РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа № 924/81/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Тимошенко О.М. ,

суддя Демидюк О.О.

при секретарі судового засідання Яцюку В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області від 16.03.2015 року у справі № 924/81/15 (суддя Дячук Т.В.)

за позовом Шепетівського міжрайонного прокурора Хмельницької області в інтересах держави та органу державного управління, який її уособлює Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест"

про стягнення 200202,70 грн., з яких: 29503,68 грн. 3% річних, 170699,02 грн. інфляційних нарахувань

за участю представників сторін:

позивача - Єгоров В.С., за довіреністю

відповідача - Гусар З.В., за довіреністю

прокурор - Ковальчук І.П.

В судовому засіданні від 26.05.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 16.03.2015 року у позові Шепетівського міжрайонного прокурора в інтересах держави та органу державного управління, який її уособлює Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" (далі - ТзОВ "Шепетівка Енергоінвест") про стягнення 29503,68 грн. 3% річних і 170699,02 грн. інфляційних відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги останнього про стягнення з відповідача 29503,68 грн. 3% річних, 170699,02 грн. інфляційних нарахувань.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив рішення суду першої інстанції скасувати, оскільки вважає останнє незаконним та прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги з підстав, викладених у письмовому відзиві. Вважає скаргу безпідставною, необґрунтованою та просить залишити останню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України у надісланих на адресу апеляційного суду поясненнях повністю підтримує вимоги апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, поясненнях та відзиві доводи сторін, вислухавши у судовому засіданні пояснення уповноважених представників, прокурора, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу у відповідності до вимог ст. 101 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 03.09.2012 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ТзОВ "Шепетівка Енергоінвест" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 12/805-ТЕ-34, згідно п. 1.1 якого, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах зазначеного договору. Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями. Згідно договору, продавець передає покупцеві з 01.09.2012 року по 31.12. 2012 року газ обсягом до 3410,000 тис.куб.м., у т.ч.: у жовтні 2012 року - 475,000 тис.куб.м.; у листопаді 2012 року - 1265,000 тис.куб.м.; у грудні 2012 року - 1670,000 тис.куб.м. Згідно п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Ціна на газ визначена пунктами 5.1, 5.2 договору. Поставка природного газу позивачем в період жовтень - грудень 2012 року на загальну суму 3564976,48 грн. підтверджується актами прийому-передачі природного газу (від 27.11.2012 року за жовтень 2012 року на суму 486604,76 грн.; від 30.11.2012 року за листопад 2012 року на суму 1090403,88 грн.; від 31.12.2012 року за грудень 2012 року на суму 1987967,84 грн.).

Крім того, рішенням господарського суду Хмельницької області від 17.07.2014 року у справі № 924/501/13, яке набрало законної сили, встановлено заборгованість відповідача за газ, поставлений по договору № 12/805-ТЕ-34 від 03.09.2012 року, у сумі 2966623,62 грн.

Судами також встановлено, що 26.09.2014 року між ГУ Державної казначейської служби України у Хмельницькій області (сторона перша), Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації (друга сторона), ТзОВ "Шепетівка Енергоінвест" (третя сторона) та НАК "Нафтогаз України" (сторона остання) укладено договір № 436/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік"). За умовами п. 1 договору предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла в зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади та органами місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року № 30. Згідно п. 2 договору, сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків та послідовність виконання сторонами договору. Відповідно до п. 3 договору Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", стороні першій у сумі 2966623,62 грн. на підставі рішення Мінфіну. Сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти у сумі 2966623,62 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню (п. 4 договору). Згідно п. 5 договору, сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти у сумі 2966623,62 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню. Сторона третя перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 2966623,62 грн., у тому числі податок на додану вартість 494437,27 грн., для погашення заборгованості за спожитий природній газ за 2012 року згідно з договором від 03.09.2012 року № 12/805-ТЕ-34. Пунктом 9 договору визначено, що з метою виконання останнього, сторони зобов'язуються: 1) забезпечити подання до територіальних органів Казначейства належним чином оформлених договорів та платіжних документів згідно з Порядком та умовами надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування; 2) не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; 3) перерахувати кошти наступній стороні; 4) обмінюватися наявною інформацією для задоволення взаємних інтересів у процесі виконання договору; 5) забезпечити проведення розрахунків відповідно до договору та з врахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, яким може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання сторонами платіжних документів територіальні органи Казначейства своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти в порядку, передбаченому договором. Сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Відповідно до наданих відповідачем у суді першої інстанції копій платіжного доручення № 2 від 01.10.2014 року та виписки Шепетівського УДКСУ, погашення заборгованості за спожитий природний газ по договору від 03.09.2012 року № 12/805-ТЕ-34 проведено 15.10.2014 року повністю у сумі 2966623,62 грн.

Згідно рішення господарського суду Хмельницької області від 17.07.2014 року по справі № 924/501/13, яке набрало законної сили, заборгованість відповідача за поставлений газ по договору № 12/805-ТЕ-34 від 03.09.2012 року складала 2966623,62 грн.

В зв'язку з цим, позивачем проведено нарахування та прокурором заявлено вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 29503,68грн. (за зобов'язаннями листопада 2012 року за період з 17.06.2014 року по 15.10.2014 року у сумі 9732,93 грн.; за зобов'язаннями грудня 2012 року за період з 17.06.2012 року по 15.10.2014 року у сумі 19770,75 грн.) та інфляційні нарахування у розмірі 170699,02 грн. (за зобов'язаннями листопада 2012 року за період червень 2014 року - вересень 2014 року - 56395,71 грн.; за зобов'язаннями грудня 2012 року за період червень 2014 року - вересень 2014 року - 114303,30 грн.).

Судом першої інстанції відмовлено в задоволені позовних вимог про стягнення 29503,68 грн. 3% річних і 170699,02грн. інфляційних.

Мотивуючи подання апеляційної скарги, позивач зазначив, що суд першої інстанції, на думку останнього, при прийнятті оскаржуваного рішення порушив норми матеріального права, а саме ст. 173 ГК України, ст.ст. 526, 530, 550, 617, 625, 629, 631 ЦК України та процесуального права, зокрема ст.ст. 4, 43, 83, 84, 111-28 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази та твердження скаржника, суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції законними, виходячи із наступного.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що на підставі договору № 436/30 від 26.09.2014 року про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік") відповідачем 15.10.2014 року проведено погашення заборгованості за поставлений газ по договору № 12/805-ТЕ-34 від 03.09.2012 року в розмірі 2966623,62 грн.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року № 30 "Деякі питання надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування" підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості.

Укладення договорів про проведення взаєморозрахунків за рахунок субвенцій з державного бюджету в силу вимог чинного законодавства є диспозитивним правом його учасників.

Отже, уклавши договір № 436/30 від 26.09.2014 року про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно договору № 12/805-ТЕ-34 від 03.09.2012 року, а тому відсутні підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Для застосування передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків необхідно щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором № 436/30 від 26.09.2014 року про організацію взаєморозрахунків, і відповідно до п.п. 2 п. 9 його, сторони засвідчили, що з метою виконання договору зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, а в п. 14 засвідчили, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Вказана позиція узгоджується з позицією викладених у постановах Верховного суду України від 09.09.2014 року у справі № 5011-35/1272-2012-42/527-2012, від 16.09.2014 року у справі № 5011-42/1230-2012-69/542-2012, від 23.09.2014 року у справі № 5011-35/1271-2012, від 30.09.2014 року 5011-35/1534-2012-42/553-2012, від 30.09.2014 року у справі № 922/2339/13.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовіднощення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Пунктом 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Правовідносини, що виникли між сторонами характеризуються ознаками договору купівлі-продажу та поставки - ст.ст. 655, 712 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст.32 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи встановлені по справі обставини, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про відсутність підстав для застосування до відповідача наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв'язку з відсутністю прострочення оплати за спожитий природний газ на умовах договору № 12/805-ТЕ-34 від 03.09.2012 року та договору про організацію взаєморозрахунків № 436/30 від 26.09.2014 року.

Усе вищенаведене дає підстави апеляційному суду вважати, що твердження скаржника, викладені в його апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими, зроблені при довільному трактуванні норм чинного законодавства і дійсних обставин справи, а також всі вищенаведені факти ним не спростовані належними доказами.

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти, зміст позовних вимог, суд прийшов до висновку, що оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, правові підстави для стягнення 29503,68грн. річних 3% та 170699,02грн. інфляційних нарахувань відсутні, а тому в позові необхідно відмовити.

Враховуючи, що скаржник не надав доказів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що його заперечення позбавлені фактичного та правового обґрунтування, не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, тому рішення господарського суду Хмельницької області від 16.03.2015 року у справі № 924/81/15 винесене без порушень норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області від 16.03.2015 року у справі № 924/81/15 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Демидюк О.О.