Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" травня 2015 р. Справа № 906/629/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Гриньок О.А.- дов. № 14-126 від 15.05.2014р.

від відповідача: Ткачук М.О.- дов. № 78/8 від 13.05.2015р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз"

про стягнення 165384,09 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 165384,09грн., з яких 90343,83грн. основний борг, 19889,79грн. пеня, 25351,08грн. інфляційні, 19739,54грн. штраф, 10059,84грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 28.04.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 25.05.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача підтвердив факт існування основної заборгованості перед позивачем.

Заявив клопотання про зменшення розміру пені, посилаючись на тяжке фінансове становище підприємства, просить врахувати збитковість підприємства, а також те, що підприємство надає послуги, в тому числі, бюджетним установам, які фінансуються з державного та місцевого бюджету.

Крім того, просить звернути увагу на те, що газ, отриманий від позивача, постачався КП "Теплосервіс" для вироблення теплової енергії для потреб бюджетних установ, організацій та інших споживачів. Розрахунки за газ з позивачем здійснюються на підставі Постанови КМУ від 26 березня 2008р. № 247 "Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ". Зазначає, що всі кошти, які надходять віл КП "Теплосервіс" відразу ж перераховуються позивачу. Вказує, що саме несвоєчасні розрахунки КП "Теплолсервіс" призвели до існування заборгованості відповідача перед позивачем.

Представник позивача заперечив проти зменшення розміру пені, з тих підстав, що підприємство позивача також є збитковим, на підтвердження чого надав звіт про фінансові результати за 9 місяців 2014 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

30.03.2012р.між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (покупець, відповідач) укладено договір № 26-6/12-ТКЕ (Б) купівлі-продажу природного газу з додатковою угодою до нього №1 від 06.07.2012р. (а.с. 11-17,19).

За умовами п.1.1 договору, позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2012 році природний газ, а відповідач в свою чергу взяв на себе зобов'язання прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

На виконання умов договору позивач протягом березня-квітня 2012 року передав, а відповідач отримав природний газ на загальну суму 392741,32грн., що підтверджується актами приймання-передачі від 31.03.2012р. на суму 302900,39грн. та від 30.04.2013р. на суму 89840,93грн. (а.с. 21-22).

Відповідно до п. 6.1,6.2 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобов'язання за договором щодо оплати отриманого природного газу виконав частково, внаслідок чого має місце заборгованість в сумі 90343,83 грн.

За приписами п. 7.2 Договору, у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1, 6.2 Договору, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період , за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

На підставі зазначеного пункту договору відповідачу нараховано 19889,79 грн. пені та 19739,54грн. штрафу.

Крім того на підстав ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 25351,08 грн. інфляційних та 10059,84 грн. 3% річних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 26-6/12-ТКЕ (Б) від 30.03.2012р.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що позивач виконав свій обов'язок щодо поставки товару своєчасно та в повному обсязі, поставивши відповідачу природного газу на загальну суму 392741,32грн.

Натомість відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару виконав не в повному обсязі, внаслідок чого у нього станом на день звернення з позовом до суду та на день вирішення справи в суді існує заборгованість в розмірі 90343,83грн., що також не заперечується самим відповідачем. Доказів погашення такої заборгованості відповідачем не надано.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 90343,83грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи питання щодо законності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені та штрафу, суд зазначає наступне.

Зі змісту ст. 610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка , що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як вбачається з розрахунку позивача, за отриманий природний газ за актом приймання - передачі від 31.03.2012р. пеню заявлено періодами з 20.04.2012 по 20.10.2012р. на загальну суму 13114,90грн.; за актом від 30.04.2012р. пеню заявлено з 20.05.2012 по 19.11.2012р. на загальну суму 6774,89грн.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд встановив, що позивачем безпідставно в період часу, за який нараховувалась пеня за несвоєчасно проведені розрахунки за спожитий природний газ в березні 2012 р. включено дні, коли відповідач проводив оплати.

Пунктом 1.9 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. №14 роз'яснено судам, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

З огляду на викладене, враховуючи вихідні дані з розрахунку позивача, судом здійснено власний розрахунок пені за несвоєчасно проведені розрахунки за спожитий природний газ в березні 2012 р., розмір якої становить 12916,83 грн. Загальна сума правомірно заявленої пені становить 19691,72 грн. (12916,83 грн. + 6774,89 грн.).

Таким чином, в частині стягнення 198,07грн. пені (19889,79грн. - 19691,72грн.) суд відмовляє за безпідставністю вимог.

За розрахунком позивача штраф нараховано на підставі п.7.2 Договору за актом приймання - передачі від 31.03.2012р. на заборгованість в сумі 192152,48 грн., яка прострочена понад 30 днів та складає 13450,67грн.; за актом від 30.04.2012р. за розрахунком позивача штраф склав 6288,87грн.

Перевіривши правильність нарахування штрафу в сумі 19739,54грн., суд встановив, що заявлена сума є вірною та правомірно заявленою до стягнення.

Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення 19691,72 грн. пені та штрафу в сумі 19739,54, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір пені та штрафу на 50%, але лише тих, які нараховані за несвоєчасно проведені розрахунки за природний газ, отриманий в березні 2012 р., відповідно до 6458,42 грн. пені та до 6725,34 грн.штрафу.

При цьому суд керується наступним.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

В даному випадку, господарський суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені, враховує, що підприємство є єдиним постачальником природного газу для населення та потреб установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету та місцевого бюджету м.Коростишів; підприємство не є комерційною організацією, інших джерел прибутку, крім дольового відщеплення за надані послуги з транспортування газу для підприємства не існує.

Разом з тим, суд приймає до уваги той і факт, що відповідач, за спожитий природний газ в березні 2012 р. на суму 302900,39 грн., провів розрахунки в сумі 302397,49 грн. Неоплаченою є лише частина - в сумі 502,90 грн.

Зменшуючи розмір пені, суд врахував фінансове становище відповідача, загальну економічну ситуацію, яка склалась в країні, високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни.

Вищевикладені обставини суд визнає винятковими та такими, що є підставою для зменшення розміру пені та штрафу, нарахованих за несвоєчасно проведені розрахунки за спожитий природний газ в 2012 р.

З огляду на викладене, стягненню з відповідача підлягає сума пені в розмірі 13233,31 грн. (6458,42 грн. + 6774,89 грн.) та 13014,21 грн. штрафу (6725,34 грн. + 6288,87 грн.).

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 10059,84 грн. 3% річних та 25351,08 грн. інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача (а.с.10), 3% річних нараховано періодами з 20.04.2012р. по 16.02.2015р. на заборгованість, яка існувала у відповідний час, які складають 10059,84грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що він є невірним, оскільки дні, в які відповідач проводив розрахунки, позивач включив в період прострочки в оплаті.

Суд здійснив власний розрахунок 3% річних, згідно якого 3% річних складають 10024,40грн. та підлягає задоволенню.

В частині стягнення 35,44грн. 3% річних (10059,84грн. - 10024,40грн.) суд відмовляє за безпідставністю позовних вимог.

Інфляційні нарахуванння в сумі 25351,08 грн. заявлені до стягнення за період з травня 2012р. по січень 2015р. на заборгованість за спожитий природний газ в квітні 2012 р. в сумі 89840,93грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних, суд дійшов висновку про правильність та правомірність їх нарахування, тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають частковому задоволенню ( із врахуванням зменшення пені та штрафу) в сумі 151966,83 грн., з яких 90343,83 грн.- основний борг, 13233,31грн. - пеня, 13014,21грн. - штраф, 10024,40 грн.- 3% річних, 25351,08 грн. -інфляційні нарахування.

В частині стягнення 198,07грн.пені та 35,44 грн. 3% річних суд відмовляє за безпідставністю позовних вимог.

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судові витрати по сплаті судового збору на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації " Коростишівгаз" (12501, Житомирська область, м.Коростишів, вул. Більшовицька,55, ідентифікаційний код 20413052)

на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького,6, ідентифікаційний код 20077720)

- 90343,83 грн. основного боргу;

- 13233,31грн. пені;

- 13014,21 грн. штрафу;

- 10024,40 грн. 3% річних;

- 25351,08 грн. інфляційних нарахувань;

- 3303,13 грн. судового збору.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27.05.15

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (рек.)