ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2015 р.Справа № 922/1297/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпою К.І.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства " Металургійний комбінат "Азовсталь". м. Маріуполь
до Публічного акціонерного товариства "Стахановський завод феросплавів", м.Стаханов
про стягнення 1406438,01 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Висоцька О.А., довіреність № 09-18/4178 від 24.12.2014 року;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Стахановський завод феросплавів" про стягнення: пені у розмірі 470078,70 грн., інфляційних втрат у розмірі 418054,96 грн., 3% річних у розмірі 55446,67 грн. Витрати по сплаті судового збору позивач також просить покласти на відповідача. Позивач обгрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 012/12-16 від 01.06.2012 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 квітня 2015 року була прийнята до провадження заява позивача про збільшення позовних вимог за вх. № 15762, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 489303,95 грн., інфляційні втрати у розмірі 846172,82 грн., 3% річних у розмірі 70961,24 грн. Витрати по сплаті судового збору позивач також просить покласти на відповідача. Розгляд справи продовжено з урахуванням наданої заяви.

Також ухвалою господарського суду Харківської області від 23 квітня 2015 року було продовжено строк вирішення спору на 15 днів на підставі клопотання позивача та відкладено розгляд справи на 18 травня 2015 року у зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання та не надання останнім витребуваних доказів.

У призначеному судовому засіданні був присутній представник позивача, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав. У зв'язку з неможливістю направлення за належністю поштової кореспонденції складено акт від 24.04.2015 року. Також суд зазначає, що інформація про розгляд справи за участю відповідача була викладена на офіційному веб-порталі "Судова влада України".

Таким чином, судом виконано процесуальний обов'язок щодо повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої листом Вищого господарського суду України від 19.02.2013 р. та затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28, а тому суд вважає можливим розглядати справу за наявними в ній матеріалами, як це передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02 - 5/289 із змінами "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України").

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. N 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України (надалі - ГПК України), не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із статтею 93 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 ГПК України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши присутнього представника позивача, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості, суд встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" (Постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Стахановський завод феросплавів" (Покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 012/12-16 від 01.06.2012року (далі - Договір).

Згідно п. 1.1 Договору, Постачальник зобов'язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити Продукцію на умовах, викладених в цьому Договорі.

Відповідно до п. 2.1 Договору, Постачальник зобов'язується здійснити поточні поставки Товару, обумовленого в Додатках до цього Договору, що підтверджується залізничними накладними (квитанціями). Моментом виконання зобов'язань з поставки (дата поставки) Товару вважається дата календарного штемпеля станції Сартана на залізничній квитанції (квитанції про приймання вантажу на маршрут або групу вагонів).

Згідно п. 2.2. Договору, Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар, на умовах, визначених у Договорі.

Згідно п. 4. Специфікації №№ 23, 24 до Договору, термін поставки - червень - липень 2014 року, Продукція - Горішок коксовий 10-25 мм.

Постачальник вважається виконавшим свої зобов'язання з постачання Товару з моменту передачі його в розпорядження транспортної організації (перевізника) в місці подачі згідно п.2.1. Договору. При цьому із зазначеного моменту (відбиток штемпеля на ж.д. накладної станції відправлення) від Постачальника до Покупця переходить право власності на Товар, а також усі ризики, пов'язані з втратою і пошкодженням Товару.

На підставі п. 3.3. Договору, Покупець (ПАТ "СЗФ") оплачує кожну партію поставленого Товару протягом 30 банківських днів після отримання сканованих копій рахунків та податкових накладних по електронній пошті або шляхом засобів факсимільного зв'язку, але не пізніше дати направлення рахунку поштою (або службою кур'єрської доставки) або представником покупця під розпис. Моментом отримання рахунку для оплати покупцем є дата відправлення електронного повідомлення або дата відправки повідомлення факсимільним зв'язком.

Позивач, на виконання п.п. 1.1, 2.1. Договору, свої зобов'язання виконав належним чином, здійснивши на адресу Відповідача поставку Горішка коксового 10-25 мм в період червня-липня 2014 року на суму 4138624,80 грн. Факт поставки підтверджується залізничними накладними Позивача №№ 49511553, 49891773, 49938319, 49960669, 49997562, 50004118, 49997927, 50052109, 50052083, 50085711, 50085620, 50121045, 50154236, 50199231, 50166669, 50279876, 50279900, 50315761, 50457969, 50458678, 50423276, 50499425, 50532563, 50549856, 50586668, 50604636, 50586643, 49807613, 50642974, 50661974, 50816750, 50973072, 50973023, 50930916, 51023141, 49595663, 51088490, 51071033, 51088474, 51138998, 51138949, 51220648, 51254266, 51325348, 51334514, 51487098, 51552693.

За поставлену на адресу Відповідача продукцію Позивачем, на виконання п.7.1.1. Договору, були виставлені і спрямовані по електронній пошті такі рахунки:

- 91113125 від 15.06.14р. на суму 88 538,40 грн., - надісланий 16.06.2014 р.,

- 91115163 від 20.06.14р. на суму 82 771,20 грн., - надісланий 23.06.2014 р.,

- 91115550 від 22.06.14р. на суму 96 184,80 грн., - надісланий 24.06.2014 р.,

- 91115551 від 23.06.14р. на суму 179 388,00 грн., - надісланий 24.06.2014 р.,

- 91115708 від 24.06.14р. на суму 262 393,80 грн. - надісланий 25.06.2014 р.,

- 91115745 від 25.06.14р. на суму 164 268,00 грн. - надісланий 26.06.2014р.,

- 91116103 від 25.06.14р. на суму 173 988,00 грн. - надісланий 27.06.2014р.,

- 91116297 від 26.06.14р. на суму 86 356,80 грн. - надісланий 30.06.2014р.,

- 91116298 від 27.06.14р. на суму 92 858,40 грн. - надісланий 30.06.2014р.,

- 91116659 від 27.06.14р. на суму 166 860,00 грн. - надісланий 30.06.2014р.,

- 91116660 від 28.06.14 р на суму 88 624,80 грн. - надісланий 30.06.2014р.,

- 91116661 від 29.06.14р. на суму 169 408,80 грн. - надісланий 30.06.2014р.,

- 91116662 від 30.06.14р. на суму 85 644,00 грн., - надісланий30.06.2014р.,

- 91118058 від 02.07.14р. на суму 259 329,60 грн., - надісланий 03.07.2014р.,

- 91119671 від 03.07.14 р на суму 80 416,80 грн., - надісланий 07.07.2014р.,

- 91119763 від 04.07.14р. на суму 179 280,00 грн., - надісланий 07.07.2014р.,

- 91119855 від 05.07.14р. на суму 261 792,00 грн., - надісланий 08.07.2014р.,

- 91120311 від 06.07.14р. на суму 169 128,00 грн., - надісланий 11.07.2014р.,

- 91120312 від 09.07.14р. на суму 84 974,40 грн., - надісланий 11.07.2014р.,

- 91121181 від 13.07.14р. на суму 172 648,80 грн., - надісланий 15.07.2014р.,

- 91121180 від 12.07.14 р на суму 83 311,20 грн., - надісланий 15.07.2014р.,

- 91121182 від 14.07.14р. на суму 89 532,00 грн., - надісланий 15.07.2014р.,

- 91121378 від 04.07.14р. на суму 84 434,40 грн., - надісланий 16.07.2014р.,

- 91121827 від 15.07.14р. на суму 259 567,20 грн., - надісланий 17.07.2014р.,

- 91121885 від 16.07.14р. на суму 169 344,00 грн., - надісланий 17.07.2014р.,

- 91122621 від 18.07.14р. на суму 160 617,60 грн., - надісланий 21.07.2014р.,

- 91122729 від 20.07.14р. на суму 181 332,00 грн., - надісланий 22.07.2014р.,

- 91123071 від 24.07.14р. на суму 78 991,20 грн., - надісланий 25.07.2014р.,

- 91123454 від 25.07.14 р на суму 86 637,60 грн. - надісланий 29.07.2014р.

Одже, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 4138624,80 грн., однак відповідач в порушення умов Договору, не виконав своїх зобов'язань щодо своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Стахановський завод феросплавів" суми заборгованості у розмірі 4138624,80 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.02.2015 року по справі № 922/5740 позовні вимоги задоволено частково: припинено провадження відносно стягнення суми основного боргу в розмірі 1047535,20 грн. у зв'язку зі сплатою під час розгляду справи та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Стахановський завод феросплавів" на користь Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" суму заборгованості в розмірі 3091089,60 грн., а також суму судового збору у розмірі 73080,00 грн. Водночас, слід звернути увагу, що дане рішення набрало законної сили.

Одже, виходячи з вищенаведеного, факт прострочення оплати за поставлену продукцію у розмірі 4138624,80грн. був встановлений під час розгляду справи №922/5740/15.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, у зв'язку з простроченням відповідачем оплати за поставлену продукцію відповідно до договору поставки № 012/12-16 від 01.06.2012року, позивачем були нараховані пеня у розмірі 489303,95 грн., інфляційні втрати у розмірі 846172,82 грн. та 3% річних у розмірі 70961,24 грн. - про стягнення яких позивач і звернувся до суду. Вказані суми були нараховані позивачем по кожній поставці з урахуванням оплат здійснених відповідачем.

Розглядаючи питання щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 489303,95грн. та даючи правову оцінку вказаній вимозі, суд виходить з наступного.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Водночас ч. 6 ст. 232 ГК України визначено порядок застосування штрафних санкцій та обмеження щодо періоду їх нарахування. Також цією ж статтею передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, п. 8.2 Договору передбачено, що у разі прострочення оплати товару, Покупець сплачує постачальнику від вартості неоплаченого товару пеню за кожен день прострочення оплати у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня.

Як свідчать матеріали справи, позивачем був наданий обгрунтований розрахунок пені за весь період прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, відповідно до якого сума пені станом на 01.04.2015 року складає 489303,95 грн. та яка підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 70961,24грн. за період з 28.07.2014 року по 23.04.2015 року та інфляційних втрат в розмірі 846172,82 грн. за період з 28.07.2014 року по 31.03.2015 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В інформаційному листі від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіряючи нарахування позивача, суд дійшов висновку, що період нарахування 3% річних та інфляційних витрат, а також розрахунок визначений вірно, згідно вимог діючого законодавства, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 70961,24 грн. та інфляційних витрат у розмірі 846172,82 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. 526, ч.1 ст.530, 549, 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Стахановський завод феросплавів" ( 94000, Луганська область, м. Стаханов, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, 1, ) - 489303,95 грн. пені, 846172,82 грн. інфляційних втрат, 70961,24 грн. 3% річних, 28128,76 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.05.2015 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/1297/15