ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.15р. Справа № 904/2340/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкурітто", м. Дніпропетровськ

до Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

про зобов'язання розглянути питання щодо поновлення договору оренди землі

Суддя Красота О.І.

Представники:

від позивача: Пак П.В., дов. №б/н від 24.02.2015 року;

від відповідача: Лазуренко К.О., дов. №4/10-147 від 18.03.2015 року;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Конкурітто" (далі-Позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровської міської ради (далі-Відповідач) про зобов'язання останнього розглянути на першій сесії після набрання законної сили рішенням господарського суду Дніпропетровської області по даній справі питання щодо поновлення договору оренди землі, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Конкурітто" та Дніпропетровською міською радою, зареєстрованого у ДМВ ДРФ "Центра" ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.11.2007 року за №88, на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений між Позивачем та Відповідачем Договір оренди земельної ділянки закінчив свою дію, а останнім на звернення Позивача не вчинено дій щодо розгляду на сесії питання щодо поновлення дії договору.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання з'явився. 20.05.2015 року подав до господарського суду відзив на позов, в якому просив суд в задоволенні позову відмовити з огляду на пропуск Позивачем строку позовної давності.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не подавалось.

В порядку ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника Позивача та представника Відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2007 року між Дніпропетровською міською радою (далі-Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Конкурітто" (далі-Орендар) був укладений Договір оренди землі, 01.11.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П. за реєстровим №7277, зареєстрований у ДМВ ДРФ "Центра" ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.11.2007 року за №88 (далі-Договір).

Згідно пункту 1.1 Договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: по вул. Мандриківській в районі буд.№43 (Жовтневий район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :03:231:0112.

Підставою для надання земельної ділянки в оренду є рішення Дніпропетровської міської ради від 19.09.2007 року №206/19 (п. 1.3 Договору).

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,8168 га (п. 2.1 Договору).

Відповідно до пункту 3.1 Договору, його укладено на три роки.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що після закінчення строку, на який його було укладено, Орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов Договору, продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку Договору оренди і письмово, не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення строку Договору, звернувся до міської ради з клопотанням щодо продовження його дії, то за відсутністю письмових заперечень орендодавця та відповідного рішення міської ради Договір оренди земельної ділянки може бути продовжено або поновлено на той строк і на тих самих умовах, які були передбачені попереднім договором.

Згідно Акту приймання-передачі земельної ділянки кадастровий номер :03:231:0112 від 01.11.2007 року Відповідач передав, а Позивач прийняв вказану земельну ділянку в оренду на умовах вищевказаного Договору (а.с. 12).

Під час перебування земельної ділянки в користуванні Позивача останнім на вказаній земельній ділянці було збудовано об'єкт нерухомого майна: будівлі та споруди, які складаються з: будівля розподільчого пункту з трансформаторною підстанцією літ. А-1 заг.пл. 106,9 кв.м., літ. а-ґанок, літ. а'-козирок, літ. Б-1 - трансформаторна підстанція заг.пл. 73,3 кв.м., якому присвоєно поштову адресу: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 38Д.

Право власності на вказані об'єкти нерухомого майна за Позивачем підтверджується свідоцтвом про право власності за №19775395 від 31.03.2014 року (а.с. 25) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна про реєстрацію права власності за №19775833 станом на 31.03.2014 року (а.с. 26).

Після закінчення строку дії Договору оренди Позивач неодноразово звертався до Відповідача з листами про поновлення строку його дії (а.с. 14, 15, 20, 21).

04.10.2010 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийнято рішення №3455 "Про проект рішення міської ради "Про продовження терміну дії договору оренди землі (державна реєстрація від 20.11.07 №88) по вул. Мандриківській у районі буд. №43 ТОВ "Конкурітто" (а.с. 24).

Згідно з пунктом 1 вказаного рішення вирішено погодитись з проектом рішення міської ради "Про продовження терміну дії договору оренди землі (державна реєстрація від 20.11.07 №88) по вул. Мандриківській у районі буд. №43 ТОВ "Конкурітто" (додається) і внести це питання на розгляд міської ради.

Однак Відповідачем, станом на дату подання даного позову не розглянуто на сесії питання щодо поновлення Договору, у зв'язку з чим Позивач і звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Крім того, з моменту закінчення строку дії Договору та станом на час розгляду справи судом Відповідачем спірна земельна ділянка у Позивача не витребувана, що не спростовується сторонами.

Додатково Позивач в своєму позові зазначає, що з моменту закінчення строку дії договору і по теперішній час він сплачує відповідну орендну плату за користування земельною ділянкою, що Відповідачем також не спростовано.

Згідно статті 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 Земельного кодексу України).

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (ст. 13 Конституції України).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до частини 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, відповідно до закону, питання регулювання земельних відносин.

Згідно частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Пунктом 11 статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів (п. 1 ст. 158 Земельного кодексу України).

З огляду на те, що відповідно до умов Договору та закону Позивач є добросовісним користувачем спірною земельною ділянкою та виконав і виконує всі передбачені законом та Договором заходи щодо поновлення строку дії Договору оренди земельної ділянкою, та враховуючи факт залишення Відповідачем відповідних клопотань Позивача без розгляду, господарський суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими.

Крім того, розглянувши відзив Відповідача, який надійшов до господарського суду 20.05.2015 року, щодо пропуску Позивачем строку позовної давності, господарський суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до частини першої статті 69 Господарського процесуального кодексу України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Як вказувалось вище, Відповідач 20.05.2015 року направив на адресу господарського суду відзив на позов, в якому заявив про застосування строку позовної давності.

Згідно ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

З огляду на реєстрацію позовної заяви 19.03.2015 року, двомісячний строк, передбачений ч.1 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України закінчується 20.05.2015 року.

Позивачем не подано клопотання про продовження строку вирішення спору для надання письмових пояснення суду стосовно спростування підстав для застосування судом строку позовної давності.

В судовому засіданні 20.05.2015 року представник Позивача надав усні пояснення, що ним вживались заходи щодо продовження дії Договору, однак Відповідач ухилився від вказаних дій, у зв'язку з чим вважає, що строк позовної давності не сплинув.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до пункту 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Частинами 3, 4, 5 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи вищевикладене, фактичну дату закінчення строку дії Договору - 20.11.2010 року, а також те, що позовну заяву подано Позивачем у березні 2015 року, господарський суд доходить висновку, що Позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати по справі покладаються на Позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43-45, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Повне рішення складено 20.05.15р.

Суддя О.І. Красота