ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.05.15р. Справа № 904/9763/14

За позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, (м. Дніпропетровськ)

до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", (м. Київ) в особі територіального відокремленого без балансового відділення І типу № 10003/0603 філії - Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства "Ощадбанк", (м. Дніпропетровськ)

про стягнення 84 375,79 грн.

Суддя Дубінін І.Ю.

Представники:

Від позивача: Кравцов В.В. - гол. спец. юрист (дов. № 406/07/30 від 13.01.15р.)

від відповідача: Рогожина Г.В. - гол. юрисконсульт (дов. № 1026 від 11.12.14р.)

СУТЬ СПОРУ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі-позивач) звернулось до господарського суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі територіального відокремленого без балансового відділення І типу № 10003/0603 філії - Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" (далі - відповідач) про стягнення переплаченої пенсії у розмірі 84 375,79 грн.

Ухвалою господарського суду від 02.03.15р. порушено провадження у справі № 904/9763/14 та призначено до розгляду в засіданні.

17 березня 2015 року представник позивача подав до канцелярії суду клопотання про витребування доказів у відповідача, з метою всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Представником відповідача 17.03.15р. надано до суду відзив на позовну заяву № 12/1-1009 від 13.03.15р., в якому зазначено, що позовні вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими, оскільки установа банку не здійснює контролю та не несе відповідальність за достовірність інформації щодо отримувачів коштів та розміру грошових коштів, яка подається в списках на зарахування та платіжних дорученнях; стягнення коштів з рахунку клієнта допускається лише у випадках, коли про це прямо зазначено у договорі, який укладається між банком та клієнтом при відкритті рахунку, крім того відповідач вказує на те, що банк є неналежним відповідачем у даній справі, тобто позивачем позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом.

Позивачем на виконання ухвали суду зроблено витяг з Держреєстру на відповідача, який долучає до матеріалів справи, а також просить суд віднести витрати пов'язані з отриманням даного витягу у сумі 71,80 грн. до судових витрат позивача.

08 квітня 2015 року відповідач додає до матеріалів справи клопотання, яким долучає додаткові докази, а саме, копії заяв на видачу готівки.

У судовому засіданні від 29.04.15р. представником Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі територіального відокремленого без балансового відділення І типу № 10003/0603 філії - Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" подано заяву, в якій просить продовжити строк розгляду справи № 904/9763/14 на 15 (п'ятнадцять) днів.

Також, представником відповідача надано заяву, в якій просить суд при розгляді даної справи застосувати строк позовної давності терміном в три роки.

Ухвалою суду від 29.04.15р. продовжено строк вирішення спору по справі № 904/9763/14 з 03.05.15р. по 18.05.15р. включно та відкладено розгляд справи.

Суд вважає достатніми матеріали справи для слухання справи у відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представників позивача та відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виступає органом, уповноваженим державою виконувати відповідні функції у даних правовідносинах.

Відповідно до п 3, п 4. постанови "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" від 02.11.2006р. № 1522 призначення та виплата пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі.

Згідно до ч. 1 ч. 2 ст. 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262 (далі Закон № 2262) пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання. Іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.

На виконання вимог ст. 52 Закону № 2262 між головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як Фонд, та Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", як банк, укладено договір № 15/117/59 від 25.08.2009 року, відповідно до п. 1 ст. 1 я кого Банк виконує функції виплати пенсіонерам з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, а також іншим особам, які мають право на пенсію згідно з Законом № 2262 (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей).

05 липня 1994 року Перчуку Володимиру Леонідовичу призначено пенсію за вислугою років, яку він отримував на рахунок № 15363 відкритий у ТВБВ № 10003/0634.

Позивач зазначає, що при проведенні інвентаризації пенсійних справ ним було виявлено відсутність копії паспорта та ІПН у пенсійній справі Перчука Володимира Леонідовича.

Згідно до абз 6 та 8, п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007р. № 3-1, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 15.02.2007 за № 135/13402 (далі Постанова № 3-1) для призначення пенсії за вислугу років подаються такі документи, копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті та копія паспорта.

З метою отримання від Перчука В.Л. копії його паспорта та ІПН на адресу останнього направлено лист від 19.07.2009р. вих № 13524/12-02. В подальшому головним управлінням неодноразово направлялись ідентичні листи, а саме: від 25.07.2011р. № 18809/12-01, від 19.01.2012р. № 1160/11-08, від 17.01.2013р. № 807/11/04, від 05.06.2013р. № 11589/09/04, від 04.12.2012р. № 25943/10/01.

Головне управління звернулось до головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, з запитом від 20.03.2014 № 6506/10/01 відповідно до якого позивач просить надати інформацію, щодо факту виїзду Перчуком В.Л. на постійне місце проживання за межі України.

У своїй відповіді від 18.04.2014р. № 153/08 головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повідомив що Перчук В.Л. 23.04.2004р. вибув на постійне місце проживання до Німеччини.

Відповідно до ст. 62 Закону № 2262 пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Положеннями ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

З огляду на викладене позивач вказує на те, що Перчук В.Л. не повідомив головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у зв'язку з чим виникла переплата пенсії за період з 01.05.2004р. по 31.05.2014р. в розмірі 84 375,79 грн.

17 червня 2014 року позивач звернувся до відповідача з розпорядженням про повернення коштів в розмірі 84 375,79 грн. з особового рахунку Перчука В.Л.

На зазначене розпорядження відповідач повідомив головне управління у своєму листі від 25.06.2014р. про те, що пенсія за період 01.05.2004р. по 31.05.2014р. в сумі 84 375,79 грн. знята Перчук Галиною Михайлівною за довіреністю.

Відповідно до п. 1 ст. 7 розділу 4 Договору, якщо суми пенсії одержуються з поточного рахунку за довіреністю більше як один рік або не одержуються більше як один рік, установи Банку не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, повідомляє про це письмово Фонд.

Позивач стверджує, що дана вимога була не виконана відповідачем, що призвело до зазначеної вище переплати пенсії.

Враховуючи той факт, що відповідачем не було повідомлено органи, що здійснюють виплату пенсії про факт отримання пенсії Перчука В.Л. за довіреністю, що призвело, до несвоєчасного виявлення факту виїзду Перчука за межі України та переплати пенсії в сумі 84 375,79 грн.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В даному випадку, позивач посилається на те, що дія відповідача є неправомірною.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі Територіально відокремленого без балансового відділення № 10003/00603 філії Дніпропетровського обласного управління на користь головного правління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області переплату пенсії в розмірі 84 375,79 грн.

Приймаючи рішення господарський суд виходить із наступного.

25 серпня 2009 року між Фондом та Банком було укладено договір № 15/117/59, відповідно до умов якого Банк виконує функції виплати пенсій пенсіонерам з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, а також іншим особам, які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), допомоги на поховання та недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю зазначених пенсіонерів, а також одноразової грошової допомоги членам сімей померлих пенсіонерів, що виплачується згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. № 393 (із змінами та доповненнями) та інші допомоги і виплати по Дніпропетровській області (§§1,2 ст. 1 договору).

На підставі приходного ордеру ф. № 51/36 від 15.06.1990 року Перчуку Володимиру Леонідовичу Банком відповідно до п. 81 р. VII Інструкції про порядок здійснення державними трудовими ощадними касами СРСР операцій по вкладам населення, затвердженої головою правління Держтрудощадкас СРСР 03.10.1980р. № 15 відкрито рахунок № 15363 та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою для зарахування сум пенсій та інших надходжень.

Відповідно до діючої станом на сьогоднішній день Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України 12.11.2003р. № 492, зі змінами та доповненнями, Порядку відкриття, ведення та закриття рахунків фізичних осіб у національній валюті установами ВАТ "Ощадбанк", затвердженого постановою правління ВАТ "Ощадбанк" від 16.02.2004р. № 17-2, зі змінами та доповненнями, Банк здійснює відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб на підставі договору про відкриття рахунку, зарахування коштів Банком на рахунки фізичних осіб здійснюється на підставі платіжних доручень, які надаються до Банку установою, організацією, яка перераховує кошти фізичним особам.

Установа Банку не здійснює контролю та не несе відповідальність за достовірність інформації щодо отримувачів коштів та розміру грошових коштів, яка подається в списках на зарахування та платіжних дорученнях.

На зазначений рахунок Перчука В.Л. Банком відповідно до п. 6 § 2 ст. 3 договору здійснювалося зарахування суми пенсії не пізніше наступного банківського дня з дня надходження коштів від Фонду.

24 червня 2014 року за вх. № 822 до Банку від Пенсійного фонду надійшло розпорядження від 17.06.2014р. № 14137/10/30 про повернення коштів, перерахованих на виплату пенсії Перчуку В.Л. за період з 01.05.2004р. по 31.05.2014р. на загальну суму 84 375,79 грн. з нарахованими на неї відсотками поточного/карткового рахунку одержувача коштів № 15363, відкритого в ТВБВ № 10003/0624 АТ "Ощадбанк", у зв'язку із його виїздом на постійне місце проживання до іншої країни 23.04.2004р.

Листом від 25.06.2014р. вих. № 117/21 Банком надано відповідь щодо неможливості повернення вищевказаних коштів, оскільки грошові кошти отримані за дорученням Перчук Галиною Михайлівною.

Стаття 41 Конституції України встановлює застереження, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності с непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Статтею 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачено, зокрема, що банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Оскільки кошти, які знаходяться на рахунку клієнта Банку, визначаються активами, що належать юридичній чи фізичній особі на праві власності або повного господарського відання, тому вони підлягають конституційному захисту як об'єкт права власності.

Відповідно до п. п. 1.4, 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004 року, власником рахунку в банку є особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому. Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Згідно з положеннями глав 5,12 Інструкції, стягувачами, що мають право ініціювати списання коштів з рахунків клієнтів без їх відома, є органи державної виконавчої служби (на підставі виконавчих документів, установлених законами України) та органи державної податкової служби (щодо стягнення податкового боргу, простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою чи територіальною громадою).

Відповідно до п. 1.39 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" примусове списання - це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом (п. 1.39 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні").

Згідно з п. 1.40 вищевказаної статті стягувачем є особа, яка може бути ініціатором переказу коштів з рахунка платника на підставі виконавчих документів, визначених законом.

Пунктом 20.1 ст. 20 цього ж закону визначено, що ініціатором переказу може бути платник, а також отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

У відповідності до преамбули Закону України "Про виконавче провадження" цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно ст. 2 та ст. З Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Інші органи, установи, організації і посадові особи здійснюють виконавчі дії у випадках, передбачених законом на вимогу чи за дорученням державного виконавця.

Перелік виконавчих документів наведений у статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", який відповідно до його преамбули визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Цей перелік є вичерпним і розпорядження про зобов'язання повернути кошти переплаченої пенсії на р/р Пенсійного фонду в цьому переліку, як таке, що підлягає примусовому виконанню, відсутнє.

Згідно ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України, договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 1071 Цивільного кодексу України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта тільки на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між; банком і клієнтом.

У разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст. 1073 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, стягнення коштів з рахунку клієнта допускається лише у випадках, коли про це прямо зазначено у договорі, який укладається між банком та клієнтом при відкритті рахунку.

У відповідності до § 3 статті 8 розділу 3 договору, суми пенсій, що зараховані на поточний (картковий) рахунок одержувача разом з нарахованими на них відсотками, установи Банку повертають Пенсійному фонду тільки в разі надходження повідомлення про смерть пенсіонера, починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті.

Відповідно до п. 14 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою КМУ від 30 серпня 1999р. № 1596, якщо суми пенсій та грошової допомоги одержуються за довіреністю більше як один рік або не одержуються з поточного рахунка більше як один рік уповноважений банк зобов'язаний повідомити про це відповідний орган Пенсійного фонду або орган праці та соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач пенсії та грошової допомоги - подати нову заяву в орган Пенсійного фонду або орган праці та соціального захисту населення у порядку, визначеному в пункті 10 цього Порядку.

Також, відповідно до § 1 ст. 7 розділу IV договору, якщо суми пенсії одержуються з поточного рахунку за довіреністю більше як один рік або не одержуються більше як один рік, установи Банку не пізніше 28 числа місяця, в якому виникли такі обставини, повідомляють про це письмово Фонд.

Судом встановлено, що підстав для повідомлення Пенсійного фонду про вищезазначені обставини у Банка не було, так як за період з 01.05.2004р. по 31.05.2014р. мали місце випадки отримання грошових коштів клієнтом особисто, а саме: 07.03.2009р. отримано особисто Перчуком В.Л. суму 600,00 грн., відповідно до заяви на видачу готівки № 22; 14.07.2009р. - 760,00 грн., відповідно до заяви № 43; 17.08.2009р. - 770 грн., відповідно до заяви на видачу готівки № 33; 07.12.2009р. - 3 060,00 грн., відповідно до заяви на видачу готівки № 67; 17.08.2012р. - 7 200,00 грн., відповідно до заяви на видачу готівки № 26, а також 10.02.2013р. - 1 100 грн. (заява про видачу готівки № 45551710); 09.03.2013р. - 1 200,00 грн. (заява про видачу готівки № 46434407); 18.02.2013р. - 1 100 грн. (заява про видачу готівки № 45551710); 24.06.2014р. - 3 560,00 грн. (заява на видачу готівки № 68423195).

З виписки рахунку вбачається, що за період з 01.01.2014р. по 14.01.2015 залишок коштів на рахунку № 15363 Перчука В.Л. становить 9,59 грн., так як кошти отримувались за дорученням від 23.12.2002р. та від 19.02.2009 року довіреною особою Перчук Галиною Михайлівною, а також отримувались пенсіонером особисто.

Відповідно до § 3 ст. 6 договору Банк не несе відповідальності за переплату пенсії в разі відсутності інформації (письмового повідомлення) про смерть пенсіонера.

З огляду на вищенаведене, судом встановлено, що зайве перерахування пенсії на суму 84 375,79 грн. Пенсійним фондом на рахунок клієнта Банку - Перчука В.Л. виникло не з вини Банку та не підлягає стягненню з Банку, а отже, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

29 квітня 2015 року в судовому засіданні представником відповідача надано заяву, в якій просить суд при розгляді даної справи застосувати строк позовної давності терміном в три роки.

Заява Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі територіального відокремленого без балансового відділення І типу № 10003/0603 філії - Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" про застосування строку позовної давності терміном в три роки не задовольняється судом з огляду на наступне.

Згідно п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року, за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача, однак за приписами п. 18 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються Пенсійний фонд України та його органи.

Не підлягають задоволенню і вимоги щодо покладення на відповідача витрат пов'язаних з отриманням витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в розмірі 71,80 грн., оскільки відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До інших витрат у розумінні статті 44 Господарського процесуального кодексу України відносяться, зокрема, суми, які підлягають сплаті особам, які викликані до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 ГПК).

Отже, у господарського суду немає передбачених законом підстав вважати відповідними витратами, витрати зазначені позивачем у вищевказаній заяві, в зв'язку з чим відсутні підстави і для покладення таких витрат на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 79, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 25.05.15р.

Суддя І.Ю. Дубінін