КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа№ 910/26054/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Шипка В.В.

Верховця А.А.

при секретарі судового засідання Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Хлєбніков С.Г. - довіреність б/н від 15.05.2014р.

від відповідача: Іванів О.О. - довіреність б/н від 17.11.2014р.

від третьої особи: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Всеукраїнської громадської організації „Всеукраїнське агентство з авторських та суміжних прав" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2015 року

у справі № 910/26054/14 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Всеукраїнська громадянська організація „Всеукраїнське

агентство з авторських та суміжних прав"

до Об'єднання підприємств „Українська ліга музичних прав"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю „Мелон Фешн

Україна"

про про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Всеукраїнська громадська організація „Всеукраїнське агентство з авторських та суміжних прав" звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Об'єднання підприємств „Українська ліга музичних прав" про визнання недійсним договору № 01/10/13 про виплату винагороди (роялті), укладеного 01.10.2013 року між відповідачем та ТОВ „Мелон Фешн Україна".

Позов мотивовано тим, що станом на дату укладення оспорюваного договору позивач був єдиною в Україні уповноваженою організацією колективного управління, а тому, на думку позивача, укладаючи зазначений договір відповідачем перевищено межі власних повноважень, чим порушено ч.2 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки останній не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.11.2014 року порушено провадження у справі та залучено до участі у справі ТОВ „Мелон Фешн Україна" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2014 змінено процесуальний статус ТОВ „Мелон Фешн Україна" з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

06.01.2015 року позивач звернувся до суду із заявою про зміну підстави позову, в якій заявив про нікчемність спірного договору та просив суд визнати його недійсним, виходячи того, що договір за своєю правової природою є договором дарування, адже, по-перше, не встановлено, що відповідач має здійснити будь-яку дію майнового або немайнового характеру на користь ТОВ „Мелон Фешн Україна"; по-друге, відповідно до Договору третя особа зобов'язалась передати у майбутньому відповідачу безоплатно майно (гроші) у власність; на виконання умов Договору ТОВ „Мелон Фешн Україна" неодноразово дарувало відповідачу грошові кошти.

За наслідками розгляду заявлених вимог, рішенням господарського суду міста Києва від 09.02.2015 року у задоволенні позову відмовлено, яке мотивоване недоведеністю позивачем наявності підстав для визнання договору недійним.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, Всеукраїнська громадянська організація „Всеукраїнське агентство з авторських та суміжних прав" звернулася до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2015 року та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повістю, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи, а також порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 року колегією суддів у складі: головуючий-суддя Остапенко О.М., судді: Верховець А.А., Шипко В.В. апеляційну скаргу Всеукраїнської громадської організації „Всеукраїнське агентство з авторських та суміжних прав" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.03.2015 року за участю повноважних представників сторін та третьої особи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2015 року - без змін.

Ухвалою суду від 24.03.2015 року відкладено розгляд справи на 21.04.2015 року на підставі ст. 77 ГПК України.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли пояснення по справі.

Ухвалою суду від 21.04.2015 року продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 19.05.2015 року на підставі ст. 77 ГПК України.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли заперечення на пояснення позивача.

Представник позивача в судовому засіданні 19.05.2015 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2015 року скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повістю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог позивача, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2015 року - без змін.

В судове засідання представник третьої особи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

19.05.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ВГО „Всеукраїнське агентство з авторських та суміжних прав" слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2015 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Так, при зверненні до суду із позовною заявою, єдиною підставою для визнання спірного договору недійсним була відсутність у відповідача повноважень на його укладення.

Проте, в подальшому, в заяві від 06.01.2015 року позивач заявив про нікчемність спірного договору та просив суд визнати його недійсним, виходячи того, що договір за своєю правової природою є договором дарування, адже, по-перше, не встановлено, що відповідач має здійснити будь-яку дію майнового або немайнового характеру на користь ТОВ „Мелон Фешн Україна"; по-друге, відповідно до Договору третя особа зобов'язалась передати у майбутньому відповідачу безоплатно майно (гроші) у власність; на виконання умов Договору ТОВ „Мелон Фешн Україна" неодноразово дарувало відповідачу грошові кошти.

Отже, за своєю суттю вказаною заявою позивач змінив підстави позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно абз.абз. 4, 5 п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Згідно п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18, ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про „доповнення" або „уточнення" позовних вимог, або заявлення „додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Відповідно до абз. 3 п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК) відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст. 77 ГПК України.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 22.12.2014 року судом завершено підготовку справи до розгляду, роз'яснено учасникам засідання їх права та обов'язки, задоволено клопотання ТОВ „Мелон Фешн Україна" про залучення його у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору, на стороні відповідача, розглянуто клопотання позивача та розпочато розгляд справи по суті, обговорено обставин справи, заслухано пояснення представників учасників провадження по суті заявлених вимог.

Тобто, відомості, відображені у даному протоколі, свідчать про початок розгляду судом справи по суті.

Згідно абз. 3 п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18, заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

За таких обставин, з огляду на вищенаведені норми чинного законодавства, враховуючи, що пояснення позивача щодо нікчемності спірного договору, в яких останній фактично змінив підстави позову, подано 06.01.2015 року, тобто після початку розгляду справи по суті, судова колегія приходить до висновку, що розгляд вказаних вимог в суді першої інстанції відбувся з порушенням ч. 4 ст. 22 ГПК України, а відповідні вимоги, викладені в апеляційній скарзі, в силу ч.3 ст. 101 ГПК України не підлягають прийняттю та колегією суддів не розглядаються, з огляду на що перегляд справи в суді апеляційної інстанції здійснюється виходячи із вимог, викладених в позовній заяві від 20.11.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01.10.2013 року ОП „Українська ліга музичних прав" (далі-ліга) і ТОВ „Мелон Фешн Україна" (далі-компанія) укладено договір, за умовами якого:

- предметом договору є умови використання компанією способом публічного виконання у зазначених у додатках до договору закладах, що належать компанії, фонограм (відеограм), їх примірників, зафіксованих у них музичних творів та їх виконання (далі - фонограми) з каталогу ліги (фонограми, відеограми, у яких зафіксовані виконання музичних творів з текстом або без тексту, майнові права на які передані у колективне управління ОП „Українська ліга музичних прав" та/або щодо яких об'єднанню надано дозвіл на здійснення збору винагороди за їх використання способом публічного виконання) та сплати лізі як організації колективного управління майновими правами суб'єктів авторського права, виконавців, виробників фонограм, виробників відеограм, організацій мовлення, винагороди (роялті) за таке використання фонограм. компанія зобов'язується сплачувати лізі узгоджену в додатках до договору винагороду за публічне виконання фонограм (пункт 1.1 Договору);

- ліга зобов'язується самостійно розподіляти та сплачувати правовласникам винагороду, отриману від компанії (підпункт 2.1.1 пункту 2.1 Договору);

- ліга зобов'язується самостійно вести всі переговори з третіми особами з приводу публічного виконання фонограм в закладах (вказаних у додатках до Договору), що належать компанії. Дією цього пункту також регулюються випадки виникнення претензій третіх осіб щодо такого публічного виконання за умови належного виконання компанією умов Договору (підпункт 2.1.2 пункту 2.1 Договору);

- компанія зобов'язується не пізніше п'яти днів після закінчення звітного місяця виплачувати лізі винагороду, узгоджену сторонами у відповідних додатках до договору. Компанія перераховує винагороду на розрахунковий рахунок ліги (підпункт 2.2.1 пункту 2.2 Договору);

- компанія зобов'язується негайно сповіщати лігу про будь-які питання або претензії третіх осіб з приводу публічного виконання фонограм у закладах, вказаних у додатках до Договору, які належать компанії (підпункт 2.2.2 пункту 2.2 Договору);

- компанія зобов'язується протягом п'яти днів повідомити лігу про відкриття компанією нових закладів, в яких буде здійснюватись публічне виконання фонограм, а також підписати відповідні додатки до Договору (підпункт 2.2.3 пункту 2.2 Договору);

- компанія зобов'язується протягом п'яти днів письмово повідомити лігу про припинення публічного виконання фонограм в закладах компанії, зазначених у відповідних додатках до Договору. У разі несвоєчасного повідомлення про настання таких обставин компанія зобов'язується сплатити винагороду, узгоджену сторонами у відповідних додатках до Договору у повному обсязі і за весь період (підпункт 2.2.4 пункту 2.2 Договору);

- компанія зобов'язується надавати лізі інформацію щодо фонограм, які публічно виконувались у закладах, вказаних у додатках до Договору, протягом календарного кварталу. Така інформація надається лізі одним з способів: письмово або в електронному вигляді (e-mail: ) (підпункт 2.2.5 пункту 2.2 Договору);

- підписанням Договору компанія надає свою згоду на те, що ліга при виконанні Договору може здійснювати обробку персональних даних компанії відповідно до вимог Закону України „Про захист персональних даних" (підпункт 2.2.6 пункту 2.2 Договору);

- ліга гарантує, що на момент укладення Договору є законним власником прав, що передаються (пункт 3.1 Договору);

- якщо після вступу в силу Договору у ліги або у компанії виникнуть спірні питання з будь-якими особами з приводу переданих компанії авторських і/або суміжних прав щодо творів, фонограм, і зафіксованих на них виконань, то їх вирішення здійснюватиметься безпосередньо лігою без створення перешкод для компанії відносно можливості використання переданих йому прав за Договором, за умови надання компанією всієї необхідної інформації за відповідними пред'явленими вимогами (пункт 3.2 Договору);

- ліга гарантує, що використання творів, фонограм та зафіксованих на них виконань на умовах Договору не порушують авторських і/або суміжних прав третіх осіб (пункт 3.3 Договору);

- при виключенні будь-яким автором або іншим правовласником свого твору (творів) відповідне повідомлення повинно бути надіслано на адресу компанії. З дати отримання такого повідомлення компанія не має права на публічне виконання таких творів (пункт 3.4 Договору);

- Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє п'ять років. Якщо за шість місяців до спливу зазначеного п'ятирічного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від Договору, Договір вважається продовженим на невизначений час. При цьому підпункти 2.2.1, 2.2.5 пункту 2.2 Договору залишаються в силі до повного виконання компанією своїх зобов'язань, що виникли під час дії Договору. Договір може бути розірваним за взаємною згодою сторін або на підставах, передбачених чинним законодавством (пункт 3.7 Договору);

- кожна із сторін вправі в односторонньому порядку розірвати Договір (відмовитися від нього), письмово попередивши іншу сторону за 45 (сорок п'ять) днів до дати розірвання Договору (пункт 3.8 Договору);

- Договір діє на території України (пункт 3.9 Договору);

- до відносин сторін з питань, які не врегульовані або не повністю врегульовані Договором, застосовується чинне законодавство України (пункт 3.11 Договору);

- ліга є неприбутковою організацією, включеною до реєстру неприбуткових організацій та має ознаку неприбутковості 0011. Компанія є платником податку на загальних підставах (пункт 3.12 Договору).

Відповідачем і третьою особою були укладені такі додатки до Договору: додаток від 01.10.2013 року № 1; додаток від 01.10.2013 року № 2; додаток від 01.10.2013 року № 3; додаток від 01.12.2013 року № 4; додаток від 01.12.2013 року № 5; додаток від 15.03.2014 року № 6; додаток від 15.03.2014 року № 7; додаток від 01.05.2014 року № 8 та додаток від 01.05.2014 року № 9.

Відповідно до положень статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом); розмір і порядок виплати авторської винагороди за створення і використання твору встановлюються в авторському договорі або у договорах, що укладаються за дорученням суб'єктів авторського права організаціями колективного управління з особами, які використовують твори.

Частиною п'ятою статті 32 Закону встановлено, що право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Згідно з статтями 450, 452, 453, 454, 455 ЦК України, статтями 1, 36, 37, 39, 40, 42, 43 Закону: право на використання об'єкта суміжних прав (зокрема, виконання, фонограми, відеограми тощо) належить відповідному правовласнику (виконавцеві, виробникові фонограми та/або відеограми чи особі, якій відповідні права передані у встановленому порядку); використання об'єктів суміжних прав здійснюється за згодою правовласників; допускається без згоди виробників фонограм (відеограм), фонограми (відеограми) яких опубліковані для використання з комерційною метою, і виконавців, виконання яких зафіксовані у цих фонограмах (відеограмах), але з виплатою винагороди, пряме чи опосередковане комерційне використання фонограм і відеограм та їх примірників (у випадках публічного виконання та/або сповіщення, передбачених законом); збирання винагороди за використання фонограм (відеограм), що зазначені у частині першій цієї статті, і контроль за їх правомірним використанням здійснюються визначеними Установою уповноваженими організаціями колективного управління.

За приписами статей 48, 49 Закону:

- організації колективного управління діють на основі статутів, що затверджуються в установленому порядку і в межах повноважень, одержаних від суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав;

- організації колективного управління не мають права займатися комерційною діяльністю чи використовувати будь-яким способом об'єкти авторського права і (або) суміжних прав, доручених їм для управління;

- повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі;

- на основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладання з ними договорів невиключні права на використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав;

- організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень такі функції збирати, розподіляти і виплачувати зібрану винагороду за використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону.

Отже, чинне законодавство України розмежовує: порядок комерційного використання об'єктів авторського права і суміжних прав; статус організацій колективного управління та уповноважених організацій колективного управління; використання прав (авторського і суміжних), переданих та непереданих в управління.

Зі змісту Договору вбачається, що за своєю правовою природою він є одним з видів договорів щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності.

Як було зазначено вище, звертаючись до суду вказаним позовом , позивач просив визнати Договір недійсним, посилаючись на те, що на час підписання оспорюваного правочину ОП „Українська ліга музичних прав" не мало цивільної дієздатності.

Переглядаючи оскаржуване рішення в частині відмови в задоволені заявлених вимог з цих підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на теке.

Відповідно до частини другої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

На думку позивача, оскільки організація на момент укладення оспорюваного правочину (01.10.2013 року) була єдиною уповноваженою в Україні організацією колективного управління, то саме із позивачем третя особа мала укласти договір про надання права використання ТОВ „Мелон Фешн Україна" фонограм.

За твердженням відповідача, на момент укладення оспорюваного правочину останній мав статус організації колективного управління („простої"); ОП „Українська ліга музичних прав" уклала договір з третьою особою, діючи відповідно до приписів статей 47-49 Закону.

Суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть доручати управління своїми майновими правами організаціям колективного управління (частина перша статті 47 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 48 Закону повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі.

Частиною четвертою статті 47 Закону встановлено, що особи, які використовують твори, виконання, програми мовлення, примірники фонограм (відеограм), зобов'язані надавати організаціям колективного управління точний перелік використаних творів, виконань, примірників фонограм (відеограм), програм мовлення разом з документально підтвердженими даними про одержані прибутки від їх використання та повинні виплачувати організаціям колективного управління винагороду в передбачений (договором) термін і в обумовленому розмірі.

Відповідно до пункту 491 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" господарським судам необхідно мати на увазі, що згідно з приписами пункту "в" частини першої статті 49 Закону до функцій організацій колективного управління належить збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об'єктів авторського і (або) суміжних прав не лише суб'єктам авторського і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також й іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону.

Водночас, згідно з положеннями частини другої тієї ж статті Закону суб'єкти авторського права, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об'єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об'єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладення договорів з особами, які використовують ці об'єкти.

Отже, надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об'єктів авторського права, які хоча й не перебувають в їх управлінні, але не вилучені з нього в установленому порядку, законодавець врахував специфіку діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об'єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо).

Такий підхід, водночас, забезпечує дотримання прав суб'єктів авторського права - як щодо дозволу на використання творів, так і стосовно отримання винагороди - та дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати використання необмеженого переліку творів без порушення майнових авторських прав, уклавши відповідний договір з однією організацією колективного управління.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 28.04.2015 року у справі № 910/21278/14.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, як „проста" організація колективного управління, мав право видавати суб'єктам господарювання дозволи на використання об'єктів авторського права шляхом укладання відповідних договорів, та отримувати від них за це використання відповідну винагороду (роялті), що також, в свою чергу, визнано і скаржником у своїх поясненнях, наданих до суду апеляційної інстанції 09.04.2015 року.

У п'ятому абзаці пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем документально не доведено, що укладення спірного договору призвело до порушення його законних прав чи інтересів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що визнання факту наявності у відповідача повноважень на укладення спірного договору із третьою особою виключає заінтересованість скаржника у визнанні його недійсним, як і права такої вимоги взагалі, а відтак у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для визнання договору від 01.10.2013 року недійсним.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Всеукраїнської громадської організації „Всеукраїнське агентство з авторських та суміжних прав" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2015 року у справі № 910/26054/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2015 року у справі № 910/26054/14 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати сторонам та третій особі.

4. Справу № 910/26054/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 25.05.2015 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.В. Шипко

А.А. Верховець