РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015Справа №910/29460/14-г

За позовомПриватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
до 1) Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», 2) Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця)
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна», 2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Ідевіа»
простягнення 1518064,90 грн

Головуючий суддя Смирнова Ю.М.

Судді: Ковтун С.А.

Отрош І.М.

Представники:

від позивачаСтеценко Т.М. - представник
від відповідача-1Яхнівська Г.С. - представник
від відповідача-2Бодрова С.В., Шишко А.О. - представники
від третьої особи-1не з'явилися
від третьої особи-2Лаптієва Н.О. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулось Господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення 1518064,90 грн матеріальної шкоди, заподіяної під час перевезення вантажу залізницею.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Договору добровільного страхування вантажів №09/01-К0016984 від 24.12.2013 внаслідок настання страхового випадку - втрати частини вантажу, було виплачено страхове відшкодування у розмірі 1518064,90 грн, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки перевезення вантажу відбувалось залізничним транспортом на підставі Договору №6406121 від 01.03.2013 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, то з посиланням на ст.ст. 110, 113, 114, 127 Статуту залізниць України, позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2015 було залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Ідевіа».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 залучено до участі у справі співвідповідачем - Державну адміністрацію залізничного транспорту України (Укрзалізниця).

В судовому засіданні 29.04.2015 оголошувалась перерва до 20.05.2015.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі проти задоволення позову заперечують та вказують, що в порушення положень Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення позивачем не було дотримано порядку досудового врегулювання спору шляхом пред'явлення претензії до компетентного органу залізниці.

Третіми особами письмових пояснень по справі надано не було.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників учасників процесу, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ідевіа» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Zenta Trade» укладено контракт №20-11/У на купівлю лікарських засобів на загальну суму 387107,11 дол. США.

З метою виконання даного контракту 24.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ідевіа» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна» було укладено договір №179-ЗТЕ на транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних і транзитних вантажів.

24.12.2013 між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна» (страхувальник) укладено договір №09/01-К0016984 добровільного страхування вантажів (на разове перевезення) (надалі - Договір страхування). Вигодонабувачем за Договором страхування визначено ТОВ «Ідевія».

Відповідно до п. 1.1 Договору страхування предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, і пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням заявленим на страхування вантажем, що перевозиться протягом строку дії Договору, а саме: медичні засоби 1699 коробок, вартістю 3212989,01 грн згідно інвойсу.

За умовами п. 1.2 Договору страхування маршрут перевезення з/д транспортом - Ст Петрівка, м. Київ, Україна - Узбекистан, ст. Чукурсай.

В рамках Договору №6406121 від 01.03.2013 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, укладеного між Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна», за відправкою №.12.2013 лікарські засоби по Контракту №20-11/У від 20.11.2013 вартістю 387107,11 дол. США були завантажені у м. Києві у залізничні вагони, опломбовані та відправлені за маршрутом Київ-Петрівка - Чукурсай (Узбекистан).

30.12.2013 на ст. Дебальцеве було виявлено перебиття та відсутність пломб на вагонах, які перевозили вказаний вантаж.

02.01.2014 на ст. Дебальцеве-Сортувальне за результатами перевірки кількості вантажу було складено Комерційний акт №577373/1, згідно якого виявлено перебиття ЗПУ Ш486002 та відсутність ЗПУ Ш486017 та виявлено нестачу вантажу.

Позивач вказує, що згідно рекламаційного акту №23/01/2 від 23.01.2014 та претензії ТОВ «Zenta Trade» сума нестачі становить 194016,87 дол. США.

У зв'язку із наведеним, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ідевіа» звернулось до позивача із заявою про виплату суми страхового відшкодування за Договором №09/01-К0016984 добровільного страхування вантажів від 24.12.2013.

На підставі страхових актів №71 від 16.04.2014, №71-2 від 11.07.2014, №71-3 від 11.07.2014, №71-1 від 11.07.2014 позивачем було виплачено вигодонабувачу за Договором страхування страхове відшкодування у загальному розмірі 1518064,90 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №ЗР036276 від 18.07.2014 на суму 310038,96 грн, №ЗР037119 від 24.07.2014 на суму 310038,95 грн, №ЗР035322 від 14.07.2014 на суму 310038,96 грн, №ЗР020435 від 30.04.2014 на суму 587948,03 грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у зв'язку із настанням страхової події ним було виплачено страхове відшкодування власнику вантажу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Ідевіа», а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Позивач посилається на ст.ст. 110, 113, 114, 127 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, за змістом яких залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини. За недостачу, втрату, псування або пошкодження багажу, вантажобагажу залізниця несе відповідальність у таких розмірах: а) за багаж і вантажобагаж, прийнятий до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну вартість, - у розмірі дійсної вартості; б) за багаж, прийнятий до перевезення без оголошеної вартості, - у розмірі дійсної вартості багажу, встановлену згідно з Правилами перевезень пасажирів; в) за псування і пошкодження багажу і вантажобагажу - у розмірах тієї суми, на яку було знижено їх вартість.

За таких обставин позивач стверджує, що обов'язок з відшкодування збитків внаслідок втрати частини вантажу покладається на відповідача-1 - Державне територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця».

Відповідно до п. 6 ст. 315 Господарського кодексу України щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Пунктом 4 Статуту залізниць України передбачено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Перевезення вантажу у вагоні №91812974 за відправкою №34519140 Київ Петрівка ПЗЗ - Чукурсай Узбекистан здійснювалось у міжнародному залізничному сполученні на підставі Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (надалі - Угода).

Параграфом 1 ст. 30 Угоди встановлено, що право пред'явлення позову, що ґрунтується на договорі перевезення належить тій особі, яка має право заявити претензію до залізниці. Позов може бути пред'явлено лише після заявлення претензії у відповідності до ст. 29.

Згідно з § 6 ст. 29 Угоди встановлено, що претензія пред'являється до розгляду компетентним органом залізниці, зазначеному в Додатку 19 до «Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення».

У відповідності до п. 21 Додатку 19 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення щодо залізниць України таким органом є Укрзалізниця (Державна адміністрація залізничного транспорту України).

Відповідно до §5 ст.29 Угоди у випадку, коли претензія пред'являється від імені відправника чи одержувача уповноваженою особою, то право на пред'явлення повинно бути підтверджено довіреністю відправника чи одержувача. Така довіреність повинна відповідати внутрішнім законам та правилам тієї країни, до залізниці якої пред'явлено претензію.

Параграфом 7 ст. 29 Угоди визначено, що у разі якщо до письмової заяви про претензію до залізниці додані не всі вищевказані необхідні документи або документи, вказані в п.п.1-4 даного параграфу, додані в копіях, то така неповна заява або невірна заява про претензію повертається заявнику залізницею у строк не пізніше 15 днів з дня її надходження до органу залізниці у відповідності до Додатку 19 до даної Угоди із зазначенням, які документи відсутні або надані в копіях. Повернення залізницею заявнику такої заяви не є відмовою в задоволенні претензії у відповідності до § 2 ст. 30 Угоди та не надає заявнику право на звернення до суду з позовом до залізниці.

З матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2014 року позивач звернувся з претензією до Укрзалізниці. Однак, листом від 27.11.2014 №ЦМ-8/253 за підписом начальника Департаменту комерційної роботи Укрзалізниці позивачу було повідомлено, що відповідно до §5 ст.29 Угоди у випадках, коли претензія пред'являється від імені відправника чи одержувача уповноваженою особою, то право на пред'явлення повинно бути підтверджено довіреністю відправника чи одержувача, та повернуто претензію заявнику.

Таким чином, оскільки претензія позивача, подана до Укрзалізниці в листопаді 2014 року, була повернута заявнику, то з огляду на положення §7 ст. 29 Угоди, сам по собі факт звернення позивача з вказаною претензією не надає заявнику право на звернення до суду з позовом до залізниці.

У відповідності до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно зі ст. 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Нормою ст. 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що порядок досудового врегулювання спорів визначається цим Кодексом, якщо інший порядок не встановлено діючим на території України законодавством, яке регулює конкретний вид господарських відносин, якими, зокрема, є Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

З огляду на те, що згідно з положеннями § 1 ст. 30 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення позов, що ґрунтується на договорі перевезення, особою, яка має право заявити претензію залізниці, може бути пред'явлений тільки після заявлення претензії у відповідності до вимог ст. 29 цієї Угоди (тобто пред'явлення претензії до розгляду компетентним органом залізниці), а позивачем такого порядку дотримано не було, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та стягнення з відповідача-1 на користь позивача заявленої до стягнення суми коштів.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у зв'язку із відмовою в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 25.05.2015

Головуючий суддя Ю.М. Смирнова

Судді: С.А. Ковтун

І.М. Отрош