ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2015 р. Справа №917/2290/14

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

позивача: Цеба А.О.

відповідача 1: Гаркавенко Р.М.

відповідача 2: не з'явився;

відповідача 3: не з'явився

відповідача 4: Бондаренко А.Г.

відповідача 5: Котенко М.М.

третьої особи: Ткаченко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Дочірнього підприємства "Скіпетр" приватного багатопрофільного

підприємства "Альянс", пров.Привокзальний, 7, м.Карлівка Полтавської області, 39500

до 1. Управління Служби безпеки України в Полтавській області,

вул. Жовтнева, 39, м.Полтава, 36000

2. Карлівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ

України в Полтавській області, вул. Симоненка,1,м.Карлівка Полтавська область, 39500

3. Прокуратури Карлівського району,

вул. Леніна, 52а, м.Карлівка Полтавська область, 39500

4. Прокуратури Полтавської області

вул.1100-річчя Полтави,7, м.Полтава,36000

5. Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області

вул. Пушкіна, 83,м.Полтава,36000

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідачів: Головне управління Державної казначейської служби України в

Полтавській області, вул. Шевченка,1, м.Полтава,36000.

про стягнення 7 921 769,37 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Дочірнє підприємство "Скіпетр" приватного багатопрофільного підприємства "Альянс" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення солідарно з Управління Служби безпеки України в Полтавській області, Карлівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Прокуратури Карлівського району 3 263 369,37 грн. шкоди, завданої незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення кримінально-процесуального законодавства представниками відповідачів під час проведення оперативно-слідчих дій під час розслідування кримінальних справ, що виразились в незаконному вилученні обладнання підприємства і несвоєчасному повернення цього обладнання, поширенням недостовірної інформації, неналежним реагуванням органів прокуратури на звернення позивача про відновлення порушеного права, чим позивачу завдано шкоди, оскільки позивач тривалий час був позбавлений здійснювати господарську діяльність.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.11.2014р. позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.12.2014 року. Цією ж ухвалою залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, явку представників сторін визнано обов'язковою та зобов'язано відповідачів надати документально обгрунтовані відзиви на позовну заяву.

02.12.2014 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить додатково стягнути з відповідачів 4 658400,00грн. на відшкодування моральної шкоди і остаточно позивач просить стягнути з відповідачів 7 921 769,37грн.

Вказана заява прийнята судом до розгляду, оскільки згідно статті 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.12.2014 року прокуратуру Полтавської області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області залучено до участі в справі в якості відповідачів.

В судове засідання представник Карлівського РВУ МВС України в Полтавській області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з'явився, надіславши заяву про розгляд справи за відсутності представника (т.1.а.с.187).

В судове засідання представник Карлівської прокуратури, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з'явився.

Враховуючи те, що прокуратура Карлівського району та Карлівський РВ УМВС України в Полтавській області повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності їх представників.

Крім того, згідно положень статей 1, 21 ГПК України, якими визначено, що сторонами, а саме відповідачами в судовому процесі можуть бути підприємства та організації, які є юридичними особами.

Враховуючи те, що прокуратура Карлівського району не є юридичною особою, що підтверджується Довідкою (т.1.а.с.213), провадження у справі в частині позовних вимог до прокуратури Карлівського району підлягає припиненню.

В судових засіданнях представником позивача позовні вимоги підтримані у повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.

Управління Служби безпеки України в Полтавській області у відзиві на позовну заяву (т.1.а.с.142-149) та її представник у судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на те. що працівниками СБУ в Полтавській області під час проведення оперативно-слідчих дій під час розслідування кримінальної справи діяли на підставі та в межах законодавства, що регламентує проведення оперативно-слідчих дій, які здійснювались з дозволу суду (у випадках, передбачених законодавством).

Карлівський РВ УМВС України в Полтавській області в письмових запереченнях проти позову заперечує, посилаючись на те, що працівниками Карлівського РВ УМВС України в Полтавській області обладнання не вилучалось, а було передано від СБУ України в Полтавській області і перебувало на зберіганні під час розслідування кримінальної справи, а тому будь-яких протиправних дій службовими особами не було вчинено, що виключає можливість задоволення позову (т.1.а.с.183-186).

Представник прокуратури Полтавської області в судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на відсутність порушень законодавства з боку працівників прокуратури та необґрунтованість позовних вимог.

Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області у письмових поясненнях та її представник у судовому засіданні при вирішенні спору покладається на розсуд суду(т.1.а.с.159).

Суд, заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного:

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову передбачені нормами ст. 1166 ЦК України, відповідно до частини першої якої майнова шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статі.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору(п.5 Постанови).

Згідно статті 1176 ЦК України: шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди (частини 1-4 цієї статті).

Відповідно до частин 5-7 статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" врегульовані питання відшкодування шкоди громадянам, тобто фізичним особам, а тому, оскільки позивачем є юридична особа, даний закон при розгляді спору застосуванню не підлягає.

Таким чином, за позовом юридичної особи збитки відшкодовуються на загальних підставах.

Згідно статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Отже, позивач повинен довести протиправність дій відповідача і його вину, наявність та розмір збитків, наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненням збитків.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на неправомірність дій відповідачів, однак перевірка правомірності дій чи бездіяльності органів дізнання, досудового слідства чи прокуратури про проведенні дій, передбачених КПК України не відноситься до компетенції судів господарської юрисдикції.

В обгрунтування розміру завданої шкоди позивачем надано копії розрахунків сплати єдиного податку за І// квартал 2009 року-2011 рік та податкові декларації з податку на прибуток підприємства за 2012 рік(т.1.а.с.61-77). Суд вважає, що дані документи не можуть бути доказами, які підтверджують розмір збитків, оскільки свідчать лише про результати діяльності підприємства і не можуть підтверджувати отримання збитків саме в результаті діяльності чи бездіяльності відповідачів.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами розмір наявність та розмір збитків, а також наявність прямого та безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) відповідачів та завданою шкодою, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 43, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.