КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа№ 910/23739/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Корсакової Г.В.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Титаренко С.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «СЕМБІ» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. у справі №910/23739/14 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛГА-Логістик»

до Приватного підприємства «СЕМБІ»

про стягнення 19963,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом до Відповідача про стягнення з Відповідача 19963,29 грн., із яких: 7825,28 грн. основний борг, 681,80 грн. пеня, 717,68 грн. - 20% річних, 1721,29 грн. - штраф та 8100,00 грн. заборгованість по вартості неповернутого товару.

Рішенням господарського суду міста Києва №910/23739/14 від 12.01.2015р. позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Відповідача на користь Позивача 7825,28 грн. основного боргу, 681,80 грн. пені, 717,68 грн. 20% річних, 1721,26 грн. штраф, 8100,00 грн. вартість неповернутого тари, 1827,00 грн. судового збору.

Рішення мотивовано тим, що факт наявності боргу у Відповідача перед Позивачем в сумі 7825,28 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та Відповідачем не спростований. Відповідачем порушено умови договору в частині оплати отриманого товару та повернення тари, вимоги позивача є обґрунтованими.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що Позивач не надав належних доказів того, що він дійсно передав товар разом з тарою Відповідачу, бо накладна від 14.02.2014р. не містить підпису повноважного представника Позивача та не дає змоги ідентифікувати особу з боку Позивача, також не містить підпису представника Відповідача, а отже не має обов'язкових реквізитів. На генеральній довіреності відсутні підписи генерального директора та бухгалтера.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження колегією суддів, розгляд скарги призначено на 18.03.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2015р. відкладено розгляд апеляційної скарги на 31.03.2015р.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015р. у справі №910/23739/14 призначено повторний автоматичний розподіл справи, яким справу №910/23739/14 за апеляційною скаргою Відповідача передано на розгляд колегії суддів у складі: Власова Ю.Л. (головуючий), Корсакової Г.В., Станіка С.Р.

31.03.2015р. Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів, розгляд скарги призначено на 28.04.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2015р. відкладено розгляд апеляційної скарги на 19.05.2015р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Відповідача, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

17.10.2013р. між Позивачем та Відповідачем був укладений договір поставки продукції №1237, за умовами якого Позивач зобов'язався продати та поставити, а Відповідач зобов'язався купити та оплатити на умовах та у порядку визначених цим договором товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від Позивача до Відповідача та є невід'ємними частинами цього договору.

Згідно з п.1.3. договору право власності переходить від Позивача до Відповідача з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Відповідно до п.3.3 договору Відповідач зобов'язаний оплачувати кожну партію переданого Позивачем товару протягом (але не пізніше) 7 календарних днів з моменту передачі такої партії товару.

Згідно з п.4.5. договору вся тара багаторазового використання підлягає поверненню в узгоджувальний сторонами строк. В разі неповернення тари Відповідач сплачує Позивачу вартість тари з ПДВ.

Відповідно до п.5.3 договору у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, Відповідач зобов'язаний сплатити на користь Позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості партії товару за кожний день прострочення платежу та 20% річних.

Згідно з п.5.5 договору в разу порушення п.3.5 договору на Відповідача покладається штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.

На виконання умов договору Позивач поставив, а Відповідач отримав товар, а також разом з продукцією Відповідач отримав та не повернув тару, проте свій обов'язок щодо оплати отриманого товару порушив, в зв'язку з чим у Відповідача виникла заборгованість в сумі 7825,28 грн., а також останній не повернув Позивачеві тару на загальну суму 8100,00 грн.

04.08.2014р. Позивач направив на адресу Відповідача вимогу, в якій вимагав у триденний строк з моменту отримання даної вимоги сплатити заборгованість з урахуванням індексу інфляції, пеню, 20% річних та штраф.

15.05.15р. між Сторонами була підписана мирова угода, відповідно до умов якої, Відповідач визнав наявність заборгованості перед Позивачем в сумі 7825,28 грн. та невиконані зобов'язання з повернення Позивачу зворотної тари вартістю 8100,00 грн. В цій же угоді Відповідач погодився відшкодувати Позивачу пеню, 20% річних, штраф та судовий збір у спірних сумах.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З встановлених судом обставин вбачається, що 17.10.2013р. між Позивачем та Відповідачем був укладений договір поставки продукції №1237, за умовами якого Позивач зобов'язався продати та поставити, а Відповідач зобов'язався купити та оплатити поставлений товар. Відповідач зобов'язався оплачувати кожну партію переданого Позивачем товару протягом (але не пізніше) 7 календарних днів з моменту передачі такої партії товару. Відповідно до умов договору вся тара багаторазового використання підлягає поверненню. В разі неповернення тари Відповідач сплачує Позивачу вартість тари. Відповідно до п.5.3 договору у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, Відповідач зобов'язаний сплатити на користь Позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості партії товару за кожний день прострочення платежу та 20% річних. Згідно з п.5.5 договору в разу порушення п.3.5 договору на Відповідача покладається штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.

На виконання умов договору Позивач поставив, а Відповідач отримав товар, а також разом з продукцією Відповідач отримав та не повернув тару, свій обов'язок щодо оплати отриманого товару порушив, в зв'язку з чим у Відповідача виникла заборгованість в сумі 7825,28 грн., а також останній не повернув Позивачеві тару на загальну суму 8100,00 грн.

04.08.2014р. Позивач звернувся до Відповідача з вимогою сплатити заборгованість з урахуванням індексу інфляції, пеню, 20% річних та штраф, проте Відповідач її залишив без задоволення.

За вказаних обставин апеляційний суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується порушення зобов'язань з боку Відповідача щодо оплати отриманого товару та неповернутої тари. Крім того, як вбачається з поданої Позивачем до суду мирової угоди, Відповідач визнав наявність заборгованості та зобов'язався її сплатити Позивачеві.

Отже, перевіривши нарахування, апеляційний суд вважає обґрунтованими вимоги Позивача про стягнення з Відповідача основного боргу та штрафних санкцій.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «СЕМБІ» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. у справі №910/23739/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. у справі №910/23739/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 21.05.2015р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді Г.В. Корсакова

С.Р. Станік