Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "18" травня 2015 р. Справа № 906/575/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Гриньок О.А.- дов. №

від відповідача: Бесараб О.Д.- дов № 50 від 09.02.2015р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства

про стягнення 46611,05 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 46611,05грн., з яких 27577,79грн. - пеня, 5910,62грн. - 3% річних, 13122,64грн. - інфляційні нарахування.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 20.04.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 18.05.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача частково заперечив позовні вимоги з підстав, викладених у письмовому відзиві (а.с. 58-59), згідно якого відповідач не погоджується з порядком нарахування пені, 3% річних та інфляційних, оскільки в розрахунок позивачем включено день фактичної оплати заборгованості.

Разом з тим представник відповідача заявив клопотання про зменшення розміру пені, посилаючись на тяжке фінансове становище підприємства, просить врахувати збитковість підприємства, а також те, що підприємство надає послуги бюджетним установам, які фінансуються з державного бюджету, внаслідок чого існують постійні затримки олат за спожиті послуги з теплопостачання. Крім того, просить звернути увагу на те, що основний борг за договором погашений у повному обсязі.

Представник позивача заперечив проти зменшення розміру пені, з тих підстав, що підприємство позивача також є збитковим, на підтвердження чого надав звіт про фінансові результати за 9 місяців 2014 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець, позивач) та Новогуйвинським виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним комунальним підприємством (покупець, відповідач) укладено договір № 13/2611-БО-10 купівлі-продажу природного газу з додатковою угодою до нього №1 від 19.07.2013р. (а.с. 10-16).

За умовами п.1.1 договору, позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКГ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а відповідач в свою чергу взяв на себе зобов'язання прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п.2.1 Договору, позивач передає відповідачу з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. газ обсягом до 360,0 тис. куб.м.

Пунктами 3.3, 3.4 договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків.

На виконання умов договору позивач за період з січня 2013 року по грудень 2013 року передав, а відповідач отримав природний газ на загальну суму 1153624,27грн., що підтверджується актами приймання-передачі: від 31.01.2013р. на загальну суму 230359,68 грн., від 27.05.2013р. на суму 177150,63грн.; від 31.03.2013р. на суму 216285,91грн., від 30.04.2013 на суму 76205,40грн.; від 31.10.2013р. на суму 97694,52грн.; від 30.11.2013р. на суму 136788,84 грн.; від 31.12.2013р. на суму 219139,29грн.(а.с. 17).

Відповідно до п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобов'язання за договором щодо оплати отриманого природного газу виконав з порушенням строку оплати.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань згідно договору купівлі-продажу природного газу № 13/2611-БО-10 від 28.12.2012р., позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь з відповідача пені на підставі п. 7.2 договору в розмірі 27577,79грн.

Крім того на підстав ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 13122,64 грн. інфляційних та 5910,62грн. 3% річних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 13/2611-БО-10 від 28.12.2012р.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що позивач виконав свій обов'язок щодо поставки товару своєчасно та в повному обсязі, натомість відповідач свої зобов'язання оплати отриманого товару виконав з порушенням, встановленого договором строку, що не заперечується самим відповідачем.

Розглядаючи питання щодо законності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, суд приймає до уваги, що згідно з п. 7.2 Договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Зі змісту ст. 610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з розрахунку позивача, за спожитий газ за актом приймання - передачі від 31.01.2013р. пеню заявлено періодами з 14.02.2013р. по 29.03.2013р.; за актом від 27.05.2013р. пеню заявлено з 14.02.2013р. по 08.05.2013р.; за актом від 31.03.2013р. пеню заявлено з 14.04.2013р. по 25.06.2013р.; за актом від 30.04.2013р. пеню заявлено з 14.05.2013р. по 23.07.2013р.; за актом від 31.10.2013р. пеню заявлено за період з 14.11.2013р. по 26.02.2014р.; за актом від 30.11.2013р. пеню заявлено з 14.12.2013р. по 11.03.2014р.; за актом від 31.12.2013р. пеню заявлено з 14.01.2014р. по 29.04.2014р.

Загальна сума, заявленої позивачем пені, становить 27577,79грн.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд встановив, що позивачем безпідставно в період часу, за який нараховувалась пеня включено дні, коли відповідач проводив оплати.

Пунктом 1.9 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. №14 роз'яснено судам, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

З огляду на викладене, враховуючи вихідні дані з розрахунку позивача, судом здійснено власний розрахунок пені, розмір якої становить 26143,34грн.

Таким чином, в частині стягнення 1434,45грн. пені (27577,79грн.- 26143,34грн.) суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення 26143,34грн. пені, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та зменшити її розмір до 13071,67 грн., враховуючи наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

В даному випадку, господарський суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені, враховує, що предметом діяльності підприємства відповідача є, в тому числі, постачання тепла на території смт. Новогуйвинське різним категоріям населення. Відповідач надає послуги з обслуговування житлового фонду, прибирання прибудинкових територій, вивезення сміття, послуги з водопостачання та водовідведення. У своїй діяльності підприємство є неприбутковим, збиток підприємства за 1-ий квартал 2015 року становить 285,7 тис. грн. Збитковість підприємства є наслідком, в тому числі, неплатоспроможні бюджетних установ, населення, юридичних осіб та організацій, які є споживачами тепла, а також невідповідністю тарифів з теплопостачання економічно обґрунтованим.

Разом з тим, суд приймає до уваги факт відсутності у відповідача основного боргу за укладеним між сторонами договором.

Зменшуючи розмір пені, суд врахував фінансове становище відповідача, загальну економічну ситуацію, яка склалась в країні, високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни.

Вищевикладені обставини суд визнає винятковими та такими, що є підставою для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, та зменшує її розмір до 50% і стягує з відповідача 13071,67грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 5910,62грн. 3% річних та 13122,64 грн. інфляційних нарахувань, суд зауважує наступне.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача (а.с. 27-31), 3% річних нараховано за аналогічний період, що і при нарахуванні пені, та складають 5910,62грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що він є невірним, оскільки дні, в які відповідач проводив розрахунки, позивач включив в період прострочки в оплаті.

Суд здійснив власний розрахунок 3% річних, згідно якого 3% річних складають 5624,63грн.

Таким чином, вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню в сумі 5624,63грн.

В частині стягнення 285,99грн. 3% річних (5910,62 грн. - 5624,63грн.) суд відмовляє за безпідставністю позовних вимог.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань, то останні заявлені за квітень 2013р. на суму заборгованості 216285,91грн., за травень 2013 року на суму заборгованості 191313,82грн., за червень 2013р. на суму заборгованості 171505,13грн., за травень-червень 2013 року на суму заборгованості 76205,40грн., за липень 2013р. на суму заборгованості 18566,48грн., за листопад 2013р.- січень 2014р. на суму заборгованості 97694,52грн., за лютий 2014р. на суму заборгованості 35156,12грн., за грудень 2013р.- лютий 2014р. на суму заборгованості 136788,84грн., за січень-лютий 2014р. на суму заборгованості 219139,29грн., за березень 2014р. на суму заборгованості 197207,93грн., за квітень 2014р. на суму заборгованості 118226,05грн. Загальна сума заявлених позивачем інфляційних становить 13122,64грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних, суд дійшов висновку, що вони заявлені у відповідності до норм чинного законодавства, є правомірними, арифметично вірними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають частковому задоволенню в сумі 31818,94грн., з яких13071,67 грн. пеня, 5624,63 грн.3% річних, 13122,64грн. інфляційних.

В частині стягнення 1434,45грн.пені та 285,99грн. 3% річних суд відмовляє за безпідставністю позовних вимог.

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судові витрати по сплаті судового збору на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені.

3. Стягнути з Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства (12441, Житомирська область, Житомирський район, смт. Новогуйвинське, вул. 9-ої П'ятирічки, буд.15, ідентифікаційний код 30273396)

на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького,6, ідентифікаційний код 20077720)

-13071,67 грн. пені;

- 5624,63 грн.3% річних;

- 13122,64грн. інфляційних;

- 1759,57грн. судового збору

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.05.15

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (рек.)