ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Справа № 915/1250/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКорсака В.А.,
суддівДанилової М.В.(доповідача), Данилової Т.Б.
за участю представників:
позивачане з'явився (про час та місце судового засідання повідомлено належним чином)
відповідачаОСОБА_4 (ордер, серія МК №45589)
прокуратуриТомчук М.О. (посв. від 01.08.2012 р. №000606)
третіх осібне з'явились (про час та місце судового засідання повідомлено належним чином)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуЗаступника прокурора Одеської області
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 р.
у справі № 915/1250/14 господарського суду Миколаївської області
за позовомПрокурора Ленінського району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_6
треті особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1) Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області 2) Державна інспекція сільського господарства в Миколаївській області
прозобов'язання звільнити та повернути земельну ділянку власнику

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Ленінського району міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 109 кв.м вартістю 107949,24 грн., розташовану по АДРЕСА_1, шляхом знесення самовільно збудованої прибудови до нежитлових приміщень павільйону за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати повернути земельну ділянку Миколаївській міській раді.

Позовну заяву прокурор Ленінського району міста Миколаєва обґрунтовує тим, що проведеними контролюючими органами перевірками було встановлено самовільне зайняття відповідачем земельної ділянки площею 109 кв.м. для облаштування прибудови до існуючого об'єкту нерухомого майна, який розташований за вищезазначеною адресою.

Крім того, вказує, що Держсільгоспінспекцією та Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю в Миколаївській області за самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне проведення будівельних робіт Фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафів, які відповідачем були оплачені.

У зв'язку із тим, що порушення вимог земельного законодавства відповідачем не усунуто, що завдає шкоди майновим інтересам Миколаївської міської ради, прокурор звернувся до суду за захистом інтересів держави в особі Миколаївської міської ради.

В заяві про уточнення позовних вимог позивач відзначив, що окрім розташування на земельній ділянці самовільно прибудованої прибудови до нежитлових приміщень павільйону, земельна ділянка огороджена парканом та вимощена тротуарною плиткою, у зв'язку із цим прокурор та представник позивача просили суд, окрім зобов'язання відповідача знести самовільно збудовану прибудову, також зобов'язати його знести паркан та зняти тротуарну плитку.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 20.10.2014 р. у даній справі (суддя Алексєєв А.П.) позов прокурора задоволено частково: зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 109 кв.м вартістю 107949,24 грн., розташовану по АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно збудованої прибудови до нежитлових приміщень павільйону за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язано повернути земельну ділянку Миколаївській міській раді. В іншій частині позовних вимог прокурору відмовлено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 3376,98 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 р. у даній справі (колегія у складі суддів: головуючий суддя Мишкіна М.А., суддя Будішевська Л.О., Бєляновський В.В.) рішення господарського суду Миколаївської області від 20.10.2014 р. скасовано в частині задоволення позову, в іншій частині рішення залишено без змін, викладено резолютивну частину рішення в такій редакції: "У задоволенні позову відмовити повністю". Стягнуто з Миколаївської міської 3376,98 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1688,80 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішеннями суду апеляційної інстанції, Заступник прокурора Одеської області звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 р. скасувати, а рішення господарського суду Миколаївської області від 20.10.2014 р. залишити без змін, посилаючись на неналежне дослідження всіх доказів в їх сукупності та встановлення всіх обставин, необхідних для правильного вирішення спору, що призвело, на думку скаржника, до невідповідності висновків суду апеляційної інстанції обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 14.04.2015 р. касаційну скаргу Заступника прокурора Одеської області прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13.05.2015 р.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.05.2015 р. касаційну скаргу Заступника прокурора Одеської області відкладено на 27.05.2015 р. та продовжено строк розгляду на 15 днів.

Миколаївська міська рада звернулась до Вищого господарського суду України з додатковими поясненнями, які просить врахувати при вирішенні даної справи.

У запереченнях на касаційну скаргу Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 р. залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області звернулась до Вищого господарського суду України з клопотанням про розгляд справи за відсутності їх представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні касаційної інстанції 27.05.2015 р. представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності з 26.06.2000 р. та здійснює підприємницьку діяльність із роздрібної торгівлі напоями у спеціалізованих магазинах.

Фізичній особі-підприємець ОСОБА_6 відповідно до Свідоцтва про право власності від 11.03.2002 р. належать нежитлові приміщення павільйону площею 150,1 кв.м. по АДРЕСА_1 (підстава видачі Свідоцтва - рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №102 від 20.02.2002 р.).

Судами встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 190 кв.м. у межах згідно з планом, що розташована по АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування торговельного павільйону (дата видачі Державного акту - 22.09.2008 р.).

Державною інспекцією сільського господарства в Миколаївській області було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, на підставі вимоги прокуратури Ленінського району від 25.12.2013 р.

Також, Державною інспекцією сільського господарства в Миколаївській області було проведено обстеження земельної ділянки за вищевказаною адресою у зв'язку з її самовільним зайняттям, про що складено Акт обстеження від 16.01.2014 р.

В Акті обстеження зазначено, що земельна ділянка площею 0,0109 га рекреаційного призначення по АДРЕСА_1 використовується ОСОБА_6 без правовстановлюючих документів, тобто має місце самовільне зайняття, а також здійснено будівництво прибудови до кафетерію (Акт обстеження в копії отримано Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 17.01.2014 р.).

За результатами перевірки Державною інспекцією сільського господарства в Миколаївській області складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 16.01.2014 р. у присутності ОСОБА_6, де зафіксовано аналогічні акту обстеження обставини та зроблено висновок про самовільне зайняття земельної ділянки площею 109 кв.м. по АДРЕСА_1.

В Акті обстеження від 16.01.2014 р. та Акті перевірки від 16.01.2014 р. в розділі "план-схема земельної ділянки" відображено заштрихованими прямокутниками дві земельні ділянки, самовільно зайняті, площею 0,0109 га, що примикають з двох сторін до будівлі кафетерію.

17.01.2014 р. Державною інспекцією сільського господарства в Миколаївській області було видано припис №000958 Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 з вимогою у 30-денний термін усунути порушення земельного законодавства, про що повідомити до 17.02.2014 р. (припис отримано відповідачкою особисто 17.01.2014 р.).

Протоколом про адміністративне правопорушення від 16.01.2014 р. №000502 встановлено порушення ОСОБА_6 ст. ст. 125, 126, п. 6 ч. 1 ст. 211 Земельного Кодексу України та ст. 53-1 КУпАП, відповідальність за яке передбачена ст.53-1 КУпАП, про що відповідачкою зроблено застереження "не згодна".

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 17.01.2014 р. №000496 за самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,0109 га на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 накладено штраф у сумі 170 грн., що був сплачений за цією постановою іншою особою.

В подальшому Держсільгоспінспекцією було проведено наступну позапланову перевірку виконання вимог припису від 17.01.2014 р., про що складено Акт перевірки від 17.02.2014 р., припис від 19.02.2014 р. №000083, протокол від 17.02.2014 р. №000083, та постановою від 19.02.2014 р. накладено штраф за невиконання вимог припису від 16.01.2014 р.

Звертаючись до суду з позовом прокурор Ленінського району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради стверджуючи про наявність підстав для звільнення земельної ділянки площею 109 кв.м. шляхом знесення прибудови Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на ст. 212 Земельного Кодексу України, ч. 4 ст. 376 Цивільного Кодексу України, а також ст. 387 Цивільного Кодексу України, та повернути земельну ділянку Миколаївській міській раді, як власнику земель комунальної власності.

При цьому прокурор надає докази самовільного будівництва прибудови до павільону по АДРЕСА_1 у вигляді матеріалів перевірки Інспекції ДАБК у Миколаївській області (Акт перевірки від 25.11.2013 р., протокол від 25.11.2013 р., припис №831 від 25.11.2013 р., постанова №812 від 28.11.2013 р. по справі про адміністративне правопорушення).

Так, задовольняючи позовні вимоги Прокурора Ленінського району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради в частині зобов'язання звільнити спірну земельну ділянку шляхом знесення самовільно побудованої прибудови до павільйону з зобов'язанням передати земельну ділянку Миколаївській міській раді, суд першої інстанції виходив з того, що належним доказом самовільного зайняття Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 земельної ділянки є акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства та постанова про накладення адміністративного стягнення.

Крім того, місцевий суд зауважив, що факт будівництва прибудови було, також, зафіксовано Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області, про що було складено відповідний акт від 25.11.2013 р., який був підписаний відповідачем без зауважень.

А також, що постановою по справі про адміністративне правопорушення № 812 від 28.11.2013 р. Фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 7 ст. 96 КупАП у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн., який відповідачем було сплачено.

Стосовно вимоги прокурора про зобов'язання знести паркан та зняти тротуарну плитку, місцевий господарський суд зазначив, що вона задоволенню не підлягає, оскільки не знайшла свого підтвердження матеріалами справи.

Проте, суд апеляційної інстанції з висновком місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання звільнити спірну земельну ділянку шляхом знесення самовільно побудованої прибудови до павільйону з зобов'язанням передати земельну ділянку Миколаївській міській раді не погодився та відмовив у їх задоволенні зазначивши, що позивачем не було доведено факт самовільного зайняття Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 земельної ділянки площею 109 кв.м.

Крім того, апеляційний господарський суд зауважив, що з акту перевірки Держсільгоспінспекцією від 16.01.2014 р. неможливо встановити спосіб обчислення площі земельної ділянки, зайнятої прибудовою, а також встановити розташування самовільно зайнятої земельної ділянки площею 109 кв.м., яка знаходиться у власності відповідача.

До того ж, апеляційний суд посилається на те, що у даній справі відсутній спір між Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 з приводу знесення самочинно збудованої прибудови, оскільки предметом позову є звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, право розпоряджатися якою належить виключно Миколаївській міській раді.

Стосовно вимоги про зобов'язання відповідача знести паркан та зняти тротуарну плитку, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду, та залишив рішення і цій частині без змін, з тих же підстав.

Проте, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що вказані висновки судів попередніх інстанцій є передчасними, оскільки зроблені з порушенням ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, господарськими судами попередніх інстанцій не було належним чином досліджено хто саме веде підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1: суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_7 чи фізична особа-підприємець ОСОБА_6.

Також, не надано оцінки договору найму (оренди) нежилого приміщення від 17.12.2012 р., укладеного між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_7 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, з якого вбачається, що ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_7 прийняв у тимчасове платне користування для здійснення підприємницької діяльності строком на 11 місяців частину нежилого приміщення павільйону, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 70 кв.м.

В свою чергу, судами не було встановлено, чи продовжує діяти вказаний договір.

Крім того, колегія суддів касаційної інстанції зауважує, що місцевий господарський суд на стадії вирішення спору достеменно не встановив, а апеляційний суд на стадії апеляційного перегляду справи не підтвердив, на якій саме земельній ділянці знаходиться самовільно збудоване нерухоме майно та яку саме площу воно має.

Між тим, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що вказані обставини мають значення для вирішення питання щодо того, чи здійснювала Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 чи суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_7 самовільне у розумінні ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" зайняття земельної ділянки площею 109 кв.м, розташовану по АДРЕСА_1, під час здійснення нею будівництва самовільної прибудови до нежитлових приміщень павільйону за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частини першої ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки передбачені процесуальним законом (ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України) межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Одеського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 р. та рішення господарського суду Миколаївської області від 20.10.2014 р. підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Заступника прокурора Одеської області задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 р. у справі № 915/1250/14 та господарського суду Миколаївської області від 20.10.2014 р. скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Головуючий суддя В. Корсак

Судді: М. Данилова

Т. Данилова