ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.05.15р. Справа № 904/2897/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс", (м. Дніпропетровськ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полєкс С", (м. Кривий Ріг)

про стягнення 424 816,57 грн.

Суддя Дубінін І.Ю.

Представники:

Від позивача: Шипілов О.М. - представник (дов. № 1152 від 09.07.14р.)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" (далі-позивач) звернулось до господарського суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полєкс С" (далі-відповідач) про стягнення 424 816,57 грн.

Сума позову складається з наступних сум: 361 104,24 грн. - основний борг, 30 530,62 грн. - пеня, 2 255,66 грн. - 3% річних, 30 926,05 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 50ТЕО від 03.07.2013р., в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги.

Відповідач 21.04.15р. надіслав на електронну пошту господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з необхідністю проведення звірки взаєморозрахунків з позивачем. Також, на підставі ст. 38 ГПК України відповідач просить суд витребувати у позивача пам'ятку про подавання/забирання зазначених в позові вагонів та Акти затримки вагонів, як того вимагають Правила користування вагонами і контейнерами (затверджені наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року № 113 та зареєстровані у Міністерстві юстиції України 15 березня 1999 року за № 165/3458), залізничні накладні на відправлений вантаж та платіжні доручення про сплату понесених витрат.

Ухвалою господарського суду від 21.04.15р. розгляд справи відкладений на іншу дату та зобов'язано позивача надати до суду додаткові документи, а саме: пам'ятку про подавання/забирання зазначених в позові вагонів та Акти затримки вагонів, як того вимагають Правила користування вагонами і контейнерами (затверджені наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року № 113 та зареєстровані у Міністерстві юстиції України 15 березня 1999 року за № 165/3458), залізничні накладні на відправлений вантаж та платіжні доручення про сплату понесених витрат.

Представником позивача у судовому засіданні надано клопотання, яким долучає до матеріалів справи документи витребувані судом, а саме:

- дані бази Головного інформаційно-обчислювального центру Укрзалізниці про вагонні операції;

- копії переліків (виписок) з Єдиного технологічного центру Придніпровської залізниці про понесені витрати;

- копія звіту експедитора.

Відповідач тричі у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, але надіслав до суду відзив на позовну заяву № 268/01 від 24.05.2015 року, в якому товариство зазначає, що підставою для оплати транспортно-експедиторських послуг є належне виконання договору транспортного експедирування, а також вказує на те, що позивачем не доведено виконання умов договору належним чином, у зв'язку з чим, просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Руд вважає достатніми матеріали справи для слухання справи у відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс", як експедитор, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полекс С", як клієнт, було укладено договір № 50ТЕО.

Цей договір набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2014 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх виконання. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо будь-яка із сторін не заявить про його розірвання протягом 30 (тридцяти) робочих днів до закінчення терміну його дії (п. 8.1. договору).

Згідно п. 1.1. договору, експедитор здійснює транспортно-експедиторське обслуговування клієнта (далі - ТЕО), в рамках якого експедитор надає клієнту за плату транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів клієнтів в залізничному рухомому складі (далі - послуги експедитора).

Загальна сума цього договору визначається на підставі всіх актів наданих послуг, оформлених сторонами порядком, передбаченим цим договором (п. 3.2. договору),

Пунктом 3.3. договору встановлено, що клієнт здійснює попередню оплату вартості здійснення ТЕО та плати послуг експедитора шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок експедитора в розмірі 100% від розрахункової вартості здійснення ТЕО та плати послуг експедитора, в строк не пізніше 2-х банківських днів до початку перевезення на підставі рахунку експедитора.

Вартість здійснення ТЕО та плати послуг експедитора узгоджується сторонами шляхом підписання відповідних додаткових умов до договору.

Відповідно до п. 3.7. договору, документом, що засвідчує факт виконання робіт експедитором, є акт наданих послуг експедитора, датою виконання робіт є дата, зазначена експедитором на акті наданих послуг.

Акти наданих послуг оформляються сторонами щомісячно, не пізніше останнього календарного дня звітного місяця.

У разі порушення клієнтом умов, передбачених п. 2.1.10. цього договору, акт наданих послуг вважається затвердженим (підписаним) клієнтом і є підставою для проведення розрахунків з експедитором. При цьому, датою затвердження (підписання) клієнтом акта наданих послуг є останній день періоду, визначеного п. 2.1.10. для оформлення акту наданих послуг клієнтом.

Згідно п. 3.8. договору, на підставі підписаних актів наданих послуг клієнт здійснює остаточні розрахунки з експедитором шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок експедитора протягом 3-х банківських днів з моменту оформлення акта наданих послуг.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до умов договору позивач надав відповідачу послуги з транспортного експедирування вантажів замовника у залізничному рухомому складі.

За результатами наданих послуг 31 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем був складений акт про надання послуг № 08/144/14, який підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств (а.с. 15).

У відповідності до п. 4 акту наданих послуг по договору вбачається, що з метою проведення звірки взаєморозрахунків сторони підтверджують, що станом на 30.11.2014 року залишок попередньої оплати клієнта складав у сумі 23 753,76 грн. (згідно акту № 07/132/14 від 30.11.2014р.). За період з 01.12.2014р. по 31.12.2014р. від клієнта отримано 13 143,36 грн.

Таким чином, залишок попередньої оплати клієнта складає у сумі 36 897,12 грн.

Нараховано до оплати згідно п. 1 акта наданих послуг у розмірі 398 001,36 грн.

Станом на кінець періоду, за який складено даний акт, заборгованість клієнта перед експедитором складає у загальному розмірі - 361 104,24 грн.

Пунктом 5 акту наданих послуг передбачено, що даний акт складає невід'ємну частину договору № 50ТЕО від 03.07.2013 року і є підставою для проведення розрахунків.

Позивач стверджує, що всупереч умовам договору, відповідач не оплатив надані послуги відповідно до акту наданих послуг № 08/144/14 від 31.12.14р.

Отже, відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем, а значить, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Таким чином, станом на день подачі позову до суду, заборгованість відповідача перед позивачем складає у розмірі 361 104,24 грн.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у сумі 361 104,24 грн.

Доказів виконання по оплаті за договором № 50ТЕО від 03.07.2013р. та акту наданих послуг № 08/144/14 від 31.12.14р. у сумі 361 104,24 грн. на момент розгляду спору відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд виходить із наступного.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства. Якщо у зобов'язаннi встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню у цей строк (термiн).

Згідно п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Викладене є підставою для задоволення позову в частині стягнення основного боргу у сумі 361 104,24 грн.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що у разі прострочення оплати рахунків експедитора, передбачених пунктами 2.1.9. і 3.3. цього договору клієнт сплачує експедитору пеню, розраховану виходячи з розміру подвійної облікової ставки, встановленої НБУ, що діє на період прострочення оплати розрахунків експедитора, за кожен день прострочення.

На підставі п. 4.4. договору позивач розрахував та заявив до стягнення з відповідача пеню за період з 08.01.15р. по 24.03.15р. у сумі 30 530,62 грн., згідно розрахунку, який знаходиться в позовній заяві (а.с. 4).

За ст.ст. 611, 549, 551 ЦК України, у разi порушення зобов'язання настають правовi наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме i нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмiр встановлюється договором або актом цивiльного законодавства.

За ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Враховуючи викладене, та перевіривши розрахунки позивача судом встановлено, що розрахунок пені відповідає вимогам чинного законодавства.

При викладених обставинах вимогу позивача щодо стягнення пені у сумі 30 530,62 грн. слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у сумі 2 255,66 грн. та інфляційні втрати у сумі 30 926,05 грн., згідно розрахунку (а.с. 4).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача судом встановлено, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат відповідає вимогам чинного законодавства, є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а саме: 3% річних у сумі 2 255,66 грн. та інфляційні втрати у сумі 30 926,05 грн.

Викладене є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

Доводи відповідач викладені у відзиві на позов не приймається судом до уваги та спростовується матеріалами справи, пунктами 3.7. та 3.8. договору № 50ТЕО від 03.07.13р., а також актом наданих послуг до договору № 08/144/14 від 31.12.14р., який підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств, тобто відповідачем визнано та погоджено наявність даної заборгованості.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, необхідно покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193, 218 Господарського кодексу України, ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст.ст. 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полєкс С" (50065, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Димитрова, 36/42; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" (49000, м. Дніпропетровськ, пл. Леніна, 1; ) - 361 104 (триста шістдесят одна тисяча сто чотири) грн. 24 коп. основного боргу, 30 530 (тридцять тисяч п'ятсот тридцять) грн. 62 коп. пені, 2 255 (дві тисячі двісті п'ятдесят п'ять) грн. 66 коп. 3% річних, 30 926 (тридцять тисяч дев'ятсот двадцять шість) грн. 05 коп. інфляційних втрат, 8 496 (вісім тисяч чотириста дев'яносто шість) грн. 33 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 02.06.15р.

Суддя І.Ю. Дубінін