КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2015 р. Справа№ 910/25900/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Сухового В.Г.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 06.02.2015 року Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 року

у справі №910/25900/14 (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної шкоди 14 354,62 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Сакалюк Д.В., довіреність №1/3 від 01.09.2014 року

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №243 від 04.02.2015 року

ВСТАНОВИВ:

21.11.2014 року товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» (позивач у справі) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідач у справі) про відшкодування виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у сумі 14 354,62 грн (а.с. 7-9).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що, виплативши потерпілій особі суму страхового відшкодування в розмірі 13 954,62 грн, у зв'язку з заподіянням їй шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка сталася 15.12.2012 року і винним у скоєні якої визнано ОСОБА_5 - водія Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідача у справі), та, беручи до уваги те, що водій - ОСОБА_5 самовільно залишив місце ДТП, товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» набуло право зворотної вимоги до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (свого страхувальника за Полісом №АВ/3589018 від 18.06.2012 року) на підставі підпункту в) п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 року у справі №910/25900/14 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» 13 954,62 грн основного боргу та 1 776,03 грн судового збору. В іншій частині позову - відмовлено (а.с. 57-61).

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд визнав обґрунтованими та доведеними вимоги позивача у розмірі 13 954,62 грн виплаченого на користь потерпілої особи страхового відшкодування, і відмовив у стягненні 400,00 грн, які пов'язані із складанням звіту №11/01/13 про оцінку вартості збитку, оскільки такі витрати не підлягають відшкодуванню згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, 06.02.2015 року надіслав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 року у справі №910/25900/14 скасувати повністю та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У поданій апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що його водій ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом великих габаритів «КАМАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 не помітив, що допустив зіткнення з автомобілем «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2, і одразу як йому повідомили про скоєне, повернувся на місце ДТП. Як стверджує апелянт, враховуючи те, що його водій самовільно не залишав місце ДТП, а навпаки повернувся і учасниками було складено європротокол, то відсутні підстави згідно підпункту в) п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для стягнення з нього виплаченого позивачем страхового відшкодування.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2015 року апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 прийнята до провадження колегією у складі головуючого судді - Мартюк А. І., суддів - Зубець Л. П., Самсіна Р. І. та призначена до розгляду в судовому засіданні на 06.04.2015 року.

06.04.2015 року за результатами повторного автоматизованого розподілу справи, у зв'язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, справу №910/25900/14 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Жук Г. А., суддів - Мальченко А. О., Сухового В. Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2015 року апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 прийнята до провадження колегією у складі головуючого судді - Жук Г.А., суддів - Мальченко А. О., Сухового В. Г. та призначена до розгляду в судовому засіданні на 18.05.2015 року.

У судовому засіданні 18.05.2015 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 року у справі №910/25900/14 скасувати повністю та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача у справі у судовому засіданні 18.05.2015 року заперечив доводи апеляційної скарги з підстав їх безпідставності на необґрунтованості, а тому просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

18.06.2012 року між товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» (страховик за договором, позивач у справі) та ОСОБА_2 (страхувальник за договором) було укладено договір/Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/3589018 (а.с. 11). Згідно п. 7 Полісу забезпеченим транспортним засобом було визначено - КАМАЗ 53229, д.н.з. НОМЕР_1. Полісом передбачено страхову суму за шкоду заподіяну майну у розмірі 50 000,00 грн (п.4). Відповідно до п. 3 Полісу, він діє з 19.06.2012 року по 18.06.2013 року (п. 15.4 договору).

15.12.2012 року в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля КАМАЗ 53229, д.н.з. НОМЕР_1, що належав ОСОБА_2, під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля «Шкода» д.н.з.НОМЕР_2, що належав ТОВ «Брокбізнес Банк», під керуванням ОСОБА_6

Відповідно до довідки відділу ДАІ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 18) внаслідок ДТП автомобілю «Шкода» д.н.з.НОМЕР_2 були спричинені механічні пошкодження.

Згідно Відомості №9126210 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 22), остання сталася внаслідок порушення ОСОБА_5 правил маневрування: п.п. 13.1, 2.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306. За фактом порушення складено адміністративний протокол АА2№312157.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 21.01.2013 року у справі №757/861/13-п встановлено порушення ОСОБА_5 п. 13.1 Правил дорожнього руху України, після чого він всупереч вимогам п. 2.10 Правил дорожнього руху України зник з місця дорожньо-транспортної пригоди, а тому визнано винним ОСОБА_5 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с. 23).

Матеріалами справи підтверджується, що в подальшому власник пошкодженого автомобіля «Шкода» д.н.з.НОМЕР_2, публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» звернулось до позивача, товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре», із заявою про виплату страхового відшкодування на рахунок одержувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервісний центр «Отаман» (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтями 1 та 5 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Відповідно до ч. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої пунктом «а» пункту 41.1. статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Приписами ст.29 наведеного Закону унормовано, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно звіту №11/01/13 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу «Шкода» д.н.з.НОМЕР_2, матеріальний збиток, в результаті пошкодження автомобіля при ДТП склав 13 566,76 грн з урахуванням усіх податків, зборів та платежів (а.с. 29-32).

Зазначене вище ДТП відповідно до норм чинного законодавства України було визнано позивачем страховим випадком, про що складено страховий акт №70ГО-12 від 22.02.2013 року (а.с. 24).

Як вбачається зі страхового акту №70ГО-12 від 22.02.2013 року та розрахунку страхового відшкодування від 22.02.2013 року (а.с.25), розмір страхового відшкодування, що підлягав виплаті потерпілій особі, склав 13 954,62 грн, враховуючи, що згідно Полісу №АВ/3589018 від 18.06.2012 року франшиза відповідача становила - 0 грн.

Поданими платіжними дорученнями №1113 від 21.02.2013 року, №1119 від 22.02.2013 року, №1125 від 25.02.2013 року (а.с.26) підтверджується виплата товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» страхового відшкодування в розмірі 13 954,62 грн на користь визначеного власником автомобіля одержувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервісний центр «Отаман».

Позивач, посилаючись на те, що водій ОСОБА_5, який керував забезпечуваним транспортним засобом «КАМАЗ» д.н.з. НОМЕР_1, самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, звернувся з вимогою до свого страхувальника - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, про стягнення 14 354,62 грн виплаченого страхового відшкодування згідно підпункту в) п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як визначено підпунктом 33.1.1. п. 33.1. ст. 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди.

Так, відповідно до підпунктів а), в), д) п. 2.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний, серед іншого, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції.

Згідно підпункту в) п. 38.1.1. ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Факт самовільного залишення місця ДТП водієм ОСОБА_5, який на підставі трудового договору з Фізичною особо-підприємцем ОСОБА_2 від 26.09.2008 року (а.с. 20) керував автомобілем «КАМАЗ» д.н.з. НОМЕР_1, підтверджується постановою Печерського районного суду міста Києва від 21.01.2013 року у справі №757/861/13-п, згідно якої водія ОСОБА_5 серед іншого визнано винним і за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що передбачає відповідальність особи за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди. Наведені обставини, які встановлені постановою суду, для вирішення даної справи не підлягають доказуванню, оскільки згідно ст. 35 ГПК України є преюдиціально встановленими фактами.

Відтак, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта, про те, що його водій ОСОБА_5 не залишав місця ДТП, оскільки такі твердження спростовуються наявними документами у справі.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з посиланням відповідача на те, що сума страхового відшкодування, яка підлягала виплаті позивачем на користь потерпілого згідно Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 17.11.2011 року №698 не повинна була перевищувати 10 000,00 грн, оскільки учасниками ДТП було складено спільне повідомлення до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» (європротокол) без участі співробітників ДАІ.

Згідно абз. 3 п. 2.10 Правил дорожнього руху України у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов'язків, передбачених підпунктами «д» - «є» пункту 2.10 цих Правил (зокрема, від обов'язку повідомлення про ДТП органи міліції, та очікування на їх прибуття).

Аналогічні положення закріплені п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», а також даним пунктом закріплено, що у такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ МВС України про її настання.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд зазначає, що повідомлення про ДТП повинно бути оформлене його учасниками в день скоєння ДТП, що в свою чергу звільнить учасників події від обов'язку повідомлення підрозділів МВС про ДТП, від обов'язку перебування на місці ДТП та очікування на прибуття працівників підрозділу МВС України без будь-якого переміщення транспортних засобів.

Сторонами не надано жодних документів, що підтверджували б оформлення водіями - учасниками ДТП, яке відбулось 15.12.2012 року, повідомлення згідно вищезазначених норм закону, а наявні в матеріалах справи заяви-повідомлення до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ-Ре» про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 12-13) не можуть вважатись повідомленням, передбаченим ст. 33 Закону, оскільки заява від імені ОСОБА_5 оформлена і підписана ним 19.12.2012 року, а від імені ОСОБА_6 (водія- потерпілого) підписана 14.01.2013 року, як вбачається з відмітки на другій стороні цієї заяви, в той час як ДТП мало місце ще 15.12.2012 року.

В той же час, сторонами не надано під час розгляду справи як у суді першої інстанції, так і в апеляційному господарському суді, складений 15.12.2012 року європротокол щодо ДТП, на який посилається відповідач в апеляційній скарзі та доказів оформлення документів про ДТП без участі працівників Державтоінспекції МВС України. Навпаки, наявними в матеріалах справи заявою-повідомленням ОСОБА_6 від 14.01.2013 року (а.с.13), постановою Печерського районного суду міста Києва від 21.01.2013 року №757/861/13-п (а.с. 23), відомостю №9126210 про ДТП (а.с. 22) підтверджується факт повідомлення органів ДАІ про настання ДТП, та оформлення працівниками Державтоінспекції даної події згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 року №538 «Про затвердження порядку обліку дорожньо-транспортних пригод», наказу Міністерства внутрішніх справ України від 27.03.2009 року №111 «Про затвердження Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС», та Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відтак, наведені обставини виключають можливість застосування абз. 3 п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» та визначення розміру страхового відшкодування на підставі Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 17.11.2011 року №698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача на користь позивача 13 954,62 грн виплаченого на користь потерпілої особи страхового відшкодування, та відмову у стягненні 400,00 грн, які були пов'язані із складанням звіту №11/01/13 про оцінку вартості збитку, оскільки такі витрати згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не входять до суми страхового відшкодування, щодо якої страховиком згідно п. 38.1. ст. 38 Закону може бути заявлено регресну вимогу.

Враховуючи наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, тому рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 року у справі №910/25900/14 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 року у справі №910/25900/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 року у справі №910/25900/14 залишити без змін.

3. Справу №910/25900/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді В.Г. Суховий

А.О. Мальченко