПЗЗ від 20.05.2008 р. на рішення господарського суду м. Києва від 16.05.2008 р. у справі №11/44; доповідна записка Міністерства транспорту та зв'язку України (Державної адміністрації залізничного транспорту України/Південно-Західної залізниці) від 28.05.2009 р.; лист позивача від 25.04.2008 р.; акти виконаних робіт КБ-2В (додатки до листа від 25.04.2008 р.); довідки про вартість виконаних підрядних робіт КБ-3; лист позивача від 06.04.2009 р.; свідчення Володимира Сухорського та Сергія Гуляя, на підставі яких Міжнародний арбітражний суд Міжнародної торгової палати Швейцарії (м. Цюріх) в остаточному рішенні від 06.09.2013 р. у справі № 17208/GZ/MHM за позовом Акціонерного товариства "GOGUS Insaat ve Ticaret" до Державного територіального галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця", дійшов висновку про те, що додаткова угода № 1 від 15.05.2007 р. до договору підряду виконання будівельних робіт №ПЗ/ДН-6-0415 від 04.11.2004 р., укладена між Акціонерного товариства "GOGUS Insaat ve Ticaret" (позивачем) та Державним територіальним галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" є дійсною та підлягає виконанню.

На думку заявника, вказані вище документи та докази є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 112 Господарського процесуального кодексу України.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи заяви про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 11.04.2012 р. за нововиявленими обставинами і вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 112 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Нововиявлені обставини характеризуються тим, що вони: існували під час розгляду справи, але не могли бути відомі заявнику; є істотними, тобто такими, що можуть вплинути на висновок суду щодо наявності певних прав та обов'язків у сторін, а також інших осіб, які брали участь у справі, а отже, і вплинути на законність та обґрунтованість постановленого судового акта; виявлені після набрання чинності судовим актом.

За своєю правовою природою нововиявлені обставини є фактичними даними, які в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу рішення. Результат перегляду судового рішення за новоявленими обставинами залежить від того, чи спростовують ці обставини факти, які було покладено в основу судового рішення. Господарський суд вправі змінити чи скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, яку здійснено судом у судовому рішенні, що переглядається, обізнаність суду щодо яких при розгляді справи забезпечила б прийняття цим судом іншого рішення.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

В п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" від 26.12.2011 року № 17 зазначено, що до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Водночас, нововиявленими можуть бути визнані лише істотно значимі, суттєві обставини, тобто такі обставини, обізнаність суду відносно яких при розгляді справи забезпечила би прийняття цим судом іншого рішення.

При цьому, слід враховувати, що за своєю правовою природою нововиявлені обставини є фактичними даними, які в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу рішення.

У якості підстави для прийняття нового рішення про задоволення позову та визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 2007 р. до договору підряду виконання будівельних робіт №ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004 р. Вищий господарський суд України в постанові від 11.04.2012 р. визначив перевищення повноважень з боку представника відповідача-1 в.о. начальника Дирекції з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро (далі ДН-6) у місті Києві Сучкова В.С. під час її підписання з огляду на закінчення терміну дії довіреності №1115-НЮ від 04.09.2006 р., а тому оскільки представник був наділений правом укладати певні правочини (договори) лише до вказаної дати, вчинення представником на підставі цієї довіреності додаткової угоди у 2007 році, яка передбачає внесення зміни до договору підряду щодо строків початку та завершення робіт, вартості робіт та розрахунків сторін дає підстави для визнання спірної додаткової угоди недійсною відповідно до приписів ч. 2 ст. 203 Цивільного Кодексу України, в якій зазначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Також, на думку колегії суддів касаційної інстанції, наявність інших довіреностей, які містять матеріали справи, та на які посилалися суди попередніх інстанцій, не може свідчити про безумовні повноваження Сучкова В.С. на укладання оспорюваної додаткової угоди, оскільки ні Положення про дирекцію з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві, ні посадова інструкція начальника Дирекції з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро не надавали Сучкову В.С. повноважень на підписання спірної додаткової угоди, а визначали порядок вчинення усіх дій лише за умови наявності відповідної довіреності, виданої начальником ДТГО «Південно-Західна залізниця».

Разом з тим, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Догуш Іншаат Тіджарет Лімітед Шіркеті" обгрунтовано документами та доказами, які були досліджені в рішенні Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати Швейцарії (м. Цюріх), судами попередніх інстанцій не з'ясовувались, хоча вони на момент вирішення справи існували і мають істотний характер для правильного вирішення справи.

Так, Міжнародним арбітражним судом Міжнародної торгової палати Швейцарії (м. Цюріх) було встановлено наступне.

У пункті 403 рішення йдеться про свідчення Пилипенка А.О.

У пункті 404 рішення йде мова про розрахунок загальної вартості робіт (стадії проект) (додаток №2 до додаткової угоди №1).

У пунктах 405-407 рішення зазначені свідчення Ахмеда Дюрена та листи позивача від 01.03.2007 р. та від 20.05.2007 р., що свідчать про те, що компанія "Догуш Іншаат Тіджарет Лімітед Шіркеті" і відповідач усвідомлено вели переговори щодо договору субпідряду з ТОВ "БМК Планета-Міст" (від 19.05.2007 р.) і Додаткової угоди №1, як щодо угод, котрі йдуть одна за одною.

У пункті 408 рішення висловлені свідчення пана Бурака Талу.

У пункті 409 рішення йде мова про акт передачі робіт від компанії "Догуш Іншаат Тіджарет Лімітед Шіркеті" ТОВ "БМК Планета-Міст" від 06.06.2007 р.

У пункті 410 рішення йде мова про досліджені форми КБ-2в і КБ-3 від 30/31.05.2007 р., які свідчать про те, що відповідач прийняв у компанії Догуш роботи, виконані на опорах 13-17 і оцінив за умовами ДУ №1 (тобто на 60 мільйонів доларів США). Документ був озаглавлений як "Додаток "1 до Додаткової угоди №1" і крім Сучкова був підписаний головним інженером ДН-6 Назаровим. Обидва підписи було скріплено офіційною печаткою відповідача.

У пункті 412 рішення йде мова про лист позивача від 10.09.2007 р., в якому компанія Догуш просить відповідача сплатити кошти за додаткові роботи.

У пункті 413 рішення зазначено про листи Міністерства транспорту і зв'язку України від 20.09.2007 р. до компанії Догуш.

У пунктах 414-415 рішення йде мова про скаргу позивача, яка була надіслана Генеральному директору "Укрзалізниці" (пану Козаку) і начальнику відповідача (пану Кривопішину) та про протокол наради від 05.11.2007 р.

У пункті 416 рішення йде мова про свідчення Пилипенка А.О.

У пунктах 417-418 рішення йде мова про акт Головного управління контролю і внутрішнього аудиту Державної адміністрації залізничного транспорту України від 05.12.2007 р.

У пункті 419 рішення йдеться про акт звіряння від 01.03.2008 р.

Пункт 420 рішення засвідчує пояснення відповідача від 04.04.2008 р.

У пункті 421 рішення йде мова про апеляційну скаргу відповідача від 16.05.2008 р.

У пункті 422 йде мова про доповідну записку Міністерства транспорту і зв'язку України (Державної адміністрації залізничного транспорту України/Південно-Західної залізниці) від 28.05.2009 р.

У пунктах 423-424 рішення йде мова про відповідь відповідача на запит позивача про надання документів, в яких відповідач не заперечував дійсність Додаткової угоди №1.

У пунктах 425-426 йдеться про свідчення начальника ДН-6 у цей час- Володимира Сухарського та свідчення головного бухгалтера ДН-6 Сергія Гуляй.

У пунктах 429-431 рішення вказано про пункт 18.2 договору та зазначено, що немає тверджень або свідоцтв того, що відповідач станом на кінець 2006 р. повідомив би позивача про припинення повноважень пана Сучкова, а тому трактуючи дії відповідача стосовно схвалення Додаткової угоди №1, суд вказує про ще один прояв схвалення Додаткової угоди №1.

Однак, всі ці встановлені докази, які були надані до Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати Швейцарії (м. Цюріх) не могли бути відомі Товариству з обмеженою відповідальністю "Догуш Іншаат Тіджарет Лімітед Шіркеті", оскільки воно не було стороною правовідносин, що виникли між Акціонерним товариством та Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» в рамках укладеного між ними правочину.

Крім того, колегія суддів касаційної інстанції звертає увагу, що на підставі доданих доказів, остаточним рішенням Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати Швейцарії (м. Цюріх) від 06.09.2013 р. у справі №17208/GZ/MHM за позовом Акціонерного товариства "DOGUS Insaat ve Ticaret" до Державного територіального галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" було встановлено, що додаткова угода №1 від 15.05.2007 р. укладена між сторонами у даній справі є дійсною та підлягає виконанню.

Рішенням першого Цивільного суду Федерального суду Швейцарії від 27.05.2014 р. апеляційна скарга Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця" на рішення міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06.09.2013 р. відхилена.

Згідно з підтвердженням заступника генерального секретаря Федерального Суду Швейцарії від 27.06.2014 р., рішення 1-го Цивільного суду Федерального суду Швейцарії від 27.05.2014 р. у справі Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця" проти компанії Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. набуло чинності.

Міжнародним арбітражним судом Міжнародної торгової палати Швейцарії зазначено, що дії Державного територіального галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" протягом чотирьох з половиною років, з 15.05.2007 р. (дата підписання додаткової угоди) до листопада 2011 р. (дата заявлення відповідачем-1 про недостатність повноважень у гр. Сучкова В.С. на підписання додаткової угоди №1) у даній справі вже містили докази схвалення додаткової угоди №1, зокрема, дії Державного територіального галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця", які в розумінні ст. 241 Цивільного кодексу України, свідчать про наступне схвалення правочину.

Так, підсумовуючи викладене, Міжнародним арбітражним судом Міжнародної торгової палати Швейцарії (м. Цюріх) було встановлено, що влітку 2006 р. Пилипенком А., як начальником планово-економічного відділу Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. підготовлено розрахунки, за якими вартість обсягу робіт компанії Догуш збільшилась до 110 мільйонів доларів США, тобто ціна визначена сторонами в спірній додатковій угоді №1.

Вказані розрахунки надано для обговорення Державному територіальному галузевому об'єднанню "Південно-Західна залізниця", процес підписання та погодження розрахунків тривав до кінця 2006 р. разом із підготовчою роботою щодо підготовки додаткової угоди №1.

Водночас, як встановлено Міжнародним арбітражним судом Міжнародної торгової палати Швейцарії, розрахунок загальної вартості робіт, які входили до обсягу робіт компанії Догуш, під назвою "Додаток №2 до Додаткової угоди №1" підписано Сучковим В.С. та громадянином Рєзником, що свідчить про обізнаність інших уповноважених осіб відповідача-1 (керівників ДТГО"Південно-Західна залізниця") стосовно підписання Сучковим В.С. відповідних документів, зокрема, спірної угоди.

Крім цього, 30.05.2007 р. ДТГО "Південно-західна залізниця" прийняло у компанії Догуш роботи, виконані на опорах 13-17, які оцінені відповідно до додаткової угоди №1 на загальну суму 60 мільйонів доларів США. Вказаний документ має назву "Додаток №1 до додаткової угоди №1", його підписано Сучковим В.С. та головним інженером ДН-6 Назаровим і скріплено печаткою ДТГО"Південно-Західна залізниця". Також, судом встановлено перелік дій ДТГО "Південно-західна залізниця" та Міністерства транспорту України, які свідчать про відсутність з їх боку претензій та заяв щодо відсутності повноважень у Сучкова В.С. на підписання додаткової угоди №1. Крім цього, проведення переговорів щодо здійснення розрахунків між сторонами відбувалось із урахуванням спірної додаткової угоди №1.

Таким чином, вказані документи є доказами, які в своїй сукупності свідчать про подальше схвалення спірної додаткової угоди №1.

В свою чергу, зазначені обставини є суттєвими для вирішення даного спору, вони не були відомі заявнику і суду під час розгляду справи з незалежних від нього причин, за своєю суттю є нововиявленими, і є підставою для перегляду постанови в порядку ст. 112 Господарського процесуального кодексу України та прийняття рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що начальник Дирекції Сучков В.С., який підписав від імені відповідача-1 спірну додаткову угоду 2007 р., діяв з перевищенням повноважень, оскільки діяв на підставі довіреності 1115-НЮ від 04.09.2006 р., строк дії якої закінчився 31.12.2006 р.

Статтею 92 Цивільного кодексу України визначено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до п. 8.3 Посадової Інструкції Начальника Дирекції ДН-6 Сучкова В.С., яка затверджена Заступником Головного інженера ДГТО ПЗЗ 13.03.2006р., Сучков В.С. уповноважений організовувати і нести персональну відповідальність за підготовку та укладення договорів підрядних будівельних робіт, закупки обладнання.

Згідно з наказом начальника Залізниці від 21.09.2006 р. №954/ос Сучкова В.С. призначено начальником дирекції з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві з 21.09.2006 р.

Наказом начальника Залізниці від 04.07.2008 р. №122-н/к начальника дирекції з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві Сучкова В.С. звільнено за п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до матеріалів справи, які є наявними в матеріалах справи, колегія приходить до висновку, що у період з 21.09.2006 р. по 04.07.2008 р. Сучков В.С. обіймав посаду начальника дирекції з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві.

Додаткова угода №1 до договору підряду виконання будівельних робіт №ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004р. підписана у 2007 році.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до п. 9.1, 9.2 до Роз'яснення Вищого Господарського Суду України від 12.03.1999, № 02-5/111 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" (в редакції, яка діяла станом на 29.05.2013р.) письмова угода може бути укладена від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час укладення угод діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Відповідно до кола повноважень відособленого підрозділу юридичної особи стосовно укладення угод від імені цієї особи, то воно визначається її установчими документами, положенням про відособлений підрозділ, яке затверджене юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу.

Угода, укладена представником юридичної особи або керівником її відособленого підрозділу без належних повноважень на її укладення або з перевищенням цих повноважень, повинна бути визнана недійсною як така, що не відповідає вимогам закону. Оскільки сторона, з якою укладено угоду, знала або повинна була знати про відсутність у представника другої сторони відповідних повноважень, то її засновані на цій угоді вимоги до другої сторони (від імені якої укладено угоду) задоволенню не підлягають. При цьому припущення про те, що сторона, з якою укладено угоду, знала або повинна була знати про відсутність у представника юридичної особи або керівника її відособленого підрозділу повноважень на укладення угоди, ґрунтується на її обов'язку перевіряти такі повноваження.

Наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної від її імені представником, який не мав належних повноважень, робить її дійсною з моменту укладення. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її представника (лист, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди (прийняття її виконання, здійснення платежу другій стороні і т. ін.). У такому випадку вимога про визнання угоди недійсною з мотивів відсутності належних повноважень представника на укладення угоди задоволенню не підлягає.

Згідно з наданими відповідачем - 2 поясненнями, Сучков В.С. мав повноваження на підписання спірної додаткової угоди відповідно до Положення про дирекцію з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві, п. 8.3 посадової інструкції начальника ДН-6, тобто підставою для підписання спірної додаткової угоди були не лише довіреність, але і інші документи.

В період до 31.12.2006 р. за довіреністю №581-НЮ від 12.12.2005 р. Сучкова В.С. уповноважено укладати від імені Залізниці договори, пов'язані з будівництвом залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві. Спірною додатковою угодою №1 внесено зміни до Договору підряду виконання будівельних робіт №ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004 р., разом з тим, вона не є новим договором на капітальне будівництво або на капітальний ремонт будівель та споруд. Як встановлено господарськими судами попередніх інстнацій, повноваження певної особи на представництво інтересів Залізниці в один і той же період часу могли підтверджуватись не однією довіреністю. Такі документи були чинними в один і той самий період, проте, визначали різний обсяг повноважень.

Між іншим, виконання відповідачем-2 підрядних робіт на вказану у додатковій угоді №1 укладену в 2007року ціну предмета договору (110000000 доларів США) не є предметом даного спору, виходить за межі доказування, відповідно, дані обставини не досліджуються судом при розгляді даної справи.

За таких обставин, місцевий господарський та апеляційний господарський суди дійшли вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог та підставно відмовили в їх задоволенні, оскільки підстави для визнання недійсною додаткову угоду №1 від 2007 р. до договору підряду виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004 р. відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В силу приписів ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453-VI суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 цього ж Закону кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Окрім того, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що документи та докази, на які посилається заявник, як на нововивлені, та які були встановлені остаточним рішенням Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати Швейцарії (м. Цюріх) від 06.09.2013 р. у справі №17208/GZ/MHM та рішенням 1-го Цивільного суду Федерального суду Швейцарії від 27.05.2014 р., у розумінні ст. 112 Господарського Процесуального Кодексу України є істотними для справи обставинами, що не були і не могли бути відомі Товариству з обмеженою відповідальністю "Догуш Іншаат Тіджарет Лімітед Шіркеті" на час розгляду справи та прийняття Вищим господарським судом України постанови від 11.04.2012 р., а тому така постанова підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, постанова Вищого господарського суду України від 11.04.2012 р. підлягає скасуванню.

В той час як рішення господарського суду міста Києва від 06.02.2011 р. та постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2012 р. підлягають залишенню без змін, як такі, що винесені судами з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням вимог процесуального права.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111, 112 - 114 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Догуш Іншаат Тіджарет Лімітед Шіркеті" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 11.04.2012р. за нововиявленими обставинами задовольнити.

Постанову Вищого господарського суду України від 11.04.2012р. у справі №32/409 скасувати.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2012р. та рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2011р. у справі № 32/409 залишити без змін.

Головуючий суддя В.Корсак

Судді М. Данилова

Т.Данилова