РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2015Справа №910/6202/15-г

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Еліттранссервіс»
простягнення 72 500,00 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:ОСОБА_2
від відповідача:Хоменко М.О.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - «Підприємець») звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Еліттранссервіс» (надалі - «Товариство») про стягнення 72 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору перевезення вантажу №7 від 14.08.2014 р. та заявок №1 та №2 від 01.09.2014 р. позивач здійснив перевезення вантажу, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по оплаті здійснених перевезень не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 72 500,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.03.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 22.04.2015 р.

Судове засідання, призначене на 22.04.2015 р., не відбулося, у зв'язку з чим ухвалою господарського суду міста Києва від 23.04.2015 р. розгляд справи призначено на 13.05.2015 р.

В судове засідання представник позивача з'явилася, вимоги ухвали суду виконала частково, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, позовні вимоги визнав повністю.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.08.2014 р. між Товариством (експедитор) та Підприємцем (перевізник) було укладено договір перевезення вантажу №7 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору його предметом є здійснення виконання перевезень вантажів, вказаних в транспортних заявках експедитора, автомобільним транспортом перевізника. Перевізник зобов'язався доставляти увірені йому вантажі згідно з транспортними заявками (заявки) експедитора, які є невід'ємною частиною цього договору, в пункт призначення у встановлений в заявках терміни і передавати їх особам, вказаним у заявках експедитора.

За змістом п. 6.1 Договору експедитор оплачує кожне перевезення - вартість перевезення сумі, вказаною в його заявках.

Згідно з п. 6.3 Договору оплата перевезень вантажів виробляється експедитором на підставі рахунків перевізника.

01.09.2014 р. між сторонами було укладено заявки №1 та №2 на надання транспортно-експедиційних послуг до Договору, відповідно до якої позивач зобов'язався здійснити перевезення вантажу за маршрутом Україна-Казахстан.

На виконання умов вказаних заявою позивач здійснив перевезення вантажів на загальну суму 72 520,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання послуг перевезення вантажу автомобільним транспортом від 25.10.2014 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг по перевезенню вантажів, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 72 520,00 грн.

Договір є договором перевезення вантажів, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 32 Господарського кодексу України та Глави 64 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковими для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 2 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Матеріалами справи (актами здачі-приймання послуг перевезення вантажу автомобільним транспортом від 25.10.2014 р.) підтверджується здійснення позивачем на підставі Договору та заявок №1 та №2 від 01.09.2014 р. перевезення на загальну суму 72 520,00 грн.

Статтею 916 Цивільного кодексу України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. ОСОБА_1 розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Згідно із ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом заявок №1 та №2 від 01.09.2014 р. до Договору, оплата здійснюється клієнтом в безготівковій формі за фактом передання копій ЦМР з відміткою про митне оформлення, до відвантаження.

Матеріалами справи та поясненням представників сторін підтверджується факт здійснення позивачем перевезення вантажу за заявками №1 та №2 від 01.09.2014 р. до Договору, а також отримання відповідачем копій ЦМР.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та заявок №1 та №2 від 01.09.2014 р. до Договору зобов'язання відповідача з оплати послуг переведення становить 72 520,00 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент звернення позивача до суду настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача 1 грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 72 520,00 грн. на підставі Договору за надані послуги. Відповідачем вказана заборгованість визнана у повному обсязі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Товариством обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Підприємця про стягнення з Товариства заборгованості у розмірі 72 520,00 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню судом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Еліттранссервіс» (02090, м. Київ, вул. Двінська, 19, кв. 199; ідентифікаційний код 38408899) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (14000, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість у розмірі 72 520 (сімдесят дві тисячі п'ятсот двадцять) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.05.2015 р.

Суддя В.П. Босий