ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Справа № 921/1052/14-г/8
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Акулової Н.В., Козир Т.П.,
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Рута-Фарм"
на рішення та постанову Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2014 Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2015
у справі№ 921/1052/14-г/8 Господарського суду Тернопільської області
за позовомТернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні
доТовариства з обмеженою відповідальністю фірма "Рута-Фарм"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Тернопільська обласна рада
прозобов'язання повернути приміщення шляхом виселення та стягнення неустойки у сумі 4280,50 грн.
за участю представників сторін:

позивача: Гловак В.І., дов. від 14.01.2015 б/н

відповідача: Чорняк М.П., дов. від 15.05.2015 № 39

третьої особи, яка не заявляє самостійних

вимог на предмет спору, на стороні позивача: Дубас Н.Я., дов. від 10.03.2015 № 17-264

ВСТАНОВИВ:

Тернопільська обласна комунальна клінічна психоневрологічна лікарня звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Рута-Фарм" про зобов'язання повернути шляхом виселення приміщення та стягнення неустойки у сумі 4280,50 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2014 у справі № 921/1052/14-г/8 (суддя Гирила І.М.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 (колегія суддів у складі: головуючого судді Данко Л.С., суддів Галушко Н.А., Орищин Г.В.), позов задоволено частково; зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Рута-Фарм" повернути шляхом виселення Тернопільській обласній клінічній психоневрологічній лікарні приміщення 1-го поверху, поз. 1-20, прибудованого до переходу між адмінкорпусом літ. "В" та психіатрією літ. "А", загальною площею 40,2 м2 і долю площі спільного користування 20,1 м2, розміщених за адресою: вул. Тролейбусна, 14, м. Тернопіль; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рута-Фарм" на користь Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні 1218,00 грн. судового збору; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Рута-Фарм" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 у справі № 921/1052/14-г/8, прийняти нове рішення, яким відмовити у позові.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник вказує на те, що право вимагати повернення приміщення з оренди та передачі його за актом належить власнику майна, тобто Тернопільській обласній раді, а права позивача як балансоутримувача в частині повернення орендованого майна відповідачем не порушувалися.

19.05.2015 до Вищого господарського суду України надійшли додаткові пояснення до касаційної скарги, в яких відповідач підтримав вимоги касаційної скарги та, крім того, просить визнати договір оренди № 10 нежитлового приміщення, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області таким, що діє до 11.06.2024, та визнати факт, що в період з 2006 по 2007 роки включно ТОВ фірмою "Рута-Фарм" за власні кошти та з погодження позивача були проведені будівельні роботи, а саме прибудова (будівництво) приміщення аптечного пункту.

Сторони згідно з приписами статті 111-4 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, та скористалися передбаченим законом правом на участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 02.07.2013 між Тернопільською обласною комунальною клінічною психоневрологічною лікарнею (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Рута-Фарм" (далі - орендар) відповідно до рішення Тернопільської обласної ради від 05.01.2012 № 1312, був укладений Договір оренди нежитлового приміщення № 10, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування згідно з актом приймання-передачі приміщення 1-го поверху поз. 1-20, прибудованого до поверху між адмінкорпусом літ. "В" та психіатрією літ. "А", що перебуває на балансі Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні площею 40,2 кв.м і долю площі спільного користування 20,1 кв.м, розміщене за адресою: м. Тернопіль, вул. Тролейбусна, 14. Приміщення передається в оренду з метою здійснення торгівельної діяльності лікарськими засобами та виробами медичного призначення (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що орендар вступає у строкове платне користування приміщенням у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі.

Судами з'ясовано, що 02.07.2013 між сторонами підписано акт приймання-передачі визначеного у п. 1.1 договору приміщення.

Відповідно до п. 2.3 Договору, у разі припинення цього договору приміщення повертається орендарем орендодавцю. Орендар повертає приміщення орендодавцю в аналогічному порядку, встановленому при передачі приміщення орендарю за цим договором. Приміщення вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Згідно із п. 10.1 договору він укладено строком на півроку, що діє з "02" липня 2013 року до "01" жовтня 2013 року включно.

Як передбачено п. 10.6 договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовжений на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Судами першої та апеляційної інстанції визначено, що 22.07.2014 листом № 07-27/2881 позивач повідомив відповідача про закінчення 02.07.2014 терміну дії Договору оренди № 10 від 02.07.2013 і вимагав у останнього повернути орендоване приміщення Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні, та 01.08.2014 надіслав на адресу відповідача лист № 07-27/3080 з повторною вимогою повернути орендоване майно, у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди.

Вказані повідомлення позивача згідно відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, були отримані відповідачем 28.07.2014 та 04.08.2014 відповідно, проте залишені останнім без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення позивача до суду з позовом про зобов'язання відповідача повернути шляхом виселення орендоване приміщення та сплатити неустойку у сумі 4280,50 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Також, згідно ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Оцінивши умови укладеного 02.07.2013 між сторонами Договору оренди № 10, та зважаючи на те, що п. 10.1 Договору містить розбіжності щодо строку його дії, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що на момент підписання договору сторони не досягли згоди щодо строку його дії.

Згідно із ч. 2 ст. 763 Цивільного кодексу України, якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладений на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди передбачені ст. 764 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічне положення містить ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до норм якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним як до закінчення терміну дії договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення цього строку.

Таким чином, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Встановивши, що листом за № 0727/2881 від 22.07.2014 орендодавець вимагав від відповідача звільнити орендоване приміщення, тим самим висловив своє заперечення проти продовження терміну його дії, враховуючи приписи ч. 2 ст. 763 Цивільного кодексу України, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що Договір оренди № 10 від 02.07.2013 припинив свою дію з 28.10.2014.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Враховуючи, що договір оренди припинив свою дію з 28.10.2014, однак відповідач ухиляється від обов'язку повернення орендодавцю орендованого приміщення та продовжує безпідставно його займати, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку, з яким погоджується колегія суддів касаційної інстанції, про обґрунтованість позовних вимог Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні в частині повернення шляхом виселення відповідача із спірного приміщення. Разом з тим, суди попередніх інстанцій з огляду на припинення дії договору 28.10.2014 обґрунтовано відмовили у стягненні з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у період липень-серпень 2014.

Відповідно до ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В ході розгляду справи відповідач не довів наявності у нього правових підстав займати орендовані приміщення, а доводи відповідача про те, що строк договору оренди продовжено до 11.06.2024 за принципом мовчазної згоди позивача у зв'язку із направленням відповідачем на адресу позивача додаткової угоди до Договору про продовження строку його дії, правомірно відхилені судами попередніх інстанцій з огляду на приписи ст.ст. 793, 794 Цивільного кодексу України.

Матеріали справи свідчать про те, що господарськими судами попередніх інстанцій в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції лише перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Оцінка та перевірка обставин справи і доказів не віднесена до повноважень касаційної інстанції.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, вищенаведених висновків не спростовують та по суті зводяться до заперечень щодо здійсненої судами оцінки доказів у справі та намагання довести інші обставини, ніж встановлені судами попередніх інстанцій, в той час як згідно з вимогами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З цих же підстав, колегією суддів не беруться до уваги вимоги скаржника, викладені у додаткових поясненнях до касаційної скарги, про визнання договору оренди таким, що діє до 11.06.2024, та визнання факту проведення відповідачем будівельних робіт у в період з 2006 по 2007 роки.

З огляду на встановлені судами обставини справи та з урахуванням наведених приписів процесуального закону, касаційна інстанція, перевіривши відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні суду першої інстанції і постанові суду апеляційної інстанції, дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 у справі № 921/1052/14-г/8.

Згідно із ст. 1211 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за заявою сторони чи прокурора або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення господарського суду до закінчення його перегляду в порядку касації.

Про зупинення виконання судового рішення виноситься ухвала.

Після закінчення перегляду оскарженого судового рішення господарський суд може поновити виконання судового рішення, про що виноситься ухвала.

Як визначено абз. 4 п. 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України" № 11 від 24.10.2011, за змістом ч. 3 ст. 1211 ГПК України питання про поновлення виконання судового рішення має вирішуватися судом касаційної інстанції під час прийняття постанови за результатами перегляду справи в касаційному порядку. В залежності від конкретних обставин справи відповідне питання може бути вирішено після перегляду оскаржуваного судового рішення, про що виноситься ухвала.

У зв'язку із закінченням перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції в порядку касації, виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2014 та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2015, яке було зупинено ухвалою Вищого господарського суду України від 06.05.2015, підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Рута-Фарм" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 у справі № 921/1052/14-г/8 залишити без змін.

Поновити виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2014 та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 у справі № 921/1052/14-г/8.

Головуючий суддя: Л. Іванова

судді: Н. Акулова

Т. Козир