КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2015 р. Справа№ 910/16513/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Чеботарьова І.Г., довіреність №14-124 від 13.05.2014 р.,

відповідача: Святюк С.П., довіреність №91/2014/10/01-1 від 01.10.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

на рішення господарського суду м. Києва від 18.03.2015 р.

у справі №910/16513/13 (суддя - Пукшин Л.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 450 219, 40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 450 219,40 грн. заборгованості за договором № 135-12-БО від 31.01.2012 р. про закупівлю природного газу, з яких 262 636,52 грн. пені, 51 526,29 грн. - 3 % річних, 136 056,59 грн. інфляційних нарахувань.

Рішенням господарського суду м. Києва від 24.07.2014 р. у справі № 910/16513/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2014 р., позов задоволено частково та стягнуто з відповідача 51 526,29 грн. - 3 % річних, 41 256,59 інфляційних збитків, 2626,36 грн. пені та 7 108,39 грн. судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.01.2015 р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2014 р. та рішення господарського суду м. Києва від 24.07.2014 р. у справі № 910/16513/13 скасовано в частині розгляду позовних вимог про стягнення пені в сумі 262 636,52 грн., справу в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

При цьому в Постанові Вищого господарського суду України від 13.01.2015 р. зазначено, що попередні судові інстанції, зменшуючи суму пені, не з'ясували наявності обставин, зазначених у наведених нормах ЦК України і ГК України, в тому числі пов'язаних з майновим станом сторін, співвідношенням сум пені і збитків кредитора тощо, не зазначили доказів, на підставі яких прийнято рішення про зменшення до 1% розміру стягуваної суми пені, та не навели доводів, на підставі яких відхилили докази позивача. Посилаючись на названу постанову Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1082, попередні судові інстанції не з'ясували, як конкретно її положення позначилися в даному випадку на несвоєчасному виконанні Товариством своїх зобов'язань за Договором.

Рішенням господарського суду м. Києва від 18.03.2015 р. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення пені задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, буд. 5, ідентифікаційний код 00131305) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) 262 636 (двісті шістдесят дві тисячі шістсот тридцять шість) грн. 52 коп. пені.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, буд. 5, ідентифікаційний код 00131305) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) 2 600 (дві тисячі шістсот) грн. 10 коп. судового збору за подання апеляційної скарги та 2600 (дві тисячі шістсот) грн. 10 коп. судового збору за подання касаційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду м. Києва від 18.03.2015 р. по справі №910/16513/13 та прийняти нове рішення, яким у позовних вимогах ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "Київенерго" щодо стягнення пені в сумі - 262 636,52 грн. відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні просив апеляційний господарський суд у задоволені апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та просив апеляційний господарський суд її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у позовних вимогах щодо стягнення пені в сумі - 262 636,52 грн. відмовити повністю.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 №8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Як вже зазначалось вище, рішенням господарського суду м. Києва від 24.07.2014 р. у справі № 910/16513/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2014 р., позов задоволено частково та стягнуто з відповідача 51 526,29 грн. - 3 % річних, 41 256,59 інфляційних збитків, 2626,36 грн. пені та 7 108,39 грн. судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.01.2015 р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2014 р. та рішення господарського суду м. Києва від 24.07.2014 р. у справі № 910/16513/13 скасовано в частині розгляду позовних вимог про стягнення пені в сумі 262636,52 грн., справу в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

При розгляді справи № 910/16513/13 судами було встановлено наступні обставини.

Згідно Договору № 135-12-БО від 31.01.2012 р. про закупівлю природного газу, що укладений між позивачем (як продавцем) і відповідачем (як покупцем):

- продавець зобов'язується поставити покупцеві в 2012 році імпортований природний газ, ввезений на митну територію України Компанією (далі - газ), а покупець прийняти і оплатити газ в обсязі на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання (пункт 1.1. договору);

- продавець передає покупцеві для ТЕЦ-5 з 01.10.2012 по 31.12.2012 газ в обсязі до 200 000 куб. м, у тому числі по місяцях кварталів (пункт 1.2. договору);

- обсяги газу можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків та рівня оплат (пункт 1.3.);

- місце поставки газу: продавець передає газ покупцеві на комерційному вузлі (вузлах) обліку газу покупця або, за відсутності їх у покупця, - на вузлі (вузлах) обліку газорозподільного підприємства (далі - пункти приймання-передачі, ППП);

- право власності на газ переходить від продавця до покупця в ППП. Після такого переходу покупець несе всі ризики і бере на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ (пункти 5.2., 5.3. договору);

- ціна за 1 000 куб. м природного газу становить 3 509 грн. грн. без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

ПДВ за ставкою - 0%;

крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн., крім того, ПДВ - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн.;

до сплати за 1 000 куб. м природного газу - 3 884,78 грн., крім того, ПДВ - 61,12 грн., всього з ПДВ - 3 945,90;

загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 776 956 000 грн., крім того ПДВ - 12 224 000 грн., разом з ПДВ - 789 180 000 грн. (пункт 3.1. договору);

- оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 4.1. договору);

- у платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу. За наявності у покупця заборгованості за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу (пункт 4.3. договору);

- кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором (пункт 4.4. договору);

- у разі порушення покупцем умов пункту 4.1. цього договору покупець зобов'язується сплатити (крім суми заборгованості) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 7.3. договору);

- цей договір набуває чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін, але не раніше ніж через 14 днів (5 робочих днів у разі застосування процедури закупівлі з підстав, визначених пунктом 3 частини другої статті 39 Закону України "Про здійснення державних закупівель") з дня опублікування у державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель повідомлення про акцепт пропозиції за результатами застосування процедури закупівлі в одного учасника, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами, з 01.01.2012 і діє у частині поставки газу до 31.12.2012 включно, а в частині розрахунків - до повного їх здійснення (пункт 10.1. договору).

На виконання умов Договору Компанія поставила протягом січня - липня 2012 року, а Товариство прийняло газ обсягом 114 473,644 тис. куб. м на загальну суму 284 337 016,55 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу.

Судами було встановлено, що відповідачем порушено свої зобов'язань за договором № 135-12-БО від 31.01.2012 р. про закупівлю природного газу в частині строків оплати за поставлений газ.

Відповідно до п. 7.3. договору № 135-12-БО від 31.01.2012 р. у разі порушення покупцем умов п. 4.1. цього договору, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Судами було встановлено, що розрахунок пені в сумі 262 636,52 грн., наданий позивачем, є обґрунтованим.

Досліджуючи наявність обставин, зазначених у ч. 3 ст. 551 ЦК України та 233 ГК України, які можуть бути підставою для зменшення судом розміру заявленої до стягнення пені, під час нового розгляду справи суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таке ж право господарського суду передбачено п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, де зазначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З вищенаведеного вбачається, що зменшувати розмір штрафних санкцій є не обов'язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Обґрунтовуючи наявність підстав для зменшення розміру пені відповідач зазначив наступне.

Порушення строків оплати за газ відбулося не з вини відповідача, оскільки розрахунки за природний газ на вироблення теплової енергії здійснювалися відповідно до особливого алгоритму проведення розрахунків, який регулюється державою; своєчасність проведення розрахунків за договором, напряму залежить від своєчасності та повноти виділення з державного бюджету субвенцій, відповідно до ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", на погашення різниці в тарифах на теплову енергію, внаслідок невідповідності фактичної вартості теплової енергії тарифами, що затвердженні НКРЕ; відповідач не може самостійно впливати на своєчасність розрахунків за природний газ, а вина ПАТ "Київенерго" у простроченні платежів за газ повністю відсутня, а отже відсутній і склад правопорушення, що згідно із ст. 218 Господарського кодексу України, ст. 617 Цивільного кодексу України позбавляє позивача права застосовувати до відповідача будь-які санкції; якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарського суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій; виникнення заборгованості перед позивачем є системною проблемою державного регулювання енергетичної галузі.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Укладений між сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України.

Правовідносини між сторонами склалися на підставі спірного договору, який є двостороннім правочином, за змістом якого позивач взяв на себе зобов'язання поставити природній газ відповідачу, а останній взяв на себе обов'язок прийняти та сплатити отриманий природній газ на умовах та в строки встановлені договором. Даний правочин не розповсюджується на бюджетні відносини, а вчасність надходження коштів відповідачу для погашення йому різниці в тарифах не впливає на порядок та строки проведення розрахунків, оскільки дана обставина не обумовлена умовами договору.

Відсутність субвенцій з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах не є підставою звільнення відповідача від передбаченої договором господарсько-правової відповідальності. При цьому, відповідачем не доведено тієї обставини, що частину чи повністю всю суму заборгованості становить різниця ціни та тарифів на природний газ, яка повинна бути погашена за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Між сторонами підписано договір, у якому зазначено, що саме відповідач зобов'язаний здійснювати оплату поставленого позивачем товару і саме він відповідає за невчасне виконання взятих на себе за договором зобов'язань. В даному випадку мало місце прострочення виконання грошового зобов'язання по договору щодо оплати поставленого позивачем товару, що тягне за собою відповідальність у вигляді неустойки, стягнення якої передбачено п. 7.3. Договору.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Посилання відповідача на Постанову КМУ від 03.12.2008 № 1082 "Питання удосконалення схем розрахунків за використану електроенергію та природний газ" як на підставу для звільнення його від сплати пені за порушення грошового зобов'язання, не приймаються судом виходячи з наступного.

Обов'язковість договору для виконання сторонами передбачено нормами ст. 629 Цивільного кодексу України, а одностороння відмова від зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України). Суд зазначає, що п. 4.1. договору, яким визначено порядок та строки здійснення оплати відповідачем за газ, станом на момент вирішення спору є дійсним та відповідні зміни до вказаного пункту договору у встановленому законом порядку не вносились; крім того, встановлений умовами п. 4.1. договору порядок проведення розрахунків за газ (здійснення остаточного розрахунку до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу) не передбачає залежності строків проведення розрахунків за газ від дій і поведінки будь-яких третіх осіб (в т.ч. від наявності чи відсутності субвенцій з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах), отже підстави для звільнення відповідача від передбаченої умовами договору і нормами чинного законодавства відповідальності за порушення договірних зобов'язань відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 20.10.2011 р. у справі № 35/170, від 03.06.2014 р. у справі № 910/341/13, від 09.04.2014 у справі 910/16351/13.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір стягуваної пені - 262 636,52 грн. не є надмірно великим порівняно з основною сумою заборгованості - 284 337 016,55 грн.

Враховуючи встановлення судом факту прострочення оплати газу відповідачем, вимога про стягнення пені у розмірі 262 636,52 грн. підлягає задоволенню судом у повному обсязі, оскільки поданий позивачем розрахунок відповідає граничному розміру пені, встановленому законодавством та термінам нарахування.

Відповідачем належними та допустимими доказами не доведено існування підстав та винятковості випадку для реалізації судом права на зменшення розміру пені, факту неспіврозмірності пені, умови щодо нарахування якої обумовлено сторонами у п. 7.3. договору, а посилання на відсутність вини у простроченні оплати вартості поставленого газу як на підставу для зменшення розміру пені, судом до уваги не беруться з викладених вище підстав.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення пені в сумі 262 636,52 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду м. Києва від 18.03.2015 р. у справі №910/16513/13 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Київенерго" задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 18.03.2015 р. у справі №910/16513/13 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" - без задоволення.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран