РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015Справа №910/29078/14

За позовом Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" (просп. Повітрофлотський, 11/15, м. Київ, 03049)

до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (вул. Лисенка, 6, м. Київ, 01034)

про відшкодування збитків 939 435,31 євро (18 036 870,49 грн.)

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Соляник Н.В. - представник, довіреність № ЦХП - 15/13 від 12.01.2015;

Від відповідача: Кацедан Л.В. - представник, довіреність № 58 - НО від 08.01.2015.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про відшкодування збитків 939 435,31 євро (18 433 295,28 грн.), а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 73 080,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем належним чином умов укладеного між сторонами Договору № ЦХП-40110 від 25.12.2009 в частині оплати поставленого товару, внаслідок чого позивачем понесені збитки в розмірі 939 435,31 євро (18 433 295,28 грн.).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.14 р. порушено провадження у справі № 910/29078/14 та призначено до розгляду на 28.01.15 р..

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 28.01.15 р. та 18.02.15 р. розгляд справи відкладався на 18.02.15 р. та 04.03.15 р. відповідно.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.01.2015 за клопотанням представника позивача процесуальний строк розгляду спору продовжувався на 15 днів.

У судове засідання 28.01.15 р., 18.02.15 р. та 04.03.15р. з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача з'явився в судові засідання 28.01.15 р. та 04.03.15 р., в судове засідання 18.02.15 р. - не з'явився.

Про дату, час і місце судового розгляду справи 18.02.15 р. відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 570.

Про поважні причини неявки представника відповідача в судове засідання 18.02.15 р. суд не повідомлено.

У судовому засіданні 28.01.2015 представником позивача подано клопотання № ЦХПЮ-7 від 28.01.2015 про долучення документів до матеріалів справи, серед яких містяться, зокрема, письмові пояснення № ЦХПЮ-5 від 28.01.2015, відповідно до яких позивач просить суд вважати ціною позову 939 435,31 євро (18 036 870,49 грн.).

Також серед доданих до клопотання документів містяться додаткові пояснення № ЦХПЮ-6 від 28.01.2015, відповідно до яких позивач просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 939 435,31 євро (18 037 157,95 грн.).

Клопотання судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 18.02.15 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву б/н від 17.02.2015 р., в якому відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог та зазначає про відсутність передбачених п. 6.1 Договору № ЦХП-40110 від 25.12.2009 р. документів, які постачальник має надати покупцю на кожну партію продукції, а також про безпідставність посилання позивача на факт "поставки продукції на адресу (станції Дарниця)", адже між позивачем та відповідачем жодним документом не визначено пункт призначення та станцію Дарниця в якості вантажоодержувача, отже відповідачу не відоме місце знаходження лебідки з тросовим приводом для переміщення електропоїздів, про поставку якої стверджує позивач. Крім того, відповідач заперечує посилання позивача щодо направлення ним відповідачу рахунку-фактури від 06.11.2012 № ЦХПО12-166, посилаючись на фактичне погодження специфікації (продукції) № НХ-4/2111 відповідачем тільки 25.12.13 р..

Відзив на позовну заяву б/н від 17.02.15 р. разом з доданими до нього документами долучений судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 18.02.15 р. представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 28.02.15 р. подано додаткові пояснення по справі № ЦХП-20/673 від 17.02.15 р. щодо наявності факту реальних збитків, завданих позивачу, та наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення. Додаткові пояснення по справі від № ЦХП-20/673 від 17.02.15 р. долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 04.03.2015 представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 04.03.2015.

Також у судовому засіданні 04.03.2015 представником відповідача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 04.03.2015.

Клопотання судом задоволені, документи долучено судом до матеріалів справи

У судовому засіданні 04.03.2015 представником відповідача подано додаткові пояснення б/н від 04.03.2015, в яких відповідач зазначає, що наявність договірних відносин позивача та інших організацій не створює правових наслідків для відповідача, оскільки в договорі між сторонами відсутнє посилання на зовнішні фактори (кредити, договори, залежність від інших факторів тощо) як на умови його виконання. При цьому оплата позивачем відсотків за іншими зобов'язаннями не порушує будь - якого обов'язку ДТГО «Південно - Західна залізниця» щодо їх відшкодування. Пояснення долучені судом до матеріалів справи.

Документи, витребувані ухвалою суду від 18.02.2015 позивачем та відповідачем надано не в повному обсязі.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

Представник позивача в судовому засіданні 04.03.15 р. підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.03.15 р. підтримав заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

25 грудня 2009 між Державним підприємством матеріально-технічного залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» (позивач у справі, постачальник за договором, далі - ДП «УЗП») та Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» (відповідач у справі, покупець за договором, далі - ДТГО «Південно - Західна залізниця») укладено договір № ЦХП-40110 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов'язався поставити на умовах цього договору та передати у власність, а покупець прийняти і оплатити продукцію виробничо-технічного призначення, найменування кількість та ціни якої вказуються в специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору та надаються додатково.

Розділами 2 - 7 Договору сторони узгодили ціну продукції та суму договору, якість продукції, умови та терміни поставки продукції, тара й упакування, приймання продукції та порядок розрахунків тощо.

Згідно п.12.5. Договору він вступає в силу з 01.01.10 р. та діє до 31.12.2014 р.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. 4.1 Договору постачальник здійснює поставку продукції залізничним або автомобільним транспортом на умовах та в терміни, які вказуються в специфікаціях до даного Договору та надаються додатково.

У відповідності до п.4.2 Договору постачання продукції здійснюється партіями на умовах, визначних в договорі та специфікаціях, які укладаються щомісячно протягом дії Договору. Специфікації визначають найменування, кількість, умови постачання та ціну продукції. Умови специфікації не повинні суперечити та змінювати умови Договору. Специфікація розробляється постачальником і направляється покупцю, який повинен підписати її протягом 10 днів з моменту отримання.

Пунктом 4.4 Договору визначено, що дата поставки продукції визначається згідно умов її поставки, які зазначаються в специфікаціях до договору і відповідають вимогам Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року.

Відповідно до п. 2.3. Договору орієнтовна сума договору, відповідно до Наказу Укрзалізниці від 04.12.2009 №681-Ц складає 797 520 000,00 грн., крім того ПДВ 20 % 159 504 000,00 грн., що разом становить 957 024 000,00 грн. і може змінюватись у зв'язку з коригуванням планів централізованого матеріально-технічного забезпечення, що затверджуються Наказами Укрзалізниці.

Додатковими угодами до Договору № 3 від 01.11.10 р., № 4 від 24.01.11 р., № 8 від 08.07.11 р. , № 10 від 01.11.11 р. сума договору змінювалась та визначалась відповідно: на 2010 рік в розмірі 1 078 633 000,00 грн. та на 2011 рік - 642 158 000,00 грн.; на 2010 рік - 1 072 072 000,00 грн. та на 2011 рік - 878 801 000,00 грн.; на 2010 рік - 1 072 072, 00 грн. та на 2011 рік - 1 416 907 000,00 грн.; на 2011 рік - 1 374 016 000,00 грн. та на 2012 рік - 1 216 481 000,00 грн..

Як встановлено судом за матеріалами справи та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, сторонами у відповідності до умов п.п. 4.1, 4.2 Договору узгоджено та підписано специфікацію № 6.8 до Договору ЦХП-40110 від 25.12.09 р., термін постачання визначений з 01.04.2012 р. по 30.11.2012 р., на загальну суму 236 191 923,22 грн., що підтверджується листом відповідача № НХ-4/2111 від 25.12.13 р. про повернення підписаного та оформленого оригіналу специфікації № 6.8 на адресу позивача, копія якого наявна в матеріалах справи.

В позовній заяві позивач стверджує, що ДП "Укрзалізничпостач" на виконання умов Договору та відповідно до специфікації № 6.8 було здійснено поставку на адресу відповідача (станція Дарниця) лебідку з тросовим приводом для переміщення електропоїздів, що підтверджується вантажно-митною декларацією № 125160000/2012/168848 та рахунком-проформою від 17.10.2012 № 10-12/603-1 на суму 988 879,28 євро, копії яких наявні в матеріалах справи.

У відповідності до п. 4.5 Договору поставка продукції підтверджується сторонами шляхом підписання акту прийому-передачі, який покупець повинен підписати і повернути постачальнику протягом 5 (п'яти) днів після його одержання.

Аналогічні вимоги містяться у ст. 664 Цивільного кодексу України, відповідно до якої обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Умовами п. 6.1 Договору передбачено, що на кожну партію продукції, що поставляється, постачальник надає покупцю наступні документи: рахунок-фактуру; податкову накладну; товарно-транспортну або залізничну накладну; супроводжувальну документацію виробника продукції; пакувальні аркуші; сповіщення «авізо».

В силу приписів ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 7.1 Договору (з урахуванням Додаткової угоди № 2 до Договору від 29.06.10 р.) передбачено, що оплата за кожну партію поставленої продукції по даному договору проводиться ДТГО «Південно - Західна залізниця» шляхом акцепту сповіщення «авізо» на протязі 2 (двох) робочих днів після отримання документів, зазначених у пункті 6.1 та поставці Позивачем продукції, яка відповідає специфікаціям до даного договору, або шляхом перерахування Відповідачем грошових коштів на рахунок ДП «Укрзалізничпостач» протягом 30 (тридцяти) банківських днів після дати поставки партії продукції на адресу Відповідача, у відповідності з рахунком-фактурою на дану партію продукції. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

При цьому пунктом 7.2 Договору передбачено, що розрахунки між сторонами здійснюються у відповідності до вимог Порядку розрахунків за поставлені товарно - матеріальні цінності між ДП "Укрзалізничпостач" і залізницями та обліку ведення претензійно - позовної роботи", затвердженого наказом Укрзалізниці від 30.04.2004 № 329- ЦЗ.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стверджуючи про поставку на адресу відповідача продукції на суму 12 529 078,43 грн. у відповідності до узгодженої сторонами специфікації позивач зазначає, що ДТГО «Південно-Західна залізниця» у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору не здійснена оплата поставленого товару.

При цьому позивач зазначає про укладення Контракту від 02.03.2012 № ЦХП-06-00312И (далі - Контракт) з фірмою «Prokonzept Industrieprojekte & Со. KG» (Германія, м.Берлін), за яким позивачем була придбана спірна продукція.

У відповідності до пункту 4.1 розділу 4 Контракту ціна на продукцію визначається даним Контрактом та приймається Сторонами в ЄВРО, на умовах БАР (поставка в пункт) пункт призначення ст. Дарниця Південно - Західної залізниці.

Разом з тим, відповідно пункту 6.2 Контракту ДП «Укрзалізничпостач» сплачує фірмі «Prokonzept Industrieprojekte & Со. KG» впродовж 20 календарних днів після підписання Контракту передплату в розмірі 30 % від всієї суми Контракту.

Відповідно до пункту 6.3 Контракту ДП «Укрзалізничпостач» зобов'язується оплачувати фірмі «Prokonzept Industrieprojekte & Со. KG» поставку кожної окремої позиції, а також часткові окремі поставки до позицій по специфікації (додаток № 1), а також згідно графіку поставок (додаток № 3) підтвердженим, безвідзивним, роздільним першокласним документарним акредитивом на 65 %.

На виконання умов Контракту позивачем було сплачено «Prokonzept Industrieprojekte & Со. KG» попередню оплату в розмірі 30 % від загальної суми Контракту, що склало 7 176 196,06 ЄВРО, що підтверджується копіями платіжних доручень від 15.03.2012 № 563 та від 16.03.2012 № 564.

Крім того, як стверджує позивач, ним було сплачено 65 % вартості поставленої фірмою «Prokonzept Industrieprojekte & Со. KG» поставленої продукції та 5% вартості продукції в сумі 16 695 012,55 євро, тобто, за твердженням позивача, сплачені кошти за поставлену відповідачеві лебідку з приводом для переміщення електропоїздів в розмірі: 296 663,78 євро (30 % попередньої оплати продукції (рахунок - проформа № 10-12/603-1 від 17.10.2012)) + 642 771,53 євро (65 % вартості поставленої продукції), що дорівнює 939 435,31 євро (18 433 295,28 грн. (по курсу НБУ станом на 15.12.2014) або 18 036 870,49 грн. (по курсу НБУ станом на 23.12.14 р.).

Оскільки відповідачем не була оплачена поставлена продукція, з метою мирного врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією від 09.07.2014 № ЦХП-20/3471 з проханням оплатити отриману продукцію, у відповідь на яку листом № НГ-НЗ-1-5/620 від 08.08.14 р. ДТГО "Південно - Західна Залізниця" повідомило про відсутність правових підстав для задоволення претензії за умови ненадання передбачених п.6.1 Договору документів.

Посилаючись на ст. 611 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача збитків в сумі 939 435,31 євро (18 036 870,49 грн. з урахуванням пояснень позивача від 28.01.15 р.).

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору № ЦХП-40110 від 25.12.09 р. або його окремих положень суду не надано.

Суд зазначає, що аналогічні умовам Договору вимоги щодо порядку здійснення розрахунків містяться в наказі Укрзалізниці від 30.04.20004 № 329-Ц3 «Про затвердження Порядку розрахунків за поставлені товарно-матеріальні цінності між ДП «Укрзалізничпостач» і залізницями та обліку ведення претензійно-позовної роботи» (далі - наказ № 329- ЦЗ).

Зокрема, пунктом 1.2 вказаного наказу передбачено, що відносини між ЦХП (Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач») та залізницями щодо постачання товарно - матеріальних цінностей регулюються шляхом укладання договорів.

ЦХП виписує авізо (повідомлення) у 6 екземплярах і надсилає їх безпосередньо структурному підрозділу залізниці - вантажоодержувачу для підтвердження отримання товару та здійснення розрахунків.

Відповідно до п.1.3 наказу № 329-ЦЗ ЦХП виписка авізо (повідомлення) здійснюється до 5 числа місяця, наступного за звітним. ЦХП разом з авізо надсилає структурному підрозділу - вантажоодержувачу супроводжувальні документи на ТМЦ: рахунок-фактуру, податкову накладну на кожну партію відвантаженої продукції, товарно-транспортну накладну, сертифікати якості виробника продукції.

Пунктом 2.1 наказу № 329-Ц3 від 30.04.2004 передбачено, що підрозділ - вантажоодержувач залізниці, прийнявши продукцію, акцептує 5 екземплярів авізо. Відпрацювання вхідних документів та відправка 5-ти екземплярів акцептованого авізо здійснюється протягом 2 днів після отримання відповідних документів на поставлену продукцію при умові її фактичного отримання (прийняття продукції).

При цьому, як встановлено судом за матеріалами справи, передбачені наказом № 329-ЦЗ та умовами Договору документи, які підлягали передачі від позивача для належного їх опрацювання та здійснення оплати, на адресу відповідача не надходили.

Окрім цього до погодження з відповідачем специфікації у відповідності до п. 1.1 та 4.1 Договору позивачем було укладено договір з Фірмою «Prokonzept Industrieprojekte & Со. KG» на придбання обладнання, в т.ч. лебідки з тросовим приводом для переміщення електропоїздів в кількості 1 штука.

Оскільки у відповідності до укладеного між позивачем та відповідачем Договору, постачанню товару за яким передує погодження між сторонами специфікації, що, як свідчать матеріали справи, було здійснено сторонами наприкінці 2013 р., а Контракт між позивачем та Фірмою «Prokonzept Industrieprojekte & Со. KG» було укладено 02.03.2012 року, посилання позивача на вказану специфікацію та рахунок - фактуру від 06.11.2012 № ЦХП012- 166 як на підставу оплати поставленого товару судом до уваги не приймаються, оскільки фактично специфікація відповідачем була погоджена тільки 25.12.2013 № НХ-4/2111, тобто після укладення Контракту з фірмою «Prokonzept Industrieprojekte & Со. KG», що в свою чергу спростовує можливість посилання на правовідносини, що виникли на підставі вказаного Контракту як на обставини, що обумовлюють виконання сторонами умов спірного Договору.

Крім того суд зазначає, що наявність договірних відносин позивача та інших організацій не створює правових наслідків для відповідача, оскільки в Договорі між сторонами відсутнє посилання на зовнішні фактори як на умови його виконання. При цьому оплата позивачем відсотків за будь - якими іншими зобов'язаннями не порушує будь - якого обов'язку ДТГО «Південно - Західна залізниця» щодо їх відшкодування.

Посилання позивача на факт поставки продукції на адресу відповідача на станцію Дарниця, зважаючи на той факт, що пункт призначення (станція вантажоодержувача) між позивачем та відповідачем жодним документом не визначено, судом до уваги не приймаються як такі, що не підтверджені належними та допустими доказами.

Відповідно до Договору, укладеного між позивачем та відповідачем, поставці підлягає товар, а саме: лебідка з тросовим приводом для переміщення електропоїздів. Проте, згідно укладеного між позивачем та Фірмою «Prokonzept Industrieprojekte & Со. KG» Контракту товар, що підлягав поставці від іноземного контрагента позивачу складається з кількох позицій, тобто підлягає монтажу, в той час як за умовами Контракту Фірма «Prokonzept Industrieprojekte & Со. KG» постачає комплектуючі. При цьому позивачем на надано суду доказів на підтвердження монтажу обладнання, який, за твердженнями позивача, був поставлений відповідачеві.

Суд зазначає, що згідно з ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

За вимогами ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкта права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, якби управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, в силу вимог цивільного законодавства для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення, а саме: протиправна поведінка особи; шкідливий результат такої поведінки (збитків); причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками; вина особи, яка заподіяла збитки. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

За приписами ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Отже, на кредитора, позивача по справі, що вимагає відшкодування збитків згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України, покладається обов'язок доказування розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження поставки відповідачеві лебідки з тросовим приводом для переміщення електропоїздів та не доведено дотримання умов п. 6.1 Договору щодо надання відповідачеві належних документів для проведення оплати поставленого товару, суд доходить висновку про відсутність в діях відповідача складу цивільного правопорушення, наслідком якого стало понесення позивачем збитків в розмірі 939 435,31 євро, та зазначає про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складений та підписаний 25 травня 2015 року.

Суддя А.М.Селівон