УХВАЛА

про повернення позовної заяви

27.05.2015Справа № 910/13499/15

Суддя Ломака В.С., розглянувши позовну заяву Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чаадаєва-2»

до 1. Київської міської державної адміністрації

2. Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю

про визнання відсутнім права власності та визнання недійсним свідоцтва про право

колективної власності

ВСТАНОВИВ:

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чаадаєва-2» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської державної адміністрації та Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю про визнання відсутнім права власності та визнання недійсним свідоцтва про право колективної власності.

Подана Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Чаадаєва-2» позовна заява про визнання відсутнім права власності та визнання недійсним свідоцтва про право колективної власності не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Судовий захист прав суб'єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб'єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, зокрема необхідністю сплати судового збору, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Згідно зі ст. 1 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим законом, і включається до складу судових витрат.

За статтею 2 вказаного Закону платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим законом.

При цьому, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, від 14.05.1981 N R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду, зокрема, щодо надсилання копії позовної заяви сторонам справи та сплати судового збору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як зазначено в п. п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви та доданих до неї документів, при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у меншому розмірі від визначеного законодавством, з огляду на наступне.

Так, позивачем заявлено вимоги про:

- визнання відсутнім у Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю права власності на будинок № 2-Б з вбудовано-прибудованими приміщеннями загальною площею 7 156 кв.м. по вул. Петра Чаадаєва, м. Київ, на підставі свідоцтва про право власності серії ЖБ-3 від 11.03.1998 р., яке набуто незаконно в порушення діючого законодавства;

- визнання недійсним свідоцтва про право колективної власності серії ЖБ-№3 від 11.03.1998 р., виданого Ленінградською районною державною адміністрацією в м. Києві.

Із зазначеного вбачається, що позивачем заявлено:

- немайнову вимогу про визнання відсутнім у Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю права власності на будинок № 2-Б з вбудовано-прибудованими приміщеннями загальною площею 7 156 кв.м. по вул. Петра Чаадаєва, м. Київ, на підставі свідоцтва про право власності серії ЖБ-3 від 11.03.1998 р., яке набуто незаконно в порушення діючого законодавства, по якій має бути сплачено загальний судовий збір у розмірі 1 м.з.п., що в даному випадку складає 1 218,00 грн.;

- немайнову вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право колективної власності серії ЖБ-№3 від 11.03.1998 р., виданого Ленінградською районною державною адміністрацією в м. Києві, по якій має бути сплачено загальний судовий збір у розмірі 1 м.з.п., що в даному випадку складає 1 218,00 грн.

Вказане також підтверджується п. 2.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», відповідно до якого, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Проте, Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Чаадаєва-2» додано до позовної заяви квитанцію № QS24894620 від 25.05.2015 р. на суму 1 218, 00 грн. тобто докази сплаті лише за однією позовною вимогою немайнового характеру. Доказів сплати судового збору за іншою позовною вимогою немайнового характеру позивачем суду не надано.

В силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Крім того, приписами ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 р., розрахунковий документ - (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) видається відправникові з додержанням вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" і підтверджує факт надання послуги відділенням зв'язку.

При цьому, згідно з п. 59 Правил надання послуг поштового зв'язку, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення.

Відповідно до п. 61 Правил надання послуг поштового зв'язку, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Таким чином, опис вкладення - це документ, який складається під час відправлення кореспонденції, а наявність на описі вкладення календарного штемпеля поштового відділення з номером поштового відправлення є доказами відправлення такого листа.

За таких обставин, належним доказом відправлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) надані в оригіналі.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем в якості доказу відправлення відповідачам на їх адреси копій позовної заяви та доданих до неї документів подано лише фіскальні чеки № 3999 та № 4000 від 26.05.2015 р. без описів вкладення в поштовий конверт, які в сукупності з фіскальними чеками є належними доказами відправлення відповідачам копій позовної заяви разом з доданими до неї документами.

Зазначене є порушенням норм Господарського процесуального кодексу України, та не дає можливості суду встановити дійсний зміст направлених відповідачам документів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 14.01.2015 р. у справі № 904/8001/14.

Дані обставини є суттєвими, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідачів після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідачі позбавляються можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

В силу п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до п. 3.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву повернути без розгляду.

Звернути увагу позивача, що після усунення недоліків, які стали підставою повернення позовної заяви без розгляду, він може повторно звернутися до господарського суду міста Києва з позовом.

Суддя В.С. Ломака