РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015Справа №910/5463/15-г
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль"

про визнання договору фінансового лізингу № LC5286-05/11 від 03.06.2011 року недійсним

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Семеняка М.В. - представник за довіреністю № 23-12/14-5 від 23.12.2014 року.

встановиВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" до товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" про визнання договору фінансового лізингу № LC5286-05/11 від 03.06.2011 року недійсним.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.06.2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" та товариством з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" укладено договір фінансового лізингу № LC5286-05/11.

За умовами п. 1.1. договору лізингодавець зобов'язується передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються у специфікації (додаток № 2 до цього договору) (надалі - предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Згідно п. 3.2. договору розрахований у грошовому еквіваленті іноземної валюти розмір заборгованості лізингоодержуваа зазначається у графіку розрахунку заборгованості (додаток № 1 до цього договору), який сторони підписують після визначення остаточної вартості предмета лізингу.

Відповідно до п. 4.1. лізингоодержувач сплачує відсотки за фінансування та поточні лізингові платежі.

Відповідно до п. 4.4. договору розмір комісії за кожен період лізингу розраховується за ставкою, визначеною в п. 4.2. цього договору, від заборгованості лізингоодержувача у грошовому еквіваленті іноземної валюти для відповідного періоду лізингу згідно графіку (додаток 1 до договору). Розрахована таким чином сума комісії перераховується у гривні за курсам продажу з дотриманням умов частини другої цього пункту.

Відповідно до п .4.2. договору лізингоодержувач сплачує відсотки за фінансування у період з моменту передачі предмета лізингу до повної виплати лізингоодержувачем заборгованості лізингодавцю, визначеної за правилами цього договору за ставкою LIBOR плюс 7% від всієї суми заборгованості, визначеної в порядку п. 3.1. цього договору. Сума відсотків в грошовому еквіваленті іноземної валюти підлягає перерахунку у гривню за курсом продажу (розділ 1 «Визначення» загальних умов додатку 4 до цього договору), крім того ПДВ.

З наведеного вбачається, що розрахунок лізингових платежів, в т.ч. відшкодування вартості предмету лізингу та комісійна винагорода залежить від курсових коливань долару США. Проте положеннями ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» не передбачено можливості отримання лізингодавцем лізингового платежу у формі суми в залежності від курсу валютної конвертації. Таким чином, коригування суми винагороди шляхом збільшення її на розмір курсової різниці суперечить природі фінансового лізингу. Також позивач зазначає, що договір та угоду про внесенні змін до нього було підписано невстановленими особами без зазначення прізвища, посади та підтвердження повноважень.

У зв'язку з чим позивач звернувся до суду про визнання договору фінансового лізингу № LC5286-05/11 недійсним.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.03.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 31.03.2015 року.

27.03.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву, документи по справі.

В судове засідання 31.03.2015 року з'явились представники сторін.

Представник позивача частково виконав вимоги ухвали суду від 11.03.2015 року та заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача не заперечував проти даного клопотання.

У судовому засіданні 31.03.2015 року оголошена перерва до 12.05.2015 року.

У судове засідання 12.05.2015 року представник позивача не з'явився, вимоги ухвали суду від 11.03.2015 року частково не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 31.03.2015 року.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

03.06.2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" та товариством з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" укладено договір фінансового лізингу № LC5286-05/11.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу регламентуються Законом України «Про фінансовий лізинг».

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За умовами п. 1.1. договору лізингодавець зобов'язується передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються у специфікації (додаток № 2 до цього договору) (надалі - предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Сторони не заперечують що, за актом приймання-передачі від 03.06.2011 року лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв у користування предмет лізингу згідно специфікації від 03.06.2011 року (Додаток № 2 до договору), а саме: Екскаватор LB115FA, 2008 р.в., № шасі/кузова 8GH14954.

Відповідно до п. 1.2 Договору лізингоодержувач самостійно та на власний ризик обрав предмет лізингу.

Пунктом 1.7. договору (з урахуванням угоди від 01.10.2011 р. про внесення змін до договору оренди (фінансового лізингу) від 03.06.2011 р. № LC5286-05/11) передбачено, що вартість предмету лізингу на момент підписання цього договору становить 283735,92 грн., у т.ч. ПДВ 20 %.

Згідно п. 3.2. договору, розрахований у грошовому еквіваленті іноземної валюти розмір заборгованості лізингоодержуваа зазначається у графіку розрахунку заборгованості (додаток № 1 до цього договору), який сторони підписують після визначення остаточної вартості предмета лізингу.

Угодою від 01.10.2011 року про внесення змін до договору оренди (фінансового лізингу) сторони дійшли згоди внести зміни до додатку № 1 "Графік розрахунку заборгованості" та виклали його в новій редакції.

Відповідно до п. 4.1. договору, лізингоодержувач сплачує відсотки за фінансування та поточні лізингові платежі.

Відповідно до п. 4.4. договору розмір комісії за кожен період лізингу розраховується за ставкою, визначеною в п. 4.2. цього договору, від заборгованості лізингоодержувача у грошовому еквіваленті іноземної валюти для відповідного періоду лізингу згідно графіку (додаток 1 до договору). Розрахована таким чином сума комісії перераховується у гривні за курсам продажу з дотриманням умов частини другої цього пункту.

Відповідно до п .4.2. договору лізингоодержувач сплачує відсотки за фінансування у період з моменту передачі предмета лізингу до повної виплати лізингоодержувачем заборгованості лізингодавцю, визначеної за правилами цього договору за ставкою LIBOR плюс 7% від всієї суми заборгованості, визначеної в порядку п. 3.1. цього договору. Сума відсотків в грошовому еквіваленті іноземної валюти підлягає перерахунку у гривню за курсом продажу (розділ 1 «Визначення» загальних умов додатку 4 до цього договору), крім того ПДВ.

Позивач наполягає, що розрахунок лізингових платежів, в т.ч. відшкодування вартості предмету лізингу та комісійна винагорода залежить від курсових коливань долару США. Проте положеннями ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не передбачено можливості отримання лізингодавцем лізингового платежу у формі суми в залежності від курсу валютної конвертації. Таким чином, коригування суми винагороди шляхом збільшення її на розмір курсової різниці суперечить природі фінансового лізингу.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Вказана стаття не встановлює вичерпного переліку платежів, які можуть включати лізингових платежі. Сторони при укладенні договору самостійно визначили склад лізингових платежів.

При укладенні договору у п. 1.8, на підставі ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони погодили додатково до визначення зобов'язання у гривні, визначити зобов'язання в грошовому еквіваленті іноземній валюті - доллар США. Таким чином, зобов'язання попередньо визначаються в грошовому еквіваленті іноземної валюти та перераховуються у гривню в порядку, визначеному окремими положеннями договору. При цьому всі визначені договором платежі, за виключенням компенсації відсотків за фінансування придбання предмета лізингу, лізингоодержувач сплачує за правилами, наведеними у Графіку (додаток №1 до Договору).

Суми, які складають відшкодування вартості Предмету лізингу розраховані у національній валюті в залежності від вартості Предмету лізингу станом на момент підписання Договору (з урахуванням Угоди про внесення змін до договору від 01.10.2011р. про внесення змін до договору). Таким чином, твердження Позивача про зростання суми, що становить відшкодування вартості Предмету лізингу залежно від курсу доллара США, не відповідає дійсності.

При цьому суд враховує, що відповідач не здійснював самовільне коригування лізингових платежів та позивачем не заперечується, що лізингові платежі за договором фінансового лізингу розраховувалися з дотриманням умов договору фінансового лізингу за відповідними формулами розрахунку, які повністю були погоджені з боку позивача, шляхом підписання договору фінансового лізингу та додатків до нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, при укладенні договору фінансового лізингу № LC5286-05/11 від 03.06.2011 року сторонами погоджені всі істотні умови договору, в тому числі порядок розрахунку лізингових платежів.

Щодо твердження позивача, що договір та угоду про внесенні змін до нього було підписано невстановленими особами без зазначення прізвища, посади та підтвердження повноважень, судом встановлено, що всі договірні документи з боку ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» підписані уповноваженими на те особами, що підтверджується письмовою Довідкою за вих.№ 465-03/15 від 17.03.2015року, копія якої знаходиться в матеріалах справи..

Договір фінансового лізингу з боку ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» було підписано Виконавчим директором Василенко Ю.І. (на підставі Статуту, а також довіреності № 27-12/10- 29 від 27.12.2010) та Головним юристом Федоровою Т.В. (на підставі довіреності № 27-12/10-29 від 27.12.2010 року). Угоду від 01.06.2011 про внесення змін до договору фінансового лізингу з боку ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» було підписано Начальником відділу супроводження продажу лізингових послуг Савченко К.Г. (на підставі довіреності № 01-08/11-1 від 01.08.2011) та В.о. Начальника управління продажу Тітовим В.І. (на підставі довіреності № 01-08/11-1 від 01.08.2011). Підтвердження належності підписів відповідним особам підтверджується також Витягом з книги обліку зразків підписів ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», копії вказаних документів знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно з статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Усі вище наведені вимоги статті 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, були дотримані сторонами під час укладання договору фінансового лізингу № LC5286-05/11 від 03.06.2011 року.

З огляду на вищевикладене, позивачем не надано будь-яких допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, а натомість відповідачем надано документи що їх спростовують, тому, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору фінансового лізингу № LC5286-05/11 від 03.06.2011 року укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" та товариством з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль".

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 26.05.2015 року.

Суддя С.М.Мудрий