РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Справа № 902/333/13-г

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Мамченко Ю.А.

при секретарі Новоселецький І.А.

за участю представників сторін:

прокурора: представник не з'явився;

позивача: представник не з'явився;

відповідача: представник не з'явився;

Органу ДВС: представник Черпак М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу органу державної виконавчої служби - Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на окрему ухвалу господарського суду Вінницької області від 26.02.15р. у справі № 902/333/13-г (суддя Банасько О.О.)

за позовом Заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариство Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Укрексімбанк" у м. Вінниці

до відповідача Приватного підприємства "Автокрафт"

про стягнення 11679833,51 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2015р. Рівненського апеляційного господарського суду у справі №902/333/13-г визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Юрчук М.І., судді Демянчук Ю.Г., Мамченко Ю.А.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 05.05.2015р. у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Демянчука Ю.Г. та відповідно до затверджених складів колегій, внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді. У справі № 902/333/13-г визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Бучинська Г.Б., суддя Мамченко Ю.А.

Окремою ухвалою господарського суду Вінницької області у справі №902/333/13-г від 26.02.15р. ухвалено начальнику Відділу примусового виконання рішень ДВС України усунути порушення законності і недоліки в діяльності щодо своєчасного виконання вимог господарського суду. Зобов'язано начальника Відділу примусового виконання рішень ДВС України:

- розглянути дану окрему ухвалу господарського суду Вінницької області щодо зловживання процесуальними правами у встановленому законом порядку, вжити заходи щодо недопущення у майбутньому зазначених в окремій ухвалі порушень процесуального законодавства з боку Відділу примусового виконання рішень ДВС України;

- про розгляд даної окремої ухвали та прийняті заходи повідомити господарський суд Вінницької області в строк до 12.03.2015 р..

Окрема ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що у суду відсутні підстави вважати, що Відділ примусового виконання рішень ДВС України не виконав вимоги ухвал суду з поважних причин, оскільки поважними визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами. Процесуальні дії Відділу примусового виконання рішень ДВС України, що виражались у ненаданні витребуваних судом документів, розцінюються судом як зловживання належними суб'єкту процесуальними правами.

Не погоджуючись із прийнятою окремою ухвалою суду першої інстанції, Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю окрему ухвалу суду першої інстанції від 26.02.15р. у справі 902/333/13-г.

Апеляційна скарга мотивована тим, що окрема ухвала прийнята без всебічної, повної та об'єктивної оцінки обставин справи , а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що всупереч посилання суду на низку нормативно-правових актів (ДСТУ 4163-2003, Закону України "Про нотаріат", Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), в жодному із вказаних актів законодавства не зазначено, що засвідчуватися повинна кожна сторінка документа з відтиском печатки організації.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд ухвалу господарського суду Вінницької області від 26.02.15р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Представники сторін, органу прокуратури в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду, а. с. 74, 76-77), копія реєстру на відправку рекомендованої кореспонденції від 06.05.2015 р. Рівненського апеляційного господарського суду (а.с.82).

Норма статті 22 Господарського процесуального кодексу України вказує на те, що брати участь в господарських засіданнях - це право, а не обов'язок сторін.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки явка сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, представники належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення її розгляду до суду не надходило, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників сторін, представника органу прокуратури.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника органу ДВС у судовому засіданні, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що окрему ухвалу господарського суду Вінницької області від 26.02.15р. у даній справі слід скасувати, а апеляційну скаргу скаржника - задоволити, виходячи з наступного.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, колегією суддів апеляційної інстанції взято до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Заступник прокурора Вінницької області звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі його філії у м.Вінниці до Приватного підприємства "Автокрафт" про стягнення 11 679 833, 51 грн. в т.р. 9 299 177, 49 грн. основного боргу, 1 466 587,49 грн. відсотків, 48 412,19 грн. комісії, 865 656, 34 грн. пені, та 1 809 178, 66 дол. США , в т. р. 1 567 745,78 дол. США основного боргу, 241 432,88 дол. США відсотків.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 10.04.2013 р. позов задоволено повністю.

29.04.2013 р. судом на виконання рішення суду від 10.04.2013 р. видано наказ, який рекомендованим листом надіслано стягувачу (позивачу у справі).

18.07.2014 р. до господарського суду Вінницької області надійшла скарга Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" за № 07-09/794 від 17.07.2014 р. на бездіяльність посадових осіб ДВС у справі № 902/333/13-г.

Зокрема, ухвалами суду від 14.01.2015 р., 29.01.2015 р. та від 12.02.2015 р. від Відділу примусового виконання рішень ДВС України неодноразово вимагалось надати суду матеріали виконавчого провадження № 38663128 оформлені належним чином.

Однак дана вимога суду по невідомим причинам залишена останнім без виконання.

В судових засіданнях 29.01.2015 р. та 12.02.2015 р. присутньому представнику ДВС судом першої інстанції неодноразово зверталась увага на те, що відповідно до ст.36 ГПК України письмові докази подаються до суду в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. В разі подання копії документу вона повинна бути засвідчена відповідно до вимог чинного законодавства України (Закону України "Про нотаріат", Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" або ін.). Відповідно до п.5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003) відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, засвідчуватись повинна кожна сторінка документу з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи.

Проте, вимоги господарського суду Вінницької області залишились без відповідного реагування - станом на 26.02.2015 р. Відділом примусового виконання рішень ДВС України ухвали суду від 14.01.2015 р., 29.01.2015 р. та від 12.02.2015 р. належним чином не виконані: до суду не було подано матеріалів виконавчого провадження № 38663128, оформлених належним чином, як того вимагає чинне законодавство.

Оцінюючи правильність прийнятої окремої ухвали, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду звертає увагу на наступне.

Відповідно до вимог ст. 90 ГПК України господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу.

Окрема ухвала - засіб реагування господарського суду на виявленні під час судового розгляду порушення законності або суттєвих недоліків у діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, їх працівників чи посадових осіб.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року в окремій ухвалі має бути зазначено закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його стаття, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Просте перерахування допущених порушень без зазначення конкретних норм чинного законодавства або перерахування норм права, порушення яких встановлено у судовому розгляді, є неприпустимим. Вказівки, що містяться в окремій ухвалі, повинні бути максимально конкретними і реальними для виконання.

Таким чином, підставою для винесення окремої ухвали є встановлення судом при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліків в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу.

У даному випадку місцевий господарський суд прийшов до висновку, що неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, має розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

Разом з тим в окремій ухвалі не міститься обґрунтування суду та висновку чи такі дії (бездіяльність) в частині невиконання вимог суду, які вказані в ухвалах від 14.01.15р., 29.01.15р., 12.02.15р. є порушенням законності чи це є недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу.

В ухвалах господарського суду Вінницької області від 14.01.15р. (ухвала про прийняття та призначення скарги на бездіяльність посадових осіб ДВС), від 29.01.15р. (про відкладення), вимоги місцевого суду стосовно надання необхідних для вирішення спору доказів Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України сформульовані наступним чином: "2. Матеріали виконавчого провадження щодо виконання наказу суду від 26.04.2013р. по справі № 902/333/13-г (належним чином завірені копії в справу)".

Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України вимог ухвали господарського суду Вінницької області від 14.01.15р. в частині надання необхідних для вирішення спору доказів до початку судового засідання 29.01.15р. не виконав взагалі. У зв'язку із цим ухвалою суду першої інстанції розгляд скарги було відкладено на 12.02.15р. та зобов'язано орган ДВС надати необхідні для вирішення спору доказів Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України: "2. Матеріали виконавчого провадження щодо виконання наказу суду від 26.04.2013р. по справі № 902/333/13-г (належним чином завірені копії в справу)".

До початку судового засідання 12.02.15р. органом ДВС було подано відзив на скаргу щодо бездіяльності посадових осіб Державної виконавчої служби. До відзиву додано копії матеріалів виконавчого провадження ВП №38663128 на 233 аркушах.

Із апеляційною скаргою Державної виконавчої служби України у суд апеляційної інстанції надійшла не уся судова справа № 902/333/13-г, а лише матеріали оскарження окремої ухвали у даній справі.

До копії відзиву у матеріалах оскарження окремої ухвали судом першої інстанції додано не все виконавче провадження на 233 аркушах, а лише копію першої (титульної) та копію останньої сторінок.

Із копії останньої сторінки прослідковується, що ті копії матеріалів виконавчого провадження ВП №38663128 на 233 аркушах, які надані органом ДВС, сформовані у єдиний пакет документів, який прошнурований (прошитий), пронумерований, скріплений печаткою державної установи та засвідчений підписом виконуючого обов'язки начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

В судовому засіданні 12.02.15р. зазначені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №38663128 на 233 аркушах судом, як належним чином завірені копії для їх долучення в справу, визнані не були.

У зв'язку з цим місцевим господарським судом зроблено висновок про невиконання вимог суду та розгляд справи було відкладено на 26.02.15р. із зазначенням в ухвалі (а.с.16-17) про надання необхідних для вирішення спору доказів Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України: "2. Матеріали виконавчого провадження щодо виконання наказу суду від 26.04.2013р. по справі № 902/333/13-г (належним чином засвідчені копії в справу)".

При цьому мотивованого обґрунтування про причини відкладення (невиконання вимог ухвали суду органом ДВС) в ухвалі місцевого суду від 12.02.15р. не наведено, на відміну від протоколу судового засідання від 12.02.15р. (а.с.15). В зазначеній ухвалі причиною відкладення є витребування додаткових доказів. Чому надані прошиті, пронумеровані, скріплені печаткою та засвідчені підписом уповноваженої особи органу ДВС копії матеріалів виконавчого провадження ВП №38663128 на 233 аркушах не можуть бути належними та допустимими доказами - суд першої інстанції не мотивував, як і не зазначив, у якій формі чи яким способом такі копії мають бути засвідчені.

Розгляд скарги у судовому засіданні 26.02.15р. по суті не здійснювався, оскільки господарським судом Вінницької області було зроблено висновок, що орган ДВС - Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України в черговий раз не виконав вимог суду в частині надання "оформлених належним чином" матеріалів виконавчого провадження ВП №38663128, що є підставою для винесення окремої ухвали з метою усунення недоліків в роботі та належного виконання вимог суду.

Розгляд скарги ухвалою (а.с.22-23) господарського суду Вінницької області від 26.02.15р. було відкладено на 12.03.15р. із черговою повторною вимогою до органу ДВС надати "1. Матеріали виконавчого провадження щодо виконання наказу суду від 26.04.2013р. по справі № 902/333/13-г (належним чином засвідчені копії в справу)". І лише у цій ухвалі суд першої інстанції роз'яснив для учасників судового процесу, у який спосіб мають бути засвідчені копії документів, зокрема мають бути дотримані вимоги Закону України "Про нотаріат", Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та інші. Зокрема це п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Наказ | Державний стандарт, Державний комітет з питань технічного регулювання та споживчої політики, від 07.04.2003, №55 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003"), за умовами яких "засвідчуватись повинна кожна сторінка документу з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи".

Попри те, що такий спосіб засвідчення документів, та подача власне засвідчених документів таким способом, мали б бути виконані органом ДВС до наступного судового засідання - 12.03.15р., оскільки роз'яснення порядку подання належним чином документів та у який (прийнятний для суду) спосіб відбулося у судовому засідання саме 26.02.15р.

Однак суд першої інстанції у судовому засіданні 26.02.15р. не подання належним чином засвідчених копій у тільки що роз'яснений спосіб, розцінив як невиконання вимог суду, що спрямоване на затягування судового процесу та є зловживанням своїми процесуальними правами (стосовно органу ДВС).

Рівненський апеляційний господарський суд не погоджується із таким висновком, виходячи з наступного.

Факт не подання належним чином засвідчених копій у роз'яснений судом першої інстанції в судовому засіданні 26.02.15р. спосіб, міг би мати місце (міг би бути встановлений) в наступному судовому засіданні - тобто не раніше 12.03.15р., за умови, що такі роз'яснення та як наслідок такі вимоги відповідали вимогам зазначених нормативних актів.

Оскаржувана окрема ухвала господарського суду Вінницької області містить посилання на конкретні норми закону, а саме: Закон України "Про нотаріат", Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та інші. До терміну "інші" суд першої інстанції відніс п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації .

Однак, редакція п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Наказ | Державний стандарт, Державний комітет з питань технічного регулювання та споживчої політики, від 07.04.2003, № 55 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003") не містить вимог, на які посилається суд першої інстанції з приводу засвідчення кожної сторінки документу з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи.

Закон України "Про нотаріат", Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" також не передбачає, зазначених судом першої інстанції "стандартів" щодо належного оформлення письмових доказів в разі подання копій документів.

В суді апеляційної інстанції представник Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України припустив, що суд першої інстанції зайнявся у цій частині нормотворенням.

Окрім того, матеріали виконавчого провадження, які надані суду першої інстанції Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, були сформовані таким чином, що всі сторінки ВП №38663128 (в копіях) складені у хронологічному порядку по даті прийняття чи даті надходження, пронумеровані, прошиті, посвідчені засвідчувальним написом, скріплені печаткою, що може вказувати на те, що саме цим органом, який сформував копії документів та подав до суду першої інстанції на виконання ухвали суду - Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Суд апеляційної інстанції не вважає, що саме такий спосіб подання копій ВП №38663128 та їх посвідчення є порушенням вимог ст. 32-34, 36 Господарського процесуального кодексу України.

Доказами в господарському судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Достовірність - це властивість доказу, яка характеризує його точність, правильність відображення обставин, що входять до предмета доказування. Оцінити достовірність доказів - означає виявити відповідність дійсності відомостей про факти.

Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Господарський суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться.

У п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК. Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 N 55, а разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог. Правила нотаріального засвідчення копій документів встановлюються чинним законодавством. У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору. Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності). Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі, для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу. У випадку коли копії документів не засвідчені належним чином, але господарським судом при дослідженні витребуваних оригіналів документів з'ясовано відповідність копій цим оригіналам, то суд долучає копії до матеріалів справи, зазначивши про таку відповідність в описовій частині рішення або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Зазначаючи про зловживання належними суб'єкту процесуальними правами, суд першої інстанції не зазначив у чому полягає умисне затягування судового процесу.

Таким чином, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржувана окрема ухвала є передчасно прийнятою, необґрунтованою, формальною за змістом та не містить конкретних і реальних для виконання вказівок суду щодо дій чи вимог, які мають бути усунуті, якщо це пов'язане із порушенням законності, або усунення яких недоліків має бути здійснено, що свідчить про неправильне застосування місцевим господарським судом статті 90 ГПК України.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені Державною виконавчою службою України в апеляційній скарзі, є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що окрема ухвала господарського суду першої інстанції прийнята без врахуванням всіх обставин справи та без дотриманням норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Процесуальне питання по сплаті судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги має бути вирішене господарським судом Вінницької області за результатами скарги на дії органу ДВС - Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 11.03.15р. задоволити.

Окрему хвалу господарського суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року у справі №902/333/13-г скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Матеріали оскарження окремої ухвали господарського суду Вінницької області від 26.02.2015 року у справі №902/333/13-г повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Мамченко Ю.А.