ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 р. Справа № 923/516/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Чернявського В.В. при секретарі Борхаленко О.А., за участю представників учасників процесу:

від позивача: Єрмоленка О.М., Гонтаренка А.К.

від відповідача: Ревенко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноком Агроюг", м.Херсон

до Публічного акціонерного товариства "Херсонський комбінат хлібопродуктів", м.Херсон

про стягнення коштів.

Описова частина ухвали.

Провадження у справі порушено за позовом про стягнення 885006грн. боргу, 607,64грн. в якості 3% річних, 12152,96грн. пені, у відносинах за договором купівлі-продажу № 124 від 16.03.2015р.

Вимоги обґрунтовано твердженнями про неналежне виконання відповідачем обов'язків покупця щодо оплати вартості пшениці, поставленої позивачем за умовами вказаного договору.

У відзиві на позовну заяву ( вх.№5312/15 від 21.05.2015р.) відповідач вказує на те, що ним виконано зобов'язання щодо оплати товару у повному обсязі 31.03.2015р., підтверджуючи ці обставини поданням відповідних платіжних доручень на загальну суму 1056150грн., у т.ч. 885006грн. заявлених до стягнення в якості боргу.

Заявою від 26.05.2015р. (вх.№2/2306/15 від 26.05.2015р.) позивач зменшив розмір позовних вимог на 885006грн., заявлених до стягнення в якості боргу.

Заява мотивована тим, що відповідачем після подання позову до суду проведено оплату отриманого за договором поставки товару.

У письмових поясненнях, наданих у судовому засіданні 26.05.2015р., позивач зазначає, що у поданому розрахунку відсотків річних вірною слід розуміти дату 25.03.2015р., з якої починається період їх нарахування.

У письмових доповненнях до відзиву, поданих у судовому засіданні 26.05.2015р. (вх.№2/2304/15 від 26.05.2015р.), відповідач погоджується з вимогами щодо сплати відсотків річних та пені, але вказує на те, що здійснені позивачем відповідні нарахування за період до 31.03.2015р. передчасні, оскільки виконання зобов'язання вже відбулось 31.03.2015р. Ним здійснений контррозрахунок пені та 3% річних за період з 25.03.2015р. по 30.03.2015р., за 6 днів, на суми, відповідно, 10416,82грн. та 520,84грн., який вважає обгрунтованим.

Заявою від 26.05.2015р. (вх.№2/2305/15 від 26.05.2015р.) позивач вдруге остаточно зменшив розмір позовних вимог, та просить стягнути 10416,82грн. пені та 520,84грн. в якості 3% річних, що визнані відповідачем, нараховані по 30.03.2015р.

Після зменшення позивачем розміру позовних вимог двома названими заявами ціною позову, що вирішується по суті, є сума 10937,66грн. (10416,82грн. пені та 520,84грн. в якості 3% річних).

Суд встановив:

Визнання позову відповідачем є його процесуальним правом та підставою для задоволення позовних вимог, якщо суд не встановить, що дії відповідача з визнання позовних вимог не суперечить законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб: відповідно до ч.5 ст.78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009р. "Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд задовольняє вимоги до відповідача про стягнення 10416,82грн. пені та 520,84грн. в якості 3% річних на підставі названої ч.5 ст.78 ГПК України, не встановивши, щоб визнання позову відповідачем суперечило законодавству або порушувало права або охоронювані законом інтереси інших осіб.

Дійсно, 16.03.2015р. між ПАТ "Херсонський комбінат хлібопродуктів" (покупець) та ТОВ "Зерноком Агроюг" (продавець) укладено договір №124, відповідно до умов якого продавець зобов'язувався продати пшеницю 2 класу, гр.А для промислової переробки, врожаю 2014р. у кількості 240 тонн +/-10% у строк до 17.03.2015р., ціною 4500грн. за одну МТ ( з урахуванням ПДВ, на умовах поставки, зазначених у п.2.2 договору), а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити товар на умовах, встановлених цим договором.

За умовами розділу 3 "Умови розрахунків" договору покупець здійснює 100% оплату вартості кожної отриманої партії товару протягом 5-ти банківських днів з моменту виконання продавцем умов договору та надання відповідних документів на поставлену партію товару. Оплата провадиться за кількість товару, поставлену за одну добу, згідно з товарно-транспортними накладними. Днем оплати товару вважається день списання грошових коштів з рахунку покупця.

За видатковими накладними №62 від 16.03.2015р. та №63 від 17.03.2015р. представником відповідача за відповідною довіреністю отримано від позивача пшеницю 2 класу у загальній кількості 234,700т на загальну суму 1056150грн. (з ПДВ) (а.с.67,68).

Відповідач здійснив оплату товару за платіжними дорученнями:

-№1019-1 від 31.03.2015р. на суму 485006грн.,

-№ 1019 від 31.03.2015р. на суму 400000грн.,

- №1018 від 31.03.2015р. на суму 171144грн., а всього на суму 1056150грн. (з ПДВ), отримання яких підтверджено позивачем у процесі розгляду справи. Зазначені документи містяться у матеріалах справи.

Згідно зі ст.526, 625 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, зокрема, відповідно до умов договору, вимог законодавства; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання має сплатити борг на вимогу кредитора разом з втратами від інфляції та трьома відсотками річних від суми боргу за весь період прострочки.

З урахуванням умов договору проведення оплати товару мало відбутися: за накладною №62 - по 23.03.2015р., за накладною №63 - по 24.03.2015р.

Отже, у відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, в т.ч. пеня, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання; у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Розмір пені встановлений пунктом п.4.5 розділу "Відповідальність сторін" договору №124 від 16.03.2015р., яким передбачено, що у випадку прострочки оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє в період прострочки, від суми неоплаченого товару за кожен день прострочки.

Судом вчинено розрахунки пені та відсотків річних за допомогою комп'ютерної програми "Ліга. Закон" з врахуванням періоду прострочки з 25.03.2015р. по 30.03.2015р., виходячи із суми боргу 1056150грн. Вчинені судом розрахунки залучено до справи. За ними обґрунтований розмір пені становить 10416,82грн., а 3% річних - 520,84грн., - саме їх заявлено позивачем, визнано відповідачем.

При здійснені відповідних розрахунків суд врахував позицію Вищого господарського суду України, викладену у п.1.9 постанови Пленуму №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", за яким день фактичної сплати суми заборгованості не включається у період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. А також позицію, викладену у постанові Верховного суду України у справі №3-204гс-14 від 15.01.2015р., за якою зазначається, що відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відтак, пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу.

Вимоги про стягнення 3% річних у сумі 520,84грн. та пені у сумі 10416,82грн., з огляду на їх визнання відповідачем, підлягають задоволенню за ч.5 ст.78 ГПК України.

Судовій збір за позовом у розмірі 1827грн., відповідно до ст.49 ГПК України, покладається на відповідача, як мінімальний, що має бути сплачений за позовом майнового характеру із ціною 10937,66грн.

Судовий збір у розмірі 16128грн. 34коп. повертається позивачу з Державного бюджету України на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до цього п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" оплачена сума судового збору повертається платникові в разі зменшення розміру позовних вимог за позовом у справі.

Після зменшення розміру позовних вимог у справі ціною позову є 10937,66грн., інших вимог суд у справі не розглядав.

Позов цією ціною у 2015р. оплачується судовим збором у розмірі 1827грн. Позивач при заявленні позову сплатив судовий збір у розмірі 17955,34грн. за платіжним дорученням №180 від 31.03.2015р.

Відповідно, 16128,34 грн. (17955,34грн. - 1827грн. = 16128,34грн.) судового збору підлягає поверненню з Державного бюджету України на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України " Про судовий збір" у зв'язку зі зменшенням позивачем позовних вимог.

Судовий збір за заявою про забезпечення позову (його в сумі також 1827грн. до бюджету позивач сплатив за іншим платіжним дорученням - №181 від 31.03.2015р.), в якій судом відмовлено за ухвалою від 12.05.2015р., покладається на позивача, оскільки відповідно до п.1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 23.05.2012р. №01-06/704/2012 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" розподіл судового збору за заявою про забезпечення позову здійснюється між сторонами в залежності від результатів розгляду саме заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Керуючись ст.82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Херсонський комбінат хлібопродуктів" (код ЄДР 00952367) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноком Агроюг" (код ЄДР 37464596) 10416грн. 82коп. пені, 520грн. 84коп. в якості 3% річних, 1827грн. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Зерноком Агроюг" (код ЄДР 37464596, м. Херсон, Миколаївське шосе, буд.19-А, рахунок 601, ПАТ "Банк Кредит Дніпро", МФО 305749) з Державного бюджету України 16128грн. 34коп. судового збору з числа сплаченого за платіжним дорученням № 180 від 31.03.2015р., яке знаходиться на аркуші № 21 судової справи № 923/516/15.

Повне рішення складено 27.05.2015р.

Суддя В.В. Чернявський