ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015 року Справа № 904/1380/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Вечірко І.О. (зміна складу колегії суддів на підставі розпорядження секретаря судової палати від 25.05.2015р.)

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

Представники сторін:

позивача - Тарфейчук В.О., керівник, Витяг з ЄДР від 03.04.2015р.;

позивача - Кононович О.М., дов. № б/н від 14.10.2011р.;

позивача - Ніколайчук Н.О., дов. № б/н від 02.03.2015р.;

відповідача - не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління», м.Дніпропетровськ та Товариства з обмеженою відповідальністю «Італ Тайгер», м.Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2015 року по справі № 904/1380/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Італ Тайгер», м.Дніпропетровськ

до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління», м.Дніпропетровськ

про стягнення 1 753 175,34 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2015 року у справі № 904/1380/15 (суддя Ніколенко М.О.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Італ Тайгер», м.Дніпропетровськ до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління» ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», м.Дніпропетровськ про стягнення 1 753 175,34 грн. позов було задоволено, стягнено з відповідача на користь позивача суму грошового вкладу в розмірі 1 700 000 грн., суму процентів в розмірі 45 063,01 грн., 34 901,26 грн. судового збору; повернено позивачу з державного бюджету України 162,26 грн. зайво сплаченого судового збору (а.с.23-26, т.2).

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань по повному та своєчасному поверненню банківського вкладу та відсотків; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.11, 525, 526, 530, 629, 1058, 1060 ЦК України, ст.193 Господарського кодексу України. Крім того, в мотивувальній частині рішення господарського суду було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на кореспондентський рахунок відповідача у Головному управлінні НБУ по м.Києву в межах суми позову, оскільки як зазначено в рішенні, позивачем не надано доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходу до забезпечення позову.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням місцевого господарського суду, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління» ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», м.Дніпропетровськ, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, зокрема:

- господарським судом прийнято рішення на підставі невірного розрахунку позивача по відсоткам депозиту, оскільки розмір відсотків за депозитним вкладом на 1 млн. грн. складає 28 493,15 грн., а за депозитним вкладом на 700 000 грн. складає 16 569,84 грн., тобто, загальна сума заборгованості складає 1 700 000 грн. депозитного вкладу та 45 062,99 грн. заборгованості по відсоткам, тоді як рішенням стягнуто з відповідача 45 063,01 грн. заборгованості по відсоткам (тобто, на 2 коп. більше).

Також до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач по справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Італ Тайгер», м.Дніпропетровськ, оскаржує рішення господарського суду Дніпропетровської області в частині відмови в мотивувальній частині рішення в задоволенні заяви про вжиття заходів по забезпеченню позову, просить рішення господарського суду від 07.04.2015р. - змінити, заяву позивача - задовольнити, накласти арешт на грошові кошти відповідача, які розміщені на кореспондентському рахунку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в Головному управлінні національного банку України по м.Києву та області в межах суми стягнення 1 745 063,01 грн. та суми судового збору 34 901,26 грн.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх зобов`язань по поверненню коштів, крім того, з різних інформаційних ресурсів відомо про знаходження ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у скрутному фінансовому становищі та наявності підстав для введення Тимчасової адміністрації. Більш того, сам відповідач у судових засідання в суді першої інстанції заявляв про свій важкий фінансовий стан, що є підтвердженням стійкої неспроможності розрахуватися за зобов`язаннями не тільки з позивачем, а й з іншими вкладниками. В рішенні господарського суду Дніпропетровської області не зазначені доводи позивача на обґрунтування заяви про забезпечення позову, а також не наведені доводи, на підставі яких господарський суд відмовив в задоволенні зазначеної заяви позивача.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.04.2015р. було задоволено клопотання позивача про застосування заходів забезпечення позову на підставі ст..ст.66, 67, 99 ГПК України; накладений арешт на грошові кошти, що належать відповідачу і розміщені на кореспондентському рахунку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» м.Київ в Головному управлінні НБУ по м.Києву та області № 1 в межах суми стягнення у розмірі 1 745 063,01 грн. та суми судового збору 34 901,26 грн. (а.с.142-143).

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.96 ГПК України не скористався, у наданих в судовому засіданні 26.05.2015р. в суді апеляційної інстанції поясненнях представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення матеріалам, обставинам справи, вимогам закону, зазначаючи, що відповідач своїми діями ухиляється від виконання прийнятого рішення, а різниця в 2 коп. в нарахуванні відсотків за депозитом є незрівнянною з обсягами невиконаних зобов`язань відповідачем.

Відповідач також не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу (ст.96 ГПК України), як не скористався правом участі в судовому засіданні, передбаченим ст.22 ГПК України; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

21.05.2015р. до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про подальше відкладення розгляду справи в зв`язку з зайнятістю представника у іншому судовому засіданні в Індустріальному районному суді та представник відповідача не може бути присутнім в судовому засіданні на слуханні справи 28.03.2015р. об 11.30 (як вказано); в якості доказів причин поважності неявки до клопотання додано ніяким чином не засвідчену повістку вже Новомосковського міськрайонного суду, а не Індустріального про призначення розгляду справи 26.05.2015р. о 10 год. за участю ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Зазначене клопотання, на думку колегії суддів, задоволенню не підлягає, оскільки: по-перше, свідчить про факт належного сповіщення банку про час та місце судового засідання 26.05.2015р. по цій справі, яке призначено на 12.00 годину; по-друге, банк є суб`єктом господарської діяльності з певною штатною чисельністю працівників та не позбавлений права уповноважити для участі в судовому засіданні іншого представника банку за довіреністю або звернутись до інших фахівців в галузі права з метою отримання правової допомоги; по-третє, клопотання від імені банку підписано особою, повноваження якої не підтверджено, оскільки надана ксерокопія довіреності гр. Головатюк І.В. від 30.05.2015р. ніяким чином не засвідчена, що суперечить вимогам ст.36 ГПК України, тоді як в матеріалах справи також відсутні або оригінал цієї довіреності, або належним чином оформлена ксерокопія довіреності банку саме на цього представника.

Також 21.05.2015р. до суду апеляційної інстанції надійшла заява позивача про виправлення описки в ухвалі від 30.04.2015р. про застосування заходів забезпечення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення присутніх представників позивача, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Італ Тайгер» м.Дніпропетровськ («клієнт» за договором, позивач по справі, скаржник) та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі регіонального директора з корпоративного бізнесу у Дніпропетровському регіоні філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» м.Дніпропетровськ ("банк" за договором, відповідач по справі, скаржник) був укладений договір банківського вкладу «Класичний» № 31, відповідно до предмету якого «клієнт» надає «банку» суму грошових коштів, надалі «вклад», у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а «банк» виплачує «клієнту» таку суму та проценти, нараховані на неї; вклад складається з вкладних траншів, що розміщені «клієнтом» згідно з умовами цього договору; вкладний транш є сумою грошових коштів, що переказана «клієнтом» на вкладний рахунок в порядку та на умовах, передбачених цим договором та додатками, укладеними в рамках цього договору і які є його невід»ємною частиною; цей договір діє до 04.02.2015р.; внесення коштів на вкладний рахунок відбувається протягом строку дії договору; для обліку вкладу «банк» відкриває «клієнту» вкладний рахунок № 301 у філії «Дніпропетровське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», код банку 307231; перерахування вкладного траншу на вкладний рахунок здійснюється «клієнтом» зі свого поточного рахунку шляхом зарахування коштів через транзитний рахунок, що вказаний у відповідних додатках (п.п.1.1-1.3, 1.5 р.1 договору (а.с.19-20)).

Пунктами 2.1, 2.3 розділу 2 договору сторони погодили, що на суму вкладу в розрізі вкладних траншів «банк» нараховує проценти, розмір яких обумовлюється сторонами в додатках, що є невід`ємною частиною цього договору; нарахування процентів за вкладом проводяться від дня, наступного за днем надходження вкладного траншу у банк, до дня, який передує його поверненню «клієнту» або списанню з рахунка «клієнта», відповідно до строку вкладного траншу, що вказаний у відповідному договорі.

Пунктами 3.1, 3.2 р.3 договору визначено, що при закінченні строку розміщення вкладного траншу повернення вкладного траншу здійснюється «банком» шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок «клієнта», що вказаний в розділі 7 цього договору; повернення вкладного траншу може бути здійснено також на інший поточний рахунок «клієнта», що вказаний в листі «клієнта» про повернення коштів; при настанні терміну, вказаного в п.1.3 цього договору, строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін шляхом укладання відповідного договору.

Пунктами 4.1, 4.2 р.4 договору визначені обов`язки «банку», зокрема, нараховувати на вклад проценти відповідно до ставки, яка обумовлюється сторонами в додатках, а також повернення суми вкладних траншів на умовах, зазначених в цьому договорі та у додатках до нього після закінчення строків надання вкладних траншів.

07.05.2014р. між сторонами був підписаний додаток № 31-6 до договору № 31 від 04.02.2014р., відповідно до якого для розміщення вкладного траншу у банку, «клієнт» не пізніше 07.05.2014р. здійснює перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку через транзитний рахунок № 2909.9.00.47913.06 в філії «Дніпропетровське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на вкладний рахунок у банку № 2610.4.047913.006 у розмірі 1 400 000 грн. на строк до 07.08.2014р., з нарахуванням на зазначену суму відсотків у розмірі 25% річних (а.с.21).

07.08.2014р. між сторонами був підписаний додаток № 31-6/1 до договору № 31, відповідно до якого були внесені зміни у додаток № 31-6 в частині строку розміщення коштів - до 07.11.2014р., процентної ставки річних, розмір якої став 21%, всі інші умови залишились незмінними (а.с.22).

07.11.2014р. сторонами був підписаний додаток № 31-6/2 до договору від 04.02.2014р. № 31, відповідно до якого були внесені зміни в додаток № 31-6 до договору, зокрема, сума вкладу була змінена на 1 000 000 млн., продовжений строк розміщення депозиту до 10.02.2015р., процента ставка змінена на 26%, решта умов договору залишилась незмінною (а.с.23).

17.07.2014р. між сторонами був підписаний додаток № 31-7 до договору № 31 від 04.02.2014р., відповідно до якого для розміщення вкладного траншу у банку, «клієнт» не пізніше 17.07.2014р. здійснює перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку через транзитний рахунок № 2909.8.00.47913.07 в філії «Дніпропетровське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на вкладний рахунок у банку № 2610.3.047913.007 у розмірі 700 000 грн. на строк до 17.10.2014р., з нарахуванням на зазначену суму відсотків у розмірі 21% річних (а.с.24).

17.10.2014р. між сторонами був підписаний додаток № 31-7/1 до договору № 31, відповідно до якого були внесені зміни у додаток № 31-7 в частині строку розміщення коштів - до 19.01.2015р., процентної ставки річних, розмір якої став 25%, всі інші умови залишились незмінними (а.с.25).

19.01.2015р. сторонами був підписаний додаток № 31-7/2 до договору № 31, відповідно до якого були внесені зміни у додаток № 31-7, зокрема, депозит продовжений до 20.02.2015р., процентна ставка річних стала 27%, всі інші умови залишились незмінними (а.с.26).

Докази визнання недійсними, розірвання, внесення будь-яких інших змін в встановленому законом порядку до договору № 31 від 04.02.2014р. та додатків до нього відсутні в матеріалах справи, не надавались скаржником в ході розгляду справи в судах обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України. Отже, такі докази відсутні.

На виконання умов договору 07.05.2014р. позивачем були перераховані кошти в розмірі 1 400 000 грн. на рахунок банку, обумовлений договором та 17.07.2014р. кошти в розмірі 700 000 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку позивача (а.с.29-30), не спростовується відповідачем жодним доказом по справі відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

07.11.2014р. на виконання додаткової угоди № 31-6/2 до договору банківського вкладу відповідачем були повернуті позивачу кошти в сумі 400 000 грн., що підтверджується випискою з особового рахунка позивача (а.с.31).

09.02.2015р. листом № 09/02 позивач, в зв`язку з закінченням 10.02.2015р. розміщення депозиту, звернувся до відповідача з вимогою повернути 10.02.2015р. кошти згідно депозитного договору «Класичний» № 31 та додатку № 31-6 до нього в сумі 1 000 000 грн. (а.с.27). Зазначений лист отриманий відповідачем 09.02.2015р. та зареєстрований за № 513-1.

16.02.2015р. листом № 16/02 позивач, в зв`язку з закінченням 20.02.2015р. строку розміщення депозиту, звернувся до відповідача з вимогою повернути 20.02.2015р. кошти згідно депозитного договору «Класичний» № 31 та додатку № 31-7 до нього в сумі 700 000 грн. (а.с.28). Зазначений лист отриманий відповідачем 16.02.2015р. та зареєстрований за № 698.

Відповідач на вищезазначені листи відповіді не надав, кошти позивачу не повернув, докази протилежного відсутні, що стало підставою звернення ТОВ «Італ Тайгер» до господарського суду з позовом за захистом своїх порушених прав 23.02.2015р. (а.с.3-8).

Згідно з ч.1 ст.4, ст.4-2 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частинами 1, 4, 5 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним; примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише: як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Частиною 6 ст.41 Конституції України передбачено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі і порядку, встановлених законом.

Принцип непорушності права власності закріплено також в статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст.177 ЦК України до об`єктів цивільних прав зазначеною нормою віднесено речі, в тому числі, і гроші (грошові кошти).

Статтею 190 ЦК України регламентовано, що майном, як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Отже, поняттям «майно» охоплюються і гроші (грошові кошти), які у відповідності до ст.192 ЦК України є законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України.

Частинами 1, 2 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст.1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що приймає від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі; письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківським правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення; за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Частинами 1, 5, 6 ст.1061 ЦК України регламентовано, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав; у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України регламентовано, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи, що строк дії договору банківського вкладу закінчився, банк (відповідач) свої договірні зобов`язання не виконав, грошові кошти позивачу не повернув, відсотки не сплатив, докази протилежного відсутні в матеріалах справи, то господарським судом обґрунтовано задоволено позов та стягнуто з відповідача 1 700 000 грн. грошового вкладу, 45 063,01 грн. відсотків по вкладу.

Щодо доводів відповідача про неправильний розрахунок господарським судом відсотків за банківськими вкладами, то вони не приймаються, оскільки спростовані матеріалами справи, а саме довідкою самого відповідача № 1.1-3/793-1 від 10.03.2015р. по залишку відсотків на рахунках (а.с.57).

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову; забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

В силу приписів ч.1 ст.43, ст.99 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» (зі змінами та доповненнями) регламентовано, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Враховуючи факт невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, зокрема, і по поверненню сум вкладів, обставини об`єктивного характеру в державі, які не залежать від волевиявлення обох сторін, зокрема, важку економічну ситуацію в фінансовій та банківській сфері, що обумовлює стрімке знецінення національної валюти, ліквідацію банківських установ, введення тимчасових адміністрацій в банках України Національним банком (50 банківських установ), апеляційним господарським судом на підставі оцінки доказів було задоволено заяву позивача про вжиття заходів по забезпеченню позову.

Відповідно до ст.ст.68, 99 ГПК України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає без змін рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2015р., постанова набирає законної сили з дня її прийняття, в законну силу вступає оскаржуване рішення господарського суду, то враховуючи зазначені обставини, заходи по забезпеченню позову, вжиті ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.04.2015р., слід скасувати з метою виконання в подальшому судового рішення, в зв"язку з чим не підлягає задоволенню заява позивача від 21.05.2015р. про виправлення описки в ухвалі суду апеляційної інстанції від 30.04.2015р. по цій справі.

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що остаточні висновки, викладені в резолютивній частині оскаржуваного рішення господарського суду від 07.04.2015р. відповідають вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, а доводи, наведені в апеляційних скаргах не можуть бути підставами скасування або зміни постановленого судового рішення, правові підстави задоволення апеляційних скарг - відсутні.

Керуючись ч. 3-5 ст.49, ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2015 року у справі № 904/1380/15 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ««Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління», м.Дніпропетровськ - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Італ Тайгер», м.Дніпропетровськ - залишити без задоволення.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.04.2015р. по цій справі.

Повернути Публічному акціонерному товариству «Банк Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління», м.Дніпропетровськ (49070, м.Дніпропетровськ, вул..Плеханова, 9; , МФО 307231, рахунок № 290970003) із Спецфонду Державного бюджету України 81 грн. 13 коп. зайво сплаченого за платіжним дорученням № 19 від 16.04.2015р. судового збору, яке міститься в матеріалах справи (а.с.112).

Справу повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.05.2015р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В.Джихур

Суддя І.О.Вечірко