УХВАЛА

22.05.2015Справа № 910/14247/14

За заявоюПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"
на діїдержавного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко О.С.
у справі №910/14247/14
за позовомЗаступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі 1) Кабінету Міністрів України 2) Державної іпотечної установи
доПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"
простягнення 228 140 524,16 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:
від прокуратури:Бондарчук В.Б. - посвідчення №002655;
від позивача 1:Ковтун А.М. - головний спеціаліст;
від позивача 2:Боков І.О. - юрисконсульт;
від відповідача:Кренець О.С. - юрисконсульт;
від ДВС України:Харченко О.О.;
В судовому засіданні присутній громадянин України:Бережной Д.С. паспорт №МЕ 920801

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора міста Києва звернувся до господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державної іпотечної установи з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про стягнення 228 140 524,16 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 01.08.2014 р., яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2014 р. позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на користь Державної іпотечної установи відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 228 140 524,16 грн.

На виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва 28.10.2014 р. було видано відповідний наказ.

18.11.2014 р. Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" звернулось до господарського суду міста Києва зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко О.С., у якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко О.С. щодо накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ "КБ "Надра" в рамках ВП №45323809 та визнати неправомірною і скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко О.С. про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ "КБ "Надра" від 06.11.2014 р. ВП №45323809.

Згідно резолюції керівництва суду скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" передано на розгляд судді Підченку Ю.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.11.2014 р. у зв'язку із перебуванням матеріалів справи №910/14247/14 у суді вищої інстанції, вирішення питання про прийняття скарги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко О.С. відкладено до повернення справи №910/14247/14 до господарського суду міста Києва.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.03.2015 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2014 р. по справі №910/14247/14 залишено без змін.

17.03.2015 р. матеріали справи №910/14247/14 було повернуто до господарського суду міста Києва у зв'язку із чим ухвалою господарського суду міста Києва від 14.04.2015 р. розгляд скарги призначено на 15.05.2015 р.

12.05.2015 р. Департаментом державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України через загальний відділ суду було подано письмові пояснення згідно змісту яких проти скарги заперечує та просить відмовити в її задоволенні. Крім того, посилаючись на ст. 25 Господарського процесуального кодексу України та постанову Кабінету Міністрів України №17 від 21.01.2015 р. "Про питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої системи юстиції" просить замінити суб'єкт оскарження, а саме Державну виконавчу службу України на Департамент державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України.

15.05.2015 р. прокурором через загальний відділ суду було подано письмові пояснення згідно змісту яких проти скарги заперечує та просить залишити її без задоволення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.05.2015 р. у зв'язку із необхідністю витребування додаткових доказів розгляд скарги відкладено на 22.05.2015 р.

21.05.2015 р. представником позивача 2 через загальний відділ суду було подано письмові пояснення в яких зазначає, що враховуючи необхідність захисту інтересів кредиторів, а також збереження балансу черговості, зазначеної у Законі України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вважає законним збереження арешту на майно та кошти банку лише в межах суми заборгованості - 228 140 524,16 грн. Крім того, позивач 2 зазначає, що 06.05.2015 р. він звертався до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з листом №3805/15/3 в якому зазначив, що постановою від 06.11.2014 р. (ВП №45323809) накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, у межах суми звернення стягнення та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу. 06.02.2015 р. у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Надра" запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Надра" Стрюкову І.О. У своєму листі №13-4-10500 від 29.04.2015 р. до Державної іпотечної установи уповноважена особа Фонду висловила своє занепокоєння щодо того, що арешт накладено на все майно боржника, що унеможливлює ефективне виконання заходів з підготовки задоволення вимог кредиторів згідно Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та несе реальну загрозу інтересам вкладників та клієнтів банку, у зв'язку із чим Державна іпотечна установа, просила Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України взяти вказану інформацію до відома та при проведенні виконавчих дій керуватись вимогами чинного законодавства.

22.05.2015 р. прокурором через загальний відділ суду було подано заперечення на скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" згідно якої просив у задоволенні скарги відмовити.

Представники прокуратури, позивачів та Державної виконавчої служби України в судове засідання 22.05.2015 р. з'явились, вимоги ухвал суду виконали, проти скарги заперечують та просять залишити її без задоволення.

Представник відповідача (заявника) в судове засідання 22.05.2015 р. з'явився, скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

В судовому засіданні 22.05.2015 р. було розглянуто клопотання Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України про заміну суб'єкта оскарження стосовно якого суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 25 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до п. 1.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" за приписом статті 25 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, реорганізації суб'єкта господарювання у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі його правонаступника.

Зазначеною статтею Господарського процесуального кодексу України передбачено процесуальне правонаступництво у зв'язку не лише зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб'єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі заміни кредитора або боржника у зобов'язанні.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №17 від 21.01.2015 р. "Про питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції" ліквідовано Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

З огляду на вищенаведене, суд вважає за необхідне замінити суб'єкт оскарження Державну виконавчу службу України на - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, оскільки до останнього переходять усі завдання та функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів.

Дослідивши матеріали справи, скаргу та додані до неї документи, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін та державної виконавчої служби, оцінивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга та докази за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, господарський суд дійшов висновку про те, що скарга Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 124 та 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судом іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Положення статті 115 Господарського процесуального кодексу України та частини другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачають, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.08.2014 р. у справі №910/14247/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2014 р. та постановою Вищого господарського суду України від 12.03.2015 р., позовні вимоги Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державної іпотечної установи до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про стягнення 228 140 524,16 грн. задоволено повністю.

Виконання рішення суду здійснюється на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (стаття 116 Господарського процесуального кодексу України).

28.10.2014 р. господарським судом міста Києва виданий наказ про примусове виконання рішення господарського суду міста Києва від 01.08.2014 р. у справі №910/14247/14.

В силу статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (стаття 17 Закону України "Про виконавче провадження").

03.11.2014 р. Державна іпотечна установа звернулась до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України із заявою №5952/15 про прийняття вищевказаного наказу до виконання, відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на кошти та майно боржника та здійснення всіх можливих заходів для фактичного виконання даного наказу.

06.11.2014 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову ВП №45323809 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 28.10.2014 р. у справі №910/14247/14, про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на користь Державної іпотечної установи відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 228 140 524,16 грн.

06.11.2014 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову ВП №45323809 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Оскаржувана постанова мотивована тим, що частиною другою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. В заяві про відкриття виконавчого провадження представник Державної іпотечної установи просить одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження накласти арешт на все майно боржника.

Не погодившись з діями відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України в частині арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" звернулось до господарського суду з цією скаргою.

Частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускаючи у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Разом з цим, при здійсненні виконавчого провадження мають враховуватись інтереси як стягувача, так і боржника.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (пункти 5 та 6 частини третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження").

Системний аналіз наведених норм свідчить, що за своїм соціальним призначенням система органів державної виконавчої служби покликана забезпечити реальну дію правових норм із застосуванням заходів примусового виконання, санкціонованих державою. Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння у реалізації своїх процесуальних прав.

Так, в силу статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Відповідно до частин першої та другої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети (частина третя статті 57 Закону України "Про виконавче провадження").

Пунктом 5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій передбачено, що арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Таким чином, арешт на майно боржника як засіб забезпечення реального виконання судового рішення має накладатися з урахуванням певної послідовності та виключно у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору та інших витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, оскільки накладення арешту на майно у розмірі, що перевищує суму стягнення за судовим рішенням призведе до порушення прав боржника в частині обмеження права власності.

06.11.2014 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову ВП №45323809 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Зі змісту постанови ВП №45323809 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження вбачається, що арешт накладено на все рухоме та нерухоме майно, що належить Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "Надра" в межах суми звернення стягнення 228 140 524,16 грн.; заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "Надра" лише в межах суми боргу.

Господарським судом встановлено, що державний виконавець не здійснив опис арештованого майна, не здійснив дій з визначення вартості майна боржника, що стало наслідком накладення арешту на все майно в межах суми звернення стягнення (228 140 524,16 грн.), за відсутності відомостей про його вартість. Державним виконавцем не визначено, на яке саме майно накладається арешт, що унеможливлює розпоряджатися майном, яке знаходиться поза межею вищевказаної суми, не наведено обґрунтувань щодо неможливості арешту окремих об'єктів, що належать боржнику.

На думку суду, накладення арешту на все майно боржника в межах виконавчого провадження із встановленням заборони на його відчуження, без індивідуального визначення переліку майна, навіть за умов застереження про обмеження таких заходів сумою стягнення, призводить до обтяження всього майна боржника. Між тим, частина третя ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" обмежує арешт сумою стягнення, розміром витрат, пов'язаних з виконанням рішення, або на індивідуально визначене майно, що відповідає принципу співмірності втручання держави в право мирного володіння своїм майном, гарантованого статтею 1 ратифікованого Україною Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року.

Відповідно до балансу (звіту про фінансовий стан) на 01.10.2014 р. загальна вартість активів Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" складає 35 870 036 000,00 грн.

Отже, матеріалами справи достеменно підтверджено, що державним виконавцем накладено арешт на майно, вартість якого значно перевищує межі суми стягнення.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Задовольняючи заяву стягувача про накладення арешту на все майно та кошти, державний виконавець фактично позбавив боржника можливості розпоряджатися своїм майном та повноцінно здійснювати господарську діяльність з метою отримання прибутку і подальшого виконання рішення господарського суду міста Києва від 01.08.2014 р. у справі №910/14247/14.

Господарський суд приходить до висновку, що такий вид забезпечення виконання рішення суду як арешт усього майна, може унеможливити здійснення господарської діяльності, отримання оборотних коштів від діяльності товариства, що, в подальшому, може призвести до неможливості повноцінної діяльності останнього та неможливості задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, оскільки зазначеним арештом та забороною порушуються права боржника на здійснення господарської діяльності, що унеможливлює нормальну оперативну господарсько-фінансову діяльність боржника, господарський суд приходить до висновку, що дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо винесення 06.11.2014 постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження є неправомірними у зв'язку із чим постанова відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ВП №45323809 від 06.11.2014 р. підлягає визнанню недійсною.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє (пункт 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

При цьому, слід зазначити, що вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що державною виконавчою службою зроблено не було.

За змістом статті 33 Господарського процесуального України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 86, 121-2 Господарського процесуального України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Замінити суб'єкт оскарження Державну виконавчу службу України на - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

2. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко О.С. задовольнити.

3. Визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко О.С. щодо винесення постанови про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "Надра" в рамках ВП №45323809.

4. Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко О.С. про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно Публічноого акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" від 06.11.2014 р. ВП №45323809.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення та може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Ю.О. Підченко