ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2015 р. Справа №917/559/15

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна", вул. В.Тирнівська, 51, Карлівка, Карлівський район, Полтавська область,39500

до 1) Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз», вул.Єнгельса,2, Полтава, Полтавська область,36039;

2) Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу, 39531, Полтавська область, Карлівський район, с. Федорівка

про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу, що оформлені протоколом № 4 від 27.06.2008 року, на яких оцінено діяльність роботи позивача ТОВ "Україна", , як співвласника даного заводу, та виключено його зі складу засновників (співвласників) Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу, код ЄДРПОУ 0068727; визнання недійсними змін до установчих документів юридичної особи Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу, код ЄДРПОУ 0068727, реєстрація яких проведена державним реєстратором 26.01.2011 року № 8000131

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Сластьоненко П.В. дов. від 11.03.2015 року

від відповідачів: Баранова В.І., дов. від 18.12.2014 року, Лук'яненко О.А., дов. від 01.04.2015 року

В судових засіданнях 09.04.2015 року, 23.04.2015 року суд оголошував перерву на підставі ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 18.05.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного тексту рішення у відповідності до приписів ст. 85 ГПК України.

Обставини справи: позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсним змін до установчих документів юридичної особи Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу, код ЄДРПОУ 0068727, від 26.01.2011 року № 8000131 та рішення загальних зборів учасників вказаного заводу, на яких виключено зі складу засновників (співвласників) Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу, код ЄДРПОУ 0068727, позивача ТОВ "Україна", .

03.04.2015 року від позивача до суду надійшла заява про відвід судді Тимощенко О.М. від розгляду справи № 917/559/15 ( арк. справи 47- 48). В судовому засіданні 09.04.2015 року представник позивача підтримав заяву про відвід судді. Ухвалою суду від 09.04.2015 року суд відмовив у задоволенні заяви про відвід судді.

Одночасно із позовом позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України про витребування до господарського суду (оригінали для огляду, завірені копії у справу ) із Реєстраційної служби Карлівського районного управління юстиції (вул. Леніна 54а, м. Карлівка, Полтавська обл. 39500) реєстраційну справу по Карлівському міжгосподарському комбікормовому заводу. В судовому засіданні 09.04.2015 року суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання, про що зазначено у протоколі судового засіданні від 09.04.2015 року.

При вирішенні клопотання суд виходив з того, що згідно ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Клопотання позивача не містило обґрунтувань необхідності витребування всієї реєстраційної справи з огляду на межі предмету спору. Крім того, суд враховував, що ухвалою суду про порушення провадження у справі суд зобов'язав відповідачів надати, серед іншого, рішення загальних зборів про виключення позивача з числа учасників відповідача 2 ( оригінал для огляду та завірену належним чином копію для залучення до матеріалів справи). На виконання вимог суду відповідачі 1 та 2 надали суду таке рішення загальних зборів ( арк. справи 70 та 93).

Враховуючи те, що норми ст. 38 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів.

За клопотанням представника позивача в судовому засіданні 09.04.2015 року суд оголосив перерву до початку розгляду справи по суті для надання можливості ознайомитись з матеріалами справи.

23.04.2015 року від позивача надійшла заява про зміну предмету позову шляхом уточнення позовних вимог ( арк. справи 127-128). В даній заяві позивач просить суд визнати недійсними рішення загальних зборів учасників Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу (Код ЄДРПОУ 0068727), що оформлені протоколом №4 від 27 червня 2008 року, на яких оцінено діяльність роботи позивача ТОВ "Україна" (Код ), як співвласника даного заводу, та виключено його із складу засновників (співвласників) Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу, Код ЄДРПОУ 0068727. Визнати недійсними зміни до статуту юридичної особи Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу (Код ЄДРПОУ 0068727), реєстрація яких проведена державним реєстратором 26 січня 2011 року за №8000131.

Суд в судовому засіданні 23.04.2015 року прийняв дану заяву позивача до розгляду, як таку, що не суперечить приписам ст. 22 ГПК України, та розглядає позовні вимоги в редакції даної заяви.

В судовому засіданні 23.04.2015 року представник позивача заявив усне клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропрогрес" ( учасника, якого було виключено на зборах 27 червня 2008 року). У задоволенні даного клопотання суд відмовив, що відображено у протоколі судового засідання. При вирішенні клопотання суд виходив з наступного.

За змістом ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Як роз'яснив ВГСУ у п. 1.6 Постанови Пленуму № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", стосовно наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Згідно п.5.6 Рекомендацій Президії ВГСУ " Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин" від 28.12.2007 р. N 04-5/14 ( із наступними змінами) учасниками судового процесу у спорах про визнання недійсними рішень загальних зборів господарських товариств з підстав недотримання вимог закону та/або установчих документів під час їх скликання та проведення є учасник (учасники) або акціонер (акціонери), права яких на участь у загальних зборах було порушено, та господарське товариство. Оскільки результат вирішення спору залежить лише від

встановлення судом наявності та ступені порушень прав позивача (позивачів) під час скликання та проведення загальних зборів, залучення інших учасників (акціонерів) товариства або осіб, з якими на підставі спірних рішень товариство вступило у правовідносини, не вимагається.

Позивачем не вмотивовано яким саме чином рішення суду у даній справі вплине на права та обов'язки Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропрогрес" щодо однієї з сторін з огляду на предмет спору.

Враховуючи наведене суд не вбачає підстав для залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропрогрес" до участі у справі в якості третьої особи.

В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги в редакції заяви від 23.04.2015 року та наполягав на їх задоволенні.

Відповідачі у відзивах на позов ( арк. справи 51-54, 73-76) та їх представники у судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись, зокрема, на те, що учасника заводу ТОВ "Україна" було повідомлено про скликання та проведення позачергових зборів учасників Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу. Повідомлення складено у спосіб і порядок, встановлені чинним законодавством України, зокрема, вказана дата, час та місце проведення зборів учасників та зазначений порядок денний, п. 2. 3 якого зазначений розгляд питання щодо дотримання учасником заводу - ТОВ "Україна" положень Статуту заводу та виключення учасника зі складу учасників заводу, що підтверджується описом вкладення v цінний лист та поштовою квитанцією № 5994 від 06.06.2008 р. Також відповідачі зазначають про пропуск позивачем строку позовної давності.

07.04.2015 року до суду від Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу надійшла заява про застосування строку позовної давності ( арк. справи 49-50).

Також 07.04.2015 року аналогічна заява про застосування строку позовної давності надійшла до суду і від відповідача 1 ( арк. справи 96-97).

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з необхідністю дотримання вимог Закону України «Про акціонерні товариства», на загальних зборах акціонерів ВАТ «Полтавагаз» 04 березня 2011 року було ухвалено рішення про зміну найменування юридичної особи з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» (ВАТ «Полтавагаз») на Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» (ПАТ «Полтавагаз») та про затвердження нової редакції Статуту товариства, внесено відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців на підставі зміни найменування та адреси юридичної особи.

Як роз'яснив Пленум ВГСУ у п.1.4 Постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи. Отже, суд змінює найменування відповідача 1 на Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз»,

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані сторонами докази, суд встановив:

Як встановлено Київським міжобласним апеляційним господарським судом під час розгляду справи № 16/443-22/50 (постанова від 02.07.2008 року арк.. справи 108-116) зборами уповноважених представників господарств-учасників від 15.12.1991 року було затверджено Статут Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу, який в подальшому було зареєстровано рішенням Виконавчого комітету Карлівської районної ради народних депутатів № 6 від 22.01.1992 року.

Відповідно до п. 1 зазначеного Статуту комбікормовий завод є добровільним колективним підприємством, яке здійснює на засадах оперативного управління права володіння, користування і розпорядження закріпленим за ним майном, що належить на праві спільної власності колгоспам у розмірах, що відповідають паям господарств-учасників.

В період з 1991 року по 2001 рік у складі учасників Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу відбулися зміни, оскільки окремими господарствами-учасниками було передано свої пайові внески ВАТ „Полтавагаз" м. Полтава в рахунок погашення заборгованості за спожитий природний газ.

На зборах уповноважених представників Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу, які було проведено 11.10.2001 року, було прийнято рішення про внесення змін до Статуту заводу в редакції 1991 року.

Відповідно до Протоколу зборів уповноважених представників учасників Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу від 11.10.2001 року було затверджено нову редакцію Статуту заводу, який зареєстровано згідно Розпорядження Карлівської районної державної адміністрації № 669 від 31.10.2001 року.

Як зазначено у постанові Київського міжобласного апеляційного господарського суду у справі № 16/443-22/50 від 02.07.2008 року, факт того, що відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації „Полтавагаз" м. Полтава є учасником Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу та має частку в статутному капіталі заводу в розмірі 67,3% підтверджено актами прийому-передачі пайового внеску господарств-учасників заводу, сертифікатами про право власності на майновий пай, а також рішеннями господарського суду Полтавської області від 27.12.2007 року зі справ № 19/357 та № 19/356, які в установленому законом порядку набрали законної сили, та не були скасовані ні апеляційною, ні касаційною інстанцією.

Відповідно до положень ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, суд приймає до уваги рішення господарського суду у справі № 16/443-22/50 та встановлені у ньому факти, при цьому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів.

Отже, станом на час проведення спірних зборів позивач був учасником Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу із часткою 4% ( п.4.1 статуту відповідача 2).

27 червня 2008 року відбулися загальні збори учасників Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу з порядком денним:

1. Розгляд питання щодо дотримання учасником Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу ТОВ «Агропрогрес» положень статуту Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу.

2. Розгляд питання щодо дотримання учасником Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу ТОВ «Україна» положень статуту Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу.

3. Виключення учасників Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу, які порушують вимоги статуту Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу, зі складу учасників Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу.

4. Інші питання.

На зборах (згідно протоколу № 4 від 27.06.2015 року) був присутній учасник ВАТ «Полтавагаз» із часткою 67,3% у статутному фонді відповідача 2.

Згідно протоколу зборів учасників Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу № 4 від 27.06.2008 р. з питання №2 порядку денного дії ТОВ «Україна», як учасника КМКЗ, який володіє 4% Статутного фонду Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу визнано такими, що порушують вимоги Статуту заводу та перешкоджають досягненню статутних цілей КМКЗ. Протоколом зборів учасників Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу № 4 від 27.06.2008 р. з питання №3 порядку денного на підставі п. 5.3.3. Статут) заводу виключено ТОВ «Україна» () зі складу учасників Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу. Доручено директору заводу здійснити всі передбачені діючим законодавством дії, пов'язані зі змінами в складі учасників Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу ( арк.. справи 92-93).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому випадково стало відомо із мережі Інтернет (пошук ЄДР), та в подальшому згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 05.03.2015 - засновником комбінату мається тільки ВАТ «Полтавагаз», із єдиним розміром внеску до статутного фонду 1 023 085,00 грн. Позивач також просить суд визнати поважними причини порушення строку звернення до суду.

Позивач з посиланням на ст.ст.20,55 ГК України, ст. 1,41,50,58, 61 Закону України «Про господарські товариства», Постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 р. № 13, просить суд визнати недійсними рішення загальних зборів учасників Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу (Код ЄДРПОУ 0068727), що оформлені протоколом №4 від 27 червня 2008 року, а також визнати недійсними зміни до статуту юридичної особи Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу , реєстрація яких проведена державним реєстратором 26 січня 2011 року за №8000131.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Корпоративними правами, згідно ст. 167 Господарського кодексу України, є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Правові ознаки господарських товариств визначені Законом України "Про господарські товариства", главою 8 розділу ІІ Цивільного кодексу України та главою 9 розділу ІІ Господарського кодексу України. Господарськими товариствами, згідно зі статтею 79 Господарського кодексу України, визнаються підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку. Як визначено ч. 1 ст. 1 Закону України від 19.09.1991 р. № 1576-XII "Про господарські товариства" (із змінами та доповненнями в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України "Про господарські товариства") та ст. 113 Цивільного кодексу України, господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Відповідно до положень ст. 4 Закону України "Про господарські товариства", ст.ст. 87, 88 Цивільного кодексу України, ст.ст. 57, 82 Господарського кодексу України документом, який визначає правовий статус юридичної особи, є Статут. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України "Про господарські товариства" до установчих документів включаються відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень та ін.. Товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом (ст. 140 Цивільного кодексу України). Статут товариства з обмеженою відповідальністю містить відомості про розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного учасника, склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень (ст. 143 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, на час проведення оспорюваних зборів діяв статут Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу в редакції 2001 року (арк. справи 16-30).

Статут Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) містить відомості про засновників, предмет, цілі діяльності і управління підприємством, розмір статутного фонду, порядок виходу зі складу засновників та ін.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Карлівський міжгосподарський комбікормовий завод є господарським товариством у розумінні статті 79 Господарського кодексу України та статті 1 Закону України "Про господарські товариства", а тому при вирішенні спору застосовуються норми, що регулюють діяльність господарських товариств.

У відповідності до ст. 88 Господарського кодексу України, ст. 116 Цивільного кодексу України, ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасник господарського товариства має право брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах. Управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства (ст. 89 Господарського кодексу України). Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 98 Цивільного кодексу України, загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства.

Відповідно до п. 5.5.2 Статуту заводу про проведення зборів учасники повідомляються у письмовій формі з зазначенням часу і місця проведення зборів і порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблене не менш як за 15 днів до скликання зборів. Будь - який з учасників заводу має право вимагати розгляду питання на зборах учасників за умови, що воно було поставлене ним не менше ніж за 7 днів до початку зборів (п. 5.5.3 Статуту заводу). Не пізніше як за 5 днів до скликання зборів учасників повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів (п. 5.5.4. Статуту заводу).

Приписами статті 61 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Згідно п. 3.10 Рекомендацій від 28.12.2007 року N 04-5/14 "Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин" у рішенні про виключення учасника з господарського товариства повинно бути обґрунтовано причини такого виключення і зазначено, які саме факти невиконання статутних обов'язків стали підставою виключення учасника з товариства, в чому полягає систематичність невиконання учасником товариства його обов'язків, якими саме діями (бездіяльністю) учасник перешкоджає досягненню цілей товариства. Відсутність відповідних відомостей у рішенні про виключення учасника з товариства може бути підставою визнання такого рішення недійсним за позовом даного учасника.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 29 Постанови від 24.10.2008 р. № 13, при вирішенні спорів, пов'язаних з виключенням учасника з товариства, господарські суди, як випливає зі змісту ст. 64 Закону України "Про господарські товариства", повинні дослідити всі обставини, пов'язані з виключенням учасника з товариства, дати оцінку його поведінці, встановити наявність негативних для товариства наслідків у зв'язку з діями (бездіяльністю) учасника. Якщо негативні наслідки ще не настали, потрібно правильно визначити вірогідність їх настання. Необхідно встановити причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) учасника товариства та негативними наслідками для товариства, а також дослідити мотиви поведінки учасника, форму вини тощо. Вирішуючи питання про наявність факту перешкоджання учасником своїми діями досягненню цілей товариства, необхідно встановити, що поведінка учасника суттєво ускладнює діяльність товариства чи робить її практично неможливою. Господарські суди повинні враховувати як фактичні обставини, що були підставою для виключення учасника з товариства, так і дотримання вимог законодавства та установчих документів при скликанні та проведенні відповідних загальних зборів. Виключення учасника з ТОВ чи ТДВ відповідно до ст. 59 Закону України "Про господарські товариства", належить до компетенції зборів ТОВ (ТДВ), а не суду.

Учасники товариства мають не лише права, а й обов'язки, пов'язані з участю в товаристві. Основні з них визначені у ст. 11 Закону України "Про господарські товариства" та ст. 117 Цивільного кодексу України, в тому числі учасники зобов'язані виконувати свої обов'язки перед товариством, додержувати установчих документів товариства і виконувати рішення загальних зборів та інших органів управління товариства. Виконання цих обов'язків є однією з умов досягнення цілей товариства, про які учасники домовлялися під час його створення. Товариство вправі розраховувати на свідоме, добровільне і належне виконання корпоративних обов'язків всіма учасниками. На випадок їх невиконання товариство має право прийняти заходи корпоративного характеру у вигляді виключення учасника з товариства.

З матеріалів справи не вбачається факту повідомлення позивача про дату проведення загальних зборів товариства, що відбулися 27 червня 2008 року, за 30 днів, як передбачено ст. 61 Закону України "Про господарські товариства".

Суд не вважає подані відповідачем 1 поштову квитанцію від 06.06.2008 року, опис вкладення до неї та лист від 06.06.2008 року з порядком денним (арк. справи 89-91) належними доказами повідомлення позивача про проведення спірних зборів у строки, визначені законом, оскільки з вказаних документів вбачається, що повідомлення про проведення зборів було направлено позивачу 06.06.2008 року, а збори відбулися 28.06.2008 року

Отже, відповідачами не подано належних доказів повідомлення позивача за 30 днів про час і місце проведення зборів та порядку денного, що встановлено частиною п'ятою ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" .

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18, п. 19, п. 21 Постанові від 24.10.2008 р. № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", при розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є:

- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 Закону про господарські товариства);

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина четверта статті 43 Закону про господарські товариства);

- прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону про господарські товариства).

При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення. Суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

На підставі аналізу ст. 98 Цивільного кодексу України, ст.ст. 58, 60, 61 Закону України "Про господарські товариства", п. 17, п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" Верховний суд України дійшов висновку про те, що одним із гарантованих прав учасника товариства є його участь в управлінні товариством через діяльність у вищому органі товариства - загальних зборах. Неповідомлення учасника товариства про проведення загальних зборів в установленому статутом порядку є грубим порушенням його прав, що може бути підставою для визнання рішень загальних зборів господарського товариства недійсними. Неповідомлення учасника товариства про скликання й проведення загальних зборів, на яких його виключили з учасників товариства, є безумовним порушенням прав, передбачених ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" (Постанова Верховного Суду України від 2 вересня 2014 року № 3-39гс14 у справі № 5017/1221/2012, висновок за якою враховується судом при вирішенні даного спору в силу приписів ст. 111-28 ГПК України).

Однак позовні вимоги задоволені бути не можуть з огляду на наступне.

Суд з урахуванням приписів п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 року "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" зазначає, що відповідачем у справах про визнання недійсним рішення загальних зборів є господарське товариство, а не його учасники (акціонери). Отже, відповідач 1 є неналежним відповідачем при розгляді вимог про визнання рішень загальних зборів недійсними.

Крім того, згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

У п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.13 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів» зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах.

Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів.

Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Згідно положень п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарською суд) України № 10 від 29.05.13 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів» якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Відповідно до статі 10 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) до прав учасників господарських товариств, належать права брати участь в управлінні справами товариства, розподілі прибутку товариства і одержувати його частку, вийти з товариства, одержувати інформацію про діяльність товариства, здійснити відчуження часток у статутному капіталі товариства, а також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Ці права виникають у особи, яка в обмін на майнову участь у господарській організації отримує право на частку в її статутному фонді (майні), а відтак - і пов'язані з цим можливості.

Права учасників господарського товариства є складними, до них належать як майнові (право на частку прибутку, право на оплату вартості майна при виході з товариства тощо), так і немайнові права (право брати участь в управлінні справами та розподілі прибутку, право виходу із товариства тощо), визначені законом та установчими документами.

Право участі у товаристві може передаватися винятково разом з іншими складовими прав учасника товариства - майновими правами.

Тому права учасника господарського товариства, які витікають із права його участі в цьому товаристві, не є особистими немайновими правами. З огляду на викладене до таких позовів застосовуються правила про позовну давність. Загальний строк позовної давності - три роки.

Про застосування строків позовної давності до вимог про визнання рішень загальних зборів про виключення учасника з числа учасників товариства зазначено у Постанові Верховного Суду України від 04.02.2015 року у справі № 902/1699/13, Постанова розміщена у Єдиному державному реєстрі судових рішень за № 42708922 та враховується судом при вирішенні даного спору в силу приписів ст. 111-28 ГПК України.

Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 ЦК України.

За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Предметом спору є вимога позивача про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу, що оформлені протоколом № 4 від 27.06.2008 року, на яких оцінено діяльність роботи позивача ТОВ "Україна", , як співвласника даного заводу, та виключено його зі складу засновників (співвласників) Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу, код ЄДРПОУ 0068727; визнання недійсними змін до установчих документів юридичної особи Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу, код ЄДРПОУ 0068727, реєстрація яких проведена державним реєстратором 26.01.2011 року № 8000131

Оспорюване рішення загальних зборів учасників, оформлене протоколом № 4, було прийнято 27.06.2008 року, а державна реєстрація змін проведена 26.01.2011 року за № 8000131.

Як вже зазначалось вище, матеріали справи ( арк.. справи 89-91) містять докази направлення позивачу повідомлення про скликання зборів, хоча і в порушення строків, визначених ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" .

Отже, позивач не міг не знати про факт проведення загальних зборів 28.06.2008 року.

Суд також виходить з того, що згідно з п. 5 ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, одержувати інформацію про діяльність товариства.

Пунктом "г" ч. 1 ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що учасники товариства мають право одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів.

Статутом Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу ( п.5.5.1) передбачено, що збори учасників заводу скликаються один раз на рік.

З урахуванням наведеного, позивач мав право та не позбавлений був можливості звернутися до відповідача 2 щодо отримання інформації, вказаної у ст. 10 Закону України «Про господарські товариства», в т.ч. і протоколів зборів.

Крім того, суд враховує, що державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру ( п.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»).

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру ( п. 1ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»).

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін ( п. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»).

За приписами ч.1,2 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»). Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є

відкритими і загальнодоступними, за винятком реєстраційних номерів облікових карток платників податків, відомостей про відкриття та закриття рахунків, накладення та зняття арештів на рахунки та майно. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, надаються у формі: відкритого доступу через офіційний веб-сайт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, до актуальних на момент запиту та на визначену дату відомостей Єдиного державного реєстру шляхом їх пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування; витягу; довідки; виписки.

Таким чином, з урахуванням того, що відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі є відкритими і загальнодоступними, то з моменту проведення державної реєстрації 26.01.2011 року за № 8000131, такі відомості щодо прийнятих рішень на оспорюваних зборах, були доступні для всіх, в т.ч. і для позивача.

До висновку про поважність причин пропущення строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред'явлення позову неможливим або утрудненим.

В даному випадку позивачем не наведено підстав та не подано доказів, які б дозволили вважати поважними причини пропуску строку позовної давності. Саме лише посилання позивача на те, що він, як стверджує у позові, випадково дізнався із мережі Інтернет (пошук ЄДР), та в подальшому згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 05.03.2015 року, що засновником заводу є тільки ВАТ «Полтавагаз», не є підставою вважати пропуск строку поважною причиною. Позивачем не наведено та не доведено суду наявності обставин, які б унеможливлювали, ускладнювали чи перешкоджали йому звернутися до суду з урахуванням наведеного вище (повідомлення про скликання зборів, права витребувати інформацію про діяльність товариства та можливості дізнатися про зміни до складу учасників із відкритих відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування кого відповідачами у справі зроблено відповідні заяви, як наслідок, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Вимоги позивача про визнання недійсними змін до статуту юридичної особи Карлівського міжгосподарського комбікормового заводу (Код ЄДРПОУ 0068727), реєстрація яких проведена державним реєстратором 26 січня 2011 року за №8000131, є похідними від основної вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів від 27.06.2015 року, в задоволенні яких суд відмовляє. Як наслідок, вимоги про визнання недійсними змін до статуту юридичної особи також задоволені бути не можуть.

Враховуючи наведене суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судові витрати покладаються на позивача з урахуванням приписів ст. 49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33,43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Повне рішення складено 21.05.2015 року

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією