РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2015Справа №910/4423/15-г
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. розглянувши справу за позовом Заступника прокурора Оболонського району міста Києва в інтересах держави в особі: Київської міської ради до Публічного акціонерного товариства "Лакма" про внесення змін до договору, за участю представників позивача - Багінської Г.В., довіреність №225-КР-240 від 09.02.2015 року, відповідача - Рябокляча Д.П., довіреність №б/н від 20.03.2015 року, прокурора - Винник О.О., посвідчення №015627 від 14.03.2013 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року прокурор звернувся до господарського суду міста Києва з позовом в інтересах позивача до відповідача про внесення змін до пункту 4.2. договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004 року, що зареєстровано за №78-6-00192.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.02.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 18.03.2015 року.

18.03.2015 року позивачем через канцелярію суду надано письмові пояснення у справі, в яких позивач зазначає, що згідно з правовою позицією ВСУ з 1 січня 2011 року розмір податкового обов'язку платника податків зі сплати орендної плати не може бути меншим, ніж визначений пунктом 288.5 статті 288 ПКУ.

18.03.2015 року в судовому засіданні оголошено перерву на 20.04.2015 року.

17.04.2015 року через канцелярію суду відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в позові з тих підстав, що в додатку до рішення Київської міської ради 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України" не зазначено саме тієї земельної ділянки, яка є об'єктом оренди за договором оренди №78-6-00192 від 07.07.2004 року та відносно якої позивач просить внести зміни до договору.

13.05.2015 року в судовому засіданні оголошено перерву на 18.05.2015 року.

18.05.2015 року позивачем через канцелярію суду надано письмові пояснення у справі, в яких позивач зазначає, що ст. 30 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати встановленої умовами договору.

Враховуючи те, що нез'явлення представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника третьої особи.

Заслухавши пояснення прокурора, представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.07.2004 між Київською міською радою (далі - орендодавець) та Публічним акціонерним товариством "Лакма" (далі -орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір оренди), відповідно до умов якого орендодавець, на підставі п. 12 рішення Київради від 25.09.2003 р. за №22/896, за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає у оренду на 25 років земельну ділянку, місце розташування якої вул. Коноплянська, 12 у Оболонському районі міста Києва, розміром 34290 кв.м. для експлуатації та обслуговування будівель і споруд, кадастровий номер :78:053:0001 (п.1.1, п. 2.1. договору).

Договір укладено на 25 років (п.3.1. договору).

Відповідно до п. 4.2. договору оренди річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 1,5% від її нормативної грошової оцінки.

Рішенням Київської міської ради від 28.02.2013 № 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України" внесено зміни до договорів оренди в частині збільшення розміру річної орендної плати.

На даний час розмір річної суми орендної плати за договором оренди №78-6-00192 від 07.07.2004 року не приведений у відповідність до вимог ст. 288 Податкового кодексу України та відповідно становить 1,5%.

Дійсно, як вказано відповідачем у відзиві на позовну заяву, в додатку до рішення Київської міської ради 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України" не зазначено саме тієї земельної ділянки, яка є об'єктом оренди за договором оренди №78-6-00192 від 07.07.2004 року та відносно якої позивач просить внести зміни до договору.

Проте, відповідно до ст. 2 Земельного кодексу земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Земельні відносини, згідно з ст. 3 Земельного кодексу, регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктом 5 ст. 19 Закону України "Про оренду землі (в редакції чинній на момент укладення договору) передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, централізується на спеціальних бюджетних рахунках, розподіляється і використовується відповідно до Закону України "Про плату за землю" і не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється зазначеним Законом.

У відповідності до ст. 23 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку (ст. 30 Закону України "Про оренду землі").

На момент укладання договору оренди розмір та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також напрями використання коштів, що надійшли від плати за землю, відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку регулювались Законом України "Про плату за землю" (чинного на момент укладання договору оренди землі), статтею 2 якого встановлено, що плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий Кодекс України, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового Кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового Кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, Податковий Кодекс України визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового Кодексу України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 Податкового Кодексу України ).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII Податкового Кодексу України; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Проаналізувавши наведені норми суд дійшов висновку, що з набранням чинності Податкового Кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового Кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового Кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового Кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.12.2014 року № 21-274а14.

Відповідно до п. 4.4. договору оренди земельної ділянки зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього договору у порядку та у випадках, передбачених законодавством України.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що доводи викладені відповідачем у відзиві не є підставою для відмови в позові, оскільки розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового Кодексу України.

Таким чином, позовні вимоги про внесення змін до п. 4.2 договору оренди землі від 07.07.2004 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в доход державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Внести зміни до договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004 року, укладеного між Київською міською радою (01001, вул. Хрещатик 36) та Публічним акціонерним товариством "Лакма" (04074, м. Київ, вул. Коноплянська, 12; ), зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради 26.07.2004 за №78-6-00192 та викласти п. 4.2. договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004 в наступній редакції: "Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3% (три відсотки) від її нормативної грошової оцінки".

Стягнути в доход Державного бюджету України з Публічного акціонерного товариства "Лакма" (04074, м. Київ, вул. Коноплянська, 12; ) судовий збір за розгляд справи в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.05.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна