ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р.Справа № 916/1989/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.

суддів Шевченка В.В., Головея В.М.,

при секретарі судового засідання Ляшенко М.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Нестерова І.В., довіреність № б/н, дата видачі : 31.12.14;

від відповідача - Мілошевич А.С., довіреність № б/н, дата видачі : 17.11.14;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніпродукт"

на рішення господарського суду Одеської області від 06 квітня 2015 року

по справі №916/1989/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик»

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніпродукт"

про стягнення 216 088,83 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніпродукт" 216 088,83 грн. з яких 139 031,34 грн. основного боргу за поставлений товар за договором поставки №2279 від 07.06.2012 року, 6080,39 грн. індексу інфляції, 38 136,55 грн. 3% річних, 16 114,72 грн. пені, 16 725,83 грн. 7% штрафу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 06 квітня 2015 року по справі № 916/2886/14 (суддя Літвінов С.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БАЯДЕРА ЛОГІСТИК" 139031,34грн. - заборгованість, 16114,72грн. - пеня, 38136,55 грн. - 3% річних, 6080,39грн. - індекс інфляції, 16725,83грн.- 7% штраф, 4321,78грн. - судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем в порушення вищезазначених приписів чинного законодавства України та договору - зобов'язання щодо оплати вартості отриманого від позивача товару не виконані належним чином, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість, яка позивачем зазначена в розмірі - 139031,34 грн., у зв'язку з чим стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" на користь позивача підлягає сума заборгованості за отриманий товар, встановлена судом в розмірі 139031,34 грн.

Також суд першої інстанції визнав обґрунтованими вимоги про стягнення 16114,72грн. пені, 38136,55 грн. 3% річних, 6080,39грн. індексу інфляції, а також 16725,83грн. 7% штрафу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю „Юніпродукт" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати частково, в частині задоволення позову про стягнення заборгованості в розмірі 39 871,20 грн. за видатковою накладною №18255/15640 від 30.03.2013 року,та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що позивачем не було доведено суду факту отримання товару за спірною видатковою накладною уповноваженими представниками відповідача, оскільки не надано повідомлення зі зразками підписів уповноважених осіб на отримання товару, а також відсутні довіреності відповідача на отримання товару.

На спірній видаткові накладній взагалі не зазначено прізвища осіб, які отримували товар.

Також скаржник зауважував, що відпуск товару без довіреності може здійснюватись лише при централізовано-кільцевих перевезеннях, однак параметри (графіки) завезення товару сторонами погоджені не були, отже в такому випадку не можна розглядати поставку товару за центрально-кільцевим перевезенням.

Отже, на думку скаржника, на кожну поставку товару позивач повинен був отримати у відповідача довіреність.

В судовому засіданні представником апелянта заявлено усне клопотання про зупинення розгляду апеляційної скарги до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги не стороною по даній справі, на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 17 квітня 2015 р. по справі № 916/1989/14.

Судова колегія відхилила зазначене клопотання, виходячи з такого.

20.04.2015 року до Одеського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніпродукт" на рішення господарського суду Одеської області від 06 квітня 2015 року по справі №916/1989/14.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 року зазначену скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Ярош А.І., суддів Шевченка В.В., Головея В.М.

18.05.2015 року до канцелярії суду надійшла касаційна скарга Фізичної особи-підприємця Костіна Ігоря Дмитровича на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 17 квітня 2015 р. по справі № 916/1989/14.

Пунктом 3.14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що зловживанням процесуальними правами слід вважати також і подання учасниками судового процесу:

- клопотань (заяв) про вчинення господарським судом не передбачених ГПК процесуальних дій;

- подання другого і наступних клопотань (заяв) з одного й того самого питання, яке вже вирішено господарським судом;

- апеляційних і касаційних скарг на процесуальні документи, дія яких на момент подання такої скарги закінчилася (вичерпана), - наприклад, на ухвалу про зупинення провадження у справі після поновлення провадження в останній.

З урахуванням обставин справи господарський суд може залишити відповідне клопотання (заяву, скаргу) без задоволення, приєднавши його (її) до матеріалів справи і зазначивши про це в описовій частині рішення, прийнятого по суті справи (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Відповідна практика, спрямована на умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

При цьому, під затягуванням судового процесу розуміються дії або бездіяльність учасника судового процесу, спрямовані на: неможливість початку розгляду судом порушеної провадженням справи; неможливість прийняття судом рішення в даному судовому засіданні; створення інших перешкод у вирішенні спору по суті з метою недосягнення результатів такого вирішення протягом установлених законом процесуальних строків.

Судова колегія зазначає, що апелянт наполягає на зупиненні провадження у справі до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду про повернення апеляційної скарги на рішення, яке переглядається в апеляційному порядку в даному процесі.

Тобто, ухвала про повернення апеляційної скарги вже вичерпала свою дію, а касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки законність оскаржуваного рішення наразі розглядається судом, отже необхідності у перегляді ухвали суду про повернення апеляційної скарги немає.

Тому, судова колегія дійшла висновку про те, що клопотання апелянта про зупинення провадження є нічим іншим, як затягуванням процесу для запобігання розгляду справи по суті, та виконання рішення суду, у зв'язку з чим відмовляє апелянту у його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07 червня 2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "БАЯДЕРА ЛОГІСТИК" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНІПРОДУКТ" в особі філії (Покупець) було укладено договір поставки №2279, згідно умов п.1.1. якого, вбачається, постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар в порядку, визначеному умовами цього договору.

Відповідно до п.п.3.3. Договору постачальник поставляє товар покупцю на підставі його замовлення. Покупець має право здійснити замовлення в усній формі за допомогою факсимільного, електронного чи поштового зв'язку.

Відповідно до п.п.4.1. Договору найменування, кількість, асортимент товару визначається покупцем у замовленні та зазначається постачальником у видатковій накладній.

Із змісту п.6.1. Договору, вбачається, що розрахунки за товар здійснюється покупцем протягом 30 календарних днів з дня отримання товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженому сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін-шляхом попередньої плати.

Датою оплати покупцем вартості отриманого від постачальника товару є дата зарахування цих грошових коштів на рахунок постачальника.. (п.6.2 договору)

У відповідності до п.7.1. Договору у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від суми боргу за кожний день порушення строків оплати; у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 7 відсотків від суми боргу.

Пунктом 9.8 договору встановлено, що даний договір чинний протягом 2 років з дати укладання. У випадку, якщо жодна зі сторін не заявила про свої наміри розірвати або змінити договір за один місяць до його закінчення, даний договір вважається автоматично пролонгованим та той же термін та тих же умовах.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов договору поставки позивачем відповідачу було здійснено поставку товару на загальну суму 238940,52 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних №18248/15578 від 30.03.2013 року на суму 199 069,32 грн. та №18255/15640 від 30.03.2013 року на суму 39 871,20 грн., скріпленими печатками сторін (а.с.19-20), а також актом звірки взаєморозрахунків.

Разом з тим, з тверджень позивача вбачається, що відповідачем оплачено поставлений товар частково, не в повному обсязі, а саме у розмірі 139 031,34 грн., що і послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610, ч.2 ст.615 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх законними та обґрунтованими, виходячи з такого.

Матеріалами справи та встановленими обставинами справи підтверджується факт поставки товару на суму 238940,52 грн. за видатковими накладними №18248/15578 від 30.03.2013 року на суму 199 069,32 грн. та №18255/15640 від 30.03.2013 року на суму 39 871,20 грн.

Вказані накладні скріплені печатками підприємств, при цьому в матеріалах справи відсутні докази втрати або викрадення печатки, засвідчені належним чином, що свідчить про підписання накладних уповноваженими особами.

Крім того, судова колегія зазначає, що пунктом 3.6 договору сторони погодили, що покупець зобов'язаний до моменту першої поставки надати постачальникові повідомлення зі зразками підписів осіб, уповноважених приймати товар і підписувати товаросупроводжувальні документи та зразками печаток (штампів).

Підпис особи, уповноваженої приймати товар на товаросупроводжувальних документах, зразок якого є у Повідомленні наданому покупцем, вважається достатнім доказом того, що товар прийнятий уповноваженою особою покупця, без необхідності завірення такого підпису печаткою (штампом). Наявність на товаросупроводжувальних документах печатки (штампу), зразки яких було попередньо надано покупцем, є належним доказом того, що товар прийнятий уповноваженою особою покупця, навіть якщо зразок підпису особи зазначений у повідомленні не збігається з тим, який наявний на товаросупроводжувальних документах.

У випадку, якщо зразок підпису та(або) зразок печатки(штампу) на накладній не збігається зі зразками підписів та(або) зразками печаток(штампів) наданих покупцем постачальнику у повідомленні, проте такий підпис (печатка, штамп) наявний на накладних, що були оплачені покупцем раніше, то вважається, що товар прийнятий уповноваженою особою покупця.

Отже, оскільки договір поставки, укладений між сторонами, є чинним та не визнаний недійсним в судовому порядку, він повинен виконуватись сторонами належним чином.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що сторони самостійно та на свій розсуд погодили умови договору, зокрема, і щодо визначення особи, уповноваженої приймати товар.

Разом з тим, оскільки в матеріалах справи відсутнє повідомлення відповідача зі зразками підписів осіб, уповноважених приймати товар і підписувати товаросупроводжувальні документи та зразками печаток (штампів), також відсутні довіреності на прийняття товару, судова колегія виходить з того, що підписи на накладних №18248/15578 від 30.03.2013 року та №18255/15640 від 30.03.2013 року ідентичні.

Таким чином, оскільки накладна №18248/15578 від 30.03.2013 року частково сплачена на суму 139 031,34 грн., а підпис особи, що прийняла товар, на накладній №18255/15640 від 30.03.2013 року збігається з підписом особи, що прийняла товар, на першій накладній, судова колегія зазначає, що товар за накладною №18255/15640 від 30.03.2013 року вважається прийнятим уповноваженою особою покупця, у відповідності до абз.4 п.3.6 договору.

За таких обставин, доводи скаржника про те, що підпис на накладній №18255/15640 вчинений невідомою особою, спростовуються умовами договору та матеріалами справи, а тому відхиляються судовою колегією.

Решта доводів апеляційної скарги також не спростовують висновки суду, оскільки їм була надана обґрунтована оцінка при розгляді справи в суді першої інстанції.

За наслідками перевірки обґрунтованості нарахування штрафних санкцій, зокрема, 16114,72грн. пені, 38136,55 грн. 3% річних, 6080,39грн. індексу інфляції, а також 16725,83грн. 7% штрафу, судова колегія дійшла висновку про вірність розрахунків, у зв'язку з чим вказані позовні вимоги підлягають задоволенню, що обґрунтовано було здійснено судом першої інстанції.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.99, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніпродукт" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 06 квітня 2015 року по справі №916/1989/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписаний 28.05.2015 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.В. Шевченко

Суддя В.М. Головей