КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2015 р. Справа№ 910/28668/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Кисловська В.В. - довіреність № 370 від 01.04.2015;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2015

у справі № 910/28668/14 (суддя - Трофименко Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району"

про стягнення 539 881,47 грн.,

У судовому засіданні 28.05.2015 оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 539 881,47 грн., з яких: 493 321,26 грн. - заборгованість за надані з 01.10.2013 по 30.06.2014 послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі; 41 565, 36 грн. - інфляційних втрат та 4 994,85 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе відповідачем зобов'язань згідно договору на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 06721/2-01 від 13.06.2006.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що між ним та відповідачем було укладено договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 06721/2-01 від 13.06.2006, за умовами якого позивач надав відповідачу відповідні послуги, розрахунок за які в період з 01.10.2013 по 30.06.2014 відповідач не здійснював належним чином, з огляду на що утворилась вищезазначена заборгованість.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 357 760,40 грн. - основного боргу, 30 720,20 грн. - інфляційних втрат, 3747,03 грн. - 3 % річних та 7844,55 грн. - витрат по сплаті судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 в частині відмови в стягнення з відповідача на користь позивача 135 560,86 грн. - основного боргу, 10 845,16 - інфляційних втрат та 1 247, 82 - 3% річних та прийняти нове, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, в неповному обсязі з'ясував обставини справи, зокрема, дійшов неправомірного висновку про зміст правовідносин між сторонами, зокрема, щодо постачання питної води для підігріву по тепловим пунктам.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя - Дикунська С.Я., судді - Алданова С.О., Коршун Н.М.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2015 у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Дикунської С.Я. на лікарняному, здійснено повторний автоматичний розподіл справи № 910/28668/14.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/28668/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді - Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2015 апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у даній справі прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Коротун О.М., судді - Гаврилюк О.М., Сулім В.В. та призначено до розгляду на 28.05.2015.

Представник позивача у судовому засіданні 28.05.2015 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, скасувати рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задовольнити позов в цій частині.

Представник відповідача у судове засідання 28.05.2015 не з'явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, направленням на адресу сторони ухвали від 12.05.2015. Разом з цим, через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подав відзив на апеляційну скаргу (в якому просив залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення) та клопотання про здійснення розгляду справи за відсутності представника відповідача, яке було задоволено судом апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання та подав клопотання про розгляд справи за відсутності його повноважного представника, яке було задоволено судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечень на неї, оглянувши оригінали документів, пов'язаних з предметом спору, заслухавши пояснення представника позивача, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між ВАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал", правонаступником якого є ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" (постачальник) та КП "ЖЕО-110" Голосіївської районної в м. Києві ради, правонаступником якого є КП "Житлово-експлуатаційна організація-110 Голосіївського району", (абонент) 13.06.2006 було укладено договір № 06721/2-01 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднанні мережі (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язався надати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов'язувався здійснити своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах даного договору, дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановленні Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994, зареєстрований в Міністерстві юстиції 22.07.1994 за № 165/374, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 26.04.2002 за № 403/6691, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Згідно п. 1.3 договору, обсяг води, що підлягає постачанню та прийняттю в систему каналізації, надається абонентом у вигляді нормативного розрахунку, який узгоджується з постачальником і є невід'ємною частиною договору. Обсяг поставки води підлягає узгодженню з постачальником кожного наступного року з моменту укладання договору. Загальний обсяг поставлених за цим договором послуг визначається загальною кількістю наданих абоненту протягом дії договору кубічних метрів води та прийнятих у міську каналізацію стічних вод.

Кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за кількістю води, що находить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями водолічильників та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до розділу 21 Правил користування та місцевих правил приймання (п. 2.1.4 договору та п. п. 21.1, 21.2 Правил).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994, втратили чинність 18.10.2008, у зв'язку з набуттям чинності Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України від 27.06.2008 р. № 190 (далі - Правила № 190).

Пунктами 3.1, 3.7 Правил № 190 було передбачено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюється на основі показів засобів обліку. Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 7.1. договору, він укладається на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить про це іншу сторону.

При цьому матеріали справи не містять доказів припинення чи розірвання договору, а його дійсність сторонами не заперечується.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що облік наданих позивачем послуг здійснюється за об'єктами, що включені відповідачем у дислокацію до договору, яким присвоюються особові рахунки та які групуються в коди абонента. Виставлення рахунку за конкретним кодом здійснюється з огляду на обсяг послуг, наданих до об'єктів, що включені до певного коду відповідача.

Також правомірним є висновок місцевого господарського суду в частині того, що спір у даній справі виник внаслідок наявної заборгованості відповідача перед позивачем за договором від 13.06.2006 № 06721/2-01 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднанні мережі.

Так, у зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань за вказаним договором, позивач нарахував та просив стягнути з відповідача суму, яка складається з заборгованості за абонентськими кодами № 1-1380, 1-1707, 1-1708 за послуги з постачання питної води та приймання стічних вод у розмірі 279 057,64 грн. та за кодом № 1-51380 у розмірі 78 702, 76 грн., а також 135 560,86 грн. за постачання питної води, яка використовується для приготування гарячої води за період з 01.10.2013 по 30.06.2014.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, зокрема, дійшов висновку про те, що позивачем належним чином доведений факт наявності у відповідача боргу у розмірі 279 057,64 грн., що обліковується за абонентськими кодами 1-1380, 1-1707, 1-1708 та заборгованості у розмірі 78 702,76 грн. за абонентським кодом 1-51380 (вказані суми також не заперечуються відповідачем). В свою чергу, місцевим господарським судом також встановлено, що не підлягає стягненню сума у розмірі 135 560,86 грн. за надані послуги з постачання холодної води для її підігріву стосовно теплових пунктів (бойлерів), які не перебувають на балансі відповідача.

В цій частині суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. ст. 1, 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає про обґрунтованість висновків місцевого господарського суду про те, що чинним законодавством не передбачено такого виду комунальних послуг, як "питна вода, що використовується для виготовлення гарячої води".

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Положеннями статей 19, 21 Закону Україну "Про питну воду та питне водопостачання" встановлено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору. Договір про надання послуг з питного постачання набирає чинності після досягнення домовленості з усіх його істотних умов та підписання сторонами.

Відповідно до статті 23 Закону Україну "Про питну воду та питне водопостачання" підприємством питного водопостачання є суб'єкт господарювання, що здійснює експлуатацію об'єктів централізованого питного постачання, а споживачами питної води - юридичні або фізичні особи, які використовують питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Як вбачається з матеріалів справи, порядок розрахунків визначений сторонами у пункті 2.2. договору, зокрема, відповідно до підпункту 2.2.1 договору постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством тане підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії цього договору постачальник доводить абоненту нові тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів. Пунктами 2.2.2 та 2.2.3 договору встановлено, що у розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів; оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до установи банку; за згодою постачальника оплата може здійснюватися іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України; в разі утворення боргу, оплата за надані послуги, що надходить від абонента, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується постачальником в погашення боргу; а у разі неотримання від постачальника поточного щомісячного платіжного документу відповідач здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи із фактичної кількості спожитих послуг та діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Згідно з пунктом 2.2.4 договору, у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та й цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною.

Розділом 3 договору передбачені права та обов'язки сторін, зокрема, постачальник зобов'язаний забезпечувати абоненту постачання питної води якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 "Вода питна" до його водопровідного вводу; приймати від абонента стічні води на умовах цього договору, визначати у строки, встановлені графіком обслуговування лічильників абонента, кількість наданої абоненту води та прийнятих від нього стоків в міську каналізаційну мережу, а також має право припиняти надання послуг до повного погашення абонентом заборгованості та у випадках, передбачених правилами користування (підпункти 3.1.1, 3.1.2 пункту 3.1 та підпункт 3.2.6 пункту 3.2 договору).

При цьому, абонент зобов'язаний сплачувати вартість наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, а також має право на отримання від постачальника інформації щодо розрахунків, розшифровок абонента, надання облікових даних у вигляді розрахункових листів (витяг з особового рахунку) (підпункт 3.3.5 пункту 3.3 та підпункт 3.4.2 пункту 3.4 договору).

Частина перша статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами п. п. 2.1, 2.2 та 3.13 Правил № 190 договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду і питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги". Істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначаються відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

З урахуванням вищевказаного, вартість спожитої води, що іде на підігрів має оплачувати балансоутримувач теплових пунктів.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів, фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Таким чином обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про те, що змістом наведеного пункту Правил № 190, визначено, що розрахунок за спожиту гарячу воду повинен проводитися з балансоутримувачем бойлеру.

При розгляді даної справи, судом першої інстанції правомірно були враховано висновки судів у справах № 910/24725/13, № 17/235-1/205, № 5011-22/11778-2012, № 22/446 за позовом ПАТ "АК "Київводоканал" до КП "ЖЕО-110 Голосіївського району". Зокрема, у рішенні від 17.03.2014 (залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.05.2014) при розгляді справи № 910/24725/13 встановлено, що відповідач немає в повному господарському віданні, оперативному управлінні, користуванні, концесії бойлери, теплові пункти, котельні (дані висновки мають преюдиціальне значення в розумінні ст. 35 ГПК України та не підлягають доведенню, оскільки у зазначеній справі брали участь ті ж самі сторони з аналогічним предметом спору, за цим самим договором). Інших доказів на час розгляду даного спору апелянт не надав.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає про обґрунтованість доводів відповідача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та позовну заяву, з приводу того, що договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 06721/2-01 від 13.06.2006 не регулює відносини сторін з приводу постачання відповідачу холодної води для виготовлення гарячої води та сплати її вартості, а матеріали справи не містять та суду не надано інших договорів, які б регулювали такі відносини між сторонами, а також належних та допустимих доказів того, що теплові пункти (котельні, бойлери) знаходяться на балансі відповідача.

Таким чином, позивачем не доведено, що ним були встановлені з відповідачем відповідні відносини щодо постачання води, яка використовується для виготовлення гарячої води.

Згідно з ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Відповідно до п. п. 2, 6 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, централізоване постачання гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Послуги повинні відповідати з централізованого постачання гарячої води - вимогам щодо якості і тиску води, температури гарячої води, а також розрахунковим нормам витрати води у точці розбору.

З наведених норм вбачається, що чинне законодавство України не розділяє послугу з постачання споживачам гарячої води (гарячого водопостачання) на окремі частини з постачання окремо теплової енергії та окремо холодної води, а встановлює, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду (яку законодавець також називає енергією). Постачання холодної води для приготування гарячої є окремою послугою, що повинна, в якості сировини, надаватись підприємству, яке має можливість та безпосередньо виробляє гарячу воду.

Тобто, саме гаряча вода є товаром, продуктом енерговиробника та/або енергопостачальника, яку отримує споживач, при цьому саме енерговиробник та/або енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води.

Враховуючи викладене, позивачем безпідставно було включено до розрахунку основного боргу суму заборгованості у розмірі 135 560, 86 грн. за надані послуги з постачання холодної води для її підігріву стосовно теплових пунктів (бойлерів), які не перебувають на балансі відповідача, у зв'язку з чим суд першої інстанції правомірно відмовив у позові в частині стягнення з відповідача боргу, що обліковується за кодом 1-51380 (постачання питної води, що використовується для підігріву) та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості холодної води, яка іде на підігрів.

В свою чергу, суд першої інстанції правомірно враховано, що абонентські коди 1-1380, 1-1707, 1-1708 включають в себе послугу з приймання стічних вод (вода + стоки) та код 1-51380 включає в себе як послугу з постачання питної води, що йде на підігрів, так і послугу з приймання стічних вод (вода + стоки).

При цьому, умовами укладеного сторонами договору передбачено не лише надання послуг з постачання питної води, але і приймання стічних вод у міську каналізаційну мережу.

Так, пунктом 1.4 Правил користування № 190, приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 № 37, зареєстрованих у Мінюсті 26.04.2002 за N 403/6691, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Згідно з п. 1.2 Правил приймання № 37, останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації, та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів.

Як унормовано п. 1.4 Правил приймання № 37, абонент Водоканалу - це юридична особа, яка уклала договір з Водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації.

Стічні води підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів);

Відповідно до п. 2.4 вказаних Правил приймання, підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки Водоканалу за надані послуги.

В свою чергу, факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за договором, за надані позивачем послуги (а також фактичний обсяг наданих позивачем послуг), що обліковується за абонентськими кодами 1-1380, 1-1707, 1-1708, 1-51380 підтверджується належними доказами, наявними в матеріалах справи (зокрема, актами про зняття показань з приладів обліку) та не заперечується відповідачем.

Отже, обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про те, що надання послуг із приймання стічних вод (у тому числі, гарячого водопостачання) регулюється умовами укладеного сторонами договору, а вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеним факт наявності у відповідача боргу за заявлені позивачем періоди у розмірі 279 057,64 грн., що обліковується за абонентськими кодами 1-1380, 1-1707, 1-1708 та заборгованості у розмірі 78 702,76 грн. за абонентським кодом 1-51380, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволені правомірно.

У відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 41 565, 36 грн. - інфляційних втрат та 4 994,85 грн. - 3% річних за прострочення виконання зобов'язань за договором.

Разом з цим, суд першої інстанції правомірно зробив власний перерахунок позовних вимог, з урахуванням часткового задоволення позову про стягнення суми основного боргу.

Суд апеляційної інстанції перевірив розрахунок ціни позову (з правильним визначенням суми основного боргу, на яку у позивача виникло право здійснювати відповідні нарахування) та дійшов висновку, що арифметично вірною та обґрунтованою є сума 3 % річних у розмірі 3747,03 грн. та інфляційних втрат у розмірі 30 720,20 за заявлені позивачем періоди.

Таким чином, рішення місцевого господарського суду про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 357 760,40 грн. - основного боргу за фактично надані договірні послуги, 30 720,20 грн. - інфляційних втрат, 3747,03 грн. - 3 % річних, а також в частині відмови в стягненні 135 560,86 грн. - основного боргу, 10 845,16 - інфляційних втрат та 1 247, 82 - 3% річних - є правомірним та підстав для його скасування не вбачається.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33-36, 43 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-36, 43, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/28668/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/28668/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/28668/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім