РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015Справа №910/6111/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Петруцалек"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АМБАР"

про стягнення 13 707,59 грн.

Суддя Ярмак О.М.

Представники :

Від позивача: Купченко В.В. за дов.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Пред'явлені вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості 13 707,59 грн., з яких: 9 826,26 грн. основний борг за договором № 25/02-09 від 25.02.2009 р., 403,82 грн. 3 % річних, 2 217, 86 грн. інфляційних втрат за період з 31.08.2013р. по 13.01.2015р., 1 259,65 грн. пені за період з 01.07.2014р. по 01.01.2015р. прострочення виконання зобов'язання.

У судовому засіданні 12.05.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав, подав письмові пояснення по справі та заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої повідомив про оплату відповідачем на підставі платіжних доручень № 1862 від 18.04.2015р. суми 1000,00 грн., № 1912 від 28.04.2015р. суми 1000,00 грн., залишок боргу становить 7826,26 грн., 403,82 грн. 3 % річних, 2 217, 86 грн. інфляційних втрат, 1 259,65 грн. пені. Заява відповідає ст.22 ГПК України та прийнята судом до розгляду.

Відповідач свого представника у засідання суду 07.04.2015р., 12.05.2015р. не направив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Ухвала суду про порушення провадження у справі від 16.03.2015р. була надіслана відповідачу на адресу, вказану в позовній заяві та витягу з ЄДРПОУ станом на 23.04.2015р, та отримана - 24.03.2015р., ухвала про відкладення розгляду справи від 07.04.2015р. - повернена до суду із зазначенням причини повернення: «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до пункту 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р., особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, тому справа розглядається за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.02.2009р. між позивачем - (постачальник за договором) та відповідачем (покупець) було укладено договір № 25/02-09, відповідно до п.1.1 якого, позивач зобов'язався поставити і передати у власність покупця, а покупець - прийняти і оплатити засоби для пакування та обгортки харчових продуктів та послуги з їх обслуговування згідно умов договору.

Умовами пп.2.1, 3.3 договору сторони визначили, що поставка товару по даному договору здійснюється партіями, загальна вартість партії визначається як загальна сума за накладними на отриману покупцем партію товару (п.3.3).

Згідно п.3.4, покупець зобов'язаний оплатити вартість поставленої партії товару, визначеної згідно п.3.3 договору, шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальником протягом 14 календарних днів з моменту приймання товару. Датою отримання партії товару покупцем є дата підписання накладних представниками покупця. Підставою для оплати є накладні, отримані від постачальника і підписані представником покупця.

Пунктами 7.1, 7.1 договору визначено строк дії договору до 25.02.2010р. та автоматична його пролонгації на кожен наступний календарний рік, якщо жодна із сторін за 30 днів до спливу строку дії договору не повідомить іншу сторону у письмовій формі про розірвання договору.

Позивач вказує, що протягом 2013р. ним було здійснено поставку товару та надання послуг відповідачу по договору, що підтверджується в т.ч. видатковими накладними № 7794 від 03.07.2013р. на суму 3312,70 грн., № 8872 від 29.07.2013р. на суму 643,51 грн., актами наданих послуг № 5623 від 16.05.2013р. на суму 1709,90 грн., № 7128 від 18.06.2013р. на суму 3962,62 грн., № 9561 від 16.08.2013р. на суму 1114,58 грн. та підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків станом на 30.11.2013р., згідно з яким заборгованість відповідача становила 10 826,26 грн. станом на 30.11.2009р.

Відповідач свої зобов'язання щодо отриманого товару та послуг виконав частково, перерахувавши на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 1000,00 грн.

Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача по договору за вказаними розрахунковими документами станом на час звернення з позовом складала 9826,26 грн.

У процесі розгляду справи позивачем у зв'язку з оплатою відповідачем суми 2000,00 грн. боргу за платіжними дорученнями № 1862 від 18.04.2015р. суми 1000,00 грн., № 1912 від 28.04.2015р. суми 1000,00 грн., було зменшено позовні вимоги до 7826,26 грн. основної заборгованості.

Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З урахуванням п.3.4 договору, строк оплати настав не пізніше 14 календарних днів з моменту приймання товару.

Доказів оплати відповідачем суми 7826,26 грн. боргу, в тому числі в установлені строки, суду не надано.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача суми 7826,26 грн. основного боргу за договором № 25/02-09 від 25.02.2009 р.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Сторонами в п.5.3 договору передбачена відповідальність відповідача (покупця) за порушення строків оплати, передбачених договором, шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочки. При цьому сплата пені не звільняє покупця від обов'язки сплатити постачальнику всю суму заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилаючись на прострочення відповідачем зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару, позивачем нараховано 403,82 грн. 3 % річних, 2 217, 86 грн. інфляційних втрат за період з 31.08.2013р. по 13.01.2015р., 1 259,65 грн. пені за період з 01.07.2014р. по 01.01.2015р. прострочення виконання зобов'язання, відповідно до розрахунку, вказаного у позовній заяві на суму 9826,26 грн. боргу.

У заяві про зменшення позовних вимог від 12.05.2015р. позивач вказав про часткову оплату боргу та просив стягнути крім 7826,26 грн. основного боргу, 403,82 грн. 3 % річних, 2 217, 86 грн. інфляційних втрат, 1 259,65 грн. пені.

При цьому, відповідно до змісту пояснень, поданих представником позивача у судовому засіданні 12.05.2015р. позивач наводить інший розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені, здійснюючи відповідне нарахування по кожному розрахунковому документу (видатковій накладній, акту) наростаючим підсумком за період з 30.05.2013р. по 13.01.2015р., за результатом чого заборгованість за прострочення становить 443,83 грн. 3% річних, 2539,15 грн. інфляційних втрат, 2799,58 грн.

Оскільки позивачем не подано суду в порядку ст. 22 ГПК України відповідної заяви про зменшення/збільшення позовних вимог, виходячи з розрахунку, наведеного у письмових поясненнях, суд приймає до уваги та розглядає вимоги позивача у даній справі щодо стягнення 403,82 грн. 3 % річних, 2 217, 86 грн. інфляційних втрат за період з 31.08.2013р. по 13.01.2015р., 1 259,65 грн. пені за період з 01.07.2014р. по 01.01.2015р. прострочення виконання зобов'язання, відповідно до розрахунку, вказаного у позовній заяві.

Здійснивши перевірку розрахунку позивача, враховуючи наявність станом на час розгляду справи підтвердженої заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 7743,31 грн. основного боргу, суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення 403,82 грн. річних, 2217,86 грн. інфляційних втрат за заявлений період з 31.08.2013р. по 13.01.2015р. прострочення виконання зобов'язання.

Вимоги позивача в частині стягнення 1 259,65 грн. пені за період з 01.07.2014р. по 01.01.2015р. прострочення виконання зобов'язання судом не задовольняють, оскільки пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Водночас ч. 6 ст. 232 ГК України визначено порядок застосування штрафних санкцій та обмеження щодо періоду їх нарахування. Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Матеріалами справи встановлено, що строк оплати останнього акта наданих послуг № 9561 від 16.08.2013р. на суму 1114,58 грн. настав 30.08.2013р., а відповідно прострочення спірної суми 9826,26 грн. з 31.08.2013р.

При цьому позивачем нараховано пеню за останні шість місяців до звернення з позовом до суду, що не відповідає вищевказаним вимогам.

У п.1.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013, № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 ГПК України, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Відповідач письмового відзиву, свого контррозрахунку суми позову не надав, стверджувань позивача не спростував.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 7826,26 грн. основного боргу, 403,82 грн. 3% річних, 2217,86 грн. інфляційних втрат. В решті позову належить відмовити.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АМБАР" (01033, м.Київ, вул.Саксаганського, 38 літ.А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Петруцалек" (65026, м.Одеса, вул.Ланжеронівська, буд.9, оф.16, ) 7826 (сім тисяч вісімсот двадцять шість) грн. 26 коп. основного боргу, 403 (чотириста три) грн. 82 коп. 3% річних, 2217 (дві тисячі двісті сімнадцять) грн. 86 коп. інфляційних втрат, 1630 (одну тисячу шістсот тридцять) грн. 43 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

2. В решті позову відмовити.

Суддя О.М.Ярмак