ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року Справа № 910/12298/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого суддіОвечкіна В.Е.,
суддівЧернова Є.В.,
Цвігун В.Л.,
розглянув касаційну скаргу
Заступника прокурора м. Києва
на постановувід 04.03.2015 р. Київського апеляційного господарського суду
у справі№910/12298/13 господарського суду м. Києва
за позовомТОВ "ВІР К"
доДержавної пенітенціарної служби України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державна казначейська служба України
за участю: Генеральної прокуратури України
простягнення 1048382,10 грн.
за участю представників:

позивача: Нестеришин Т.С., дов. від 03.01.2015 б/н;

відповідача: Мотлях С.Г., дов. від 25.12.2013 №1/4-6776лс/2-13;

третьої особи: не з'явився;

Генеральної прокуратури України: прокурор відділу Савицька О.В., посв. дійсне до 13.03.2018 №015589;

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вищого господарського суду України від 18.06.2014 (судді В. Божок, Т. Костенко, О. Сибіга) справа направлялася на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.11.2014 (судді О. Нечай, Ю. Цюкало, В. Бондарчук), залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду України від 04.03.2015 (судді Л. Ропій, Н. Калатай, В. Рябуха) позов задоволено, стягнуто з Державної пенітенціарної служби України в особі Державної казначейської служби України на користь ТОВ "ВІР К" забезпечення виконання договору в розмірі 1 035 476 (один мільйон тридцять п'ять тисяч чотириста сімдесят шість) грн. 52 коп., 2 242 (дві тисячі двісті сорок дві) грн. 19 коп. процентів річних за прострочення повернення забезпечення пропозиції конкурсних торгів, 8 308 (вісім тисяч триста вісім) грн. 85 коп. процентів річних за прострочення повернення забезпечення виконання договору, 2 354 (дві тисячі триста п'ятдесят чотири) грн. 54 коп. інфляційних втрат за прострочення повернення забезпечення виконання договору та витрати по сплаті судового збору в розмірі 20 967 (двадцять тисяч дев'ятсот шістдесят сім) грн. 64 коп.

Не погоджуючись із прийнятими у справі рішеннями, Заступник прокурора міста Києва звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 19.11.2014 та постанову Київського апеляційного суду України від 04.03.2015, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Вважає, що судові рішення прийняті з порушенням та неправильним застосуванням ст.ст. 6,525,526,626,628,629 ЦК України, ст. 193 ГК України, Положення про Державну пенітенціарну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 №394/2011, Положення про організацію продовольчого забезпечення у Державній кримінально-виконавчій службі України на мирний час, затвердженого наказом Мінюсту України від 08.06.2012 №850/5. Судами також недотримано вимог ст.ст. 42,43 ГПК України.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно ст.1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Державною пенітенціарною службою України (далі - відповідач) було розміщено в інформаційному бюлетені "Вісник державних закупівель" № 89/1 (691/1) від 25.07.2012 оголошення № 258979 (ПХП) про проведення процедури закупівлі за державні кошти борошна пшеничного першого ґатунку в кількості 8800 тон.

За результатами проведеного тендеру 26.10.2012 між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено Договір № К-34 (далі - Договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язується у 2012 році продати та відвантажити борошно пшеничне І-го ґатунку в обсязі, асортименті і терміни згідно з рознарядками покупця відповідно до його потреби, а покупець - забезпечити приймання та оплату товару за цінами згідно з нижчевикладеною специфікацією: № п/пНаймену-вання продукціїОд. виміру КількістьСтрок постача-нняЦіна за од. вим. Товару в грн. з ПДВ. Тарою і транспортними витратами, грн. Загальна сума вартості товару в грн. з ПДВ, тарою і транспортними витратами, грн. 1.Борошно пшеничне І-го ґатункутонн8 800,00До 15.12.2012 р.3 072,0027 033 600,00 Разом 8 800,00хх27 033 600,00

Згідно з п. 4.1. Договору відповідач зобов'язався оплачувати товар протягом 90 банківських днів з дати отримання товару на склад відповідача по мірі надходження бюджетних коштів на підставі рахунків-фактур позивача та належним чином оформлених накладних.

Відповідно до п. 5.2 Договору поставка проданого товару буде проводитися партіями залізничним транспортом або автотранспортом позивача територіальним уповноваженим представникам відповідача.

Пунктом 5.3 Договору встановлено, що відповідач видає рознарядки (зразок рознарядки - додаток № 1 до Договору) позивачу на поставку товару територіальним уповноваженим представникам відповідача. Поставка товару позивачем здійснюється згідно з рознарядками протягом 30 календарних днів з дати видачі рознарядки відповідачем. При відсутності рознарядки відповідача поставка не проводиться. Відповідачем було надіслано позивачу дві рознарядки: № 35 від 01.11.2012 р. на поставку 6 175 тонн; № 37 від 15.11.2012 р. на поставку 2 625 тонн.

Згідно з п. 10.1. Договору строк його дії був встановлений з моменту підписання сторонами і до 31 грудня 2012 року.

Пунктом 11.2 Договору покладено на позивача обов'язок внести забезпечення його виконання у розмірі 5 % його кошторисної вартості у сумі 1 351 680,00 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок в Державній казначейській службі України. Позивачем 15.10.2012 було сплачено на користь відповідача повну суму забезпечення виконання Договору в розмірі 1 351 680,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 284 від 25.10.2012 р.

Цим же пунктом Договору було передбачено, що відповідач повертає позивачу забезпечення виконання Договору про закупівлю у два етапи:

І етап: 50 % забезпечення виконання Договору - після відвантаження відповідачу 50 % обсягу товару, передбаченого в Договорі;

II етап: решту 50 % забезпечення виконання Договору після повного виконання позивачем своїх зобов'язань згідно з Договором.

Відповідно до п. 11.3 Договору в разі невиконання чи неналежного виконання позивачем умов Договору відповідач із суми забезпечення виконання Договору утримує штрафні санкції, передбачені Договором та чинним законодавством та повертає решту коштів протягом 10 банківських днів з моменту розірвання чи закінчення строку дії Договору.

Під штрафними санкціями в даному випадку розуміється відповідальність сторін, визначена у пунктах 7.2 та 7.3 Договору, згідно з якими у випадку порушення термінів поставки товару, зазначених у пунктах 2.4, 5.1, 5.3 Договору, продавець сплачує покупцю пеню, яка обраховується із вартості непоставленого в строк товару в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день затримки. У випадку недопоставки товару в обсязі, передбаченому Договором, продавець сплачує покупцю штраф в розмірі 10% вартості непоставленого товару.

Судами встановлено, що додаткова угода до договору про зменшення обсягів поставки борошна не була укладена у зв'язку з тим, що на момент закінчення терміну дії договору поставки сторони не досягли згоди щодо її умов.

На виконання умов Договору, позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар в загальній кількості 5 451,69 тонн на загальну суму 16 934 184,96 грн. Недопоставленим залишається товар (борошно) в загальній кількості 3 348,31 тонн (8 800,00 тонн - 5 451,69 тонн.) на загальну суму 10 286 008,32 грн. (3 348,31 тонн - кількість недопоставленого товару * 3 072,00 грн. - ціна на одну тонну борошна, згідно з умовами п. 1.1. Договору).

В подальшому, відповідачем було повернуто позивачу, згідно з умовами Договору, частину суми забезпечення виконання умов Договору в розмірі 316 203,48 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення № 49 від 24.01.2013 р.

Враховуючи те, що позивачем було сплачено на користь відповідача кошти в якості забезпечення виконання Договору в розмірі 1 351 680,00 грн. (платіжне доручення № 284 від 25.10.2012 р.), а відповідачем повернуто лише 316 203,48 грн., кошти в сумі 1 035 476,52 грн. були залишені відповідачем в якості пені та штрафу за недопоставку борошна.

Судами також зауважено, що неповернення відповідачем коштів в розмірі 1 035 476,52 грн. є можливим та не суперечить Договору та приписам чинного законодавства України в тому випадку, коли існує реальне порушення виконання позивачем умов Договору, зокрема, не поставка борошна у кількості та у строки, визначені його умовами.

Згідно з п.п. 5.2,5.3 договору поставка проданого товару проводиться партіями територіальним уповноваженим представникам відповідача за рознарядками.

У рознарядках №№35,37 територіальними уповноваженими представниками покупця вказані Управління Державної пенітенціарної служби України у областях, зазначені їхні адреси та телефони а також кількість тонн, що необхідно поставити кожному обласному управлінню.

Позивачем здійснювалась поставка товару в установи (виправні колонії, слідчі ізолятори), а не в Управління Державної пенітенціарної служби України у областях, що свідчить про те, що вказавши у рознарядках № 35 від 01.11.2012 р. та № 37 від 15.11.2012 р. адреси та номери телефонів Управлінь Державної пенітенціарної служби України у областях, відповідачем фактично були не повністю виконані зобов'язання за Договором.

Оскільки відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами належного повідомлення позивача про місце отримання товару, так як рознарядки № 35 від 01.11.2012 р. та № 37 від 15.11.2012 р. не містять такої інформації, доказів направлення листів з уточненими адресами поставки відповідачем не надано, суди дійшли висновку про те, що недопоставка позивачем 3 348,31 тонн на суму 10 286 008,32 грн. пов'язана з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором.

За таких обставин, відповідач був позбавлений права не повертати позивачу кошти в розмірі 1 035 476,52 грн., які були утримані відповідачем в якості пені та штрафу.

Крім суми забезпечувального платежу в розмірі 1 035 476,52 грн., позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в розмірі 8 308,85 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2 354,54 грн.

Судами перевірено розрахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що позивачем вірно розраховані зазначені суми.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2 242,19 грн. за несвоєчасне повернення забезпечення пропозиції конкурсних торгів в розмірі 1 364 000,00 грн.

Замовник повинен повернути забезпечення пропозиції конкурсних торгів учаснику протягом трьох банківських днів з дня настання підстави для повернення забезпечення пропозиції конкурсних торгів у разі, зокрема, укладення договору про закупівлю з учасником, що став переможцем конкурсних торгів.

Враховуючи те, що Договір було укладено 26.10.2012 р., то сума забезпечення пропозиції конкурсних торгів в розмірі 1 364 000,00 грн. мала бути повернута позивачу до 31.10.2012 р.

З матеріалів справи вбачається, що зазначена сума була повернута відповідачем позивачу лише 20.11.2012 р.

В свою чергу, відповідач заперечуючи проти позову в цій частині, зазначає суду про те, що несвоєчасне повернення позивачу суми забезпечення пропозиції конкурсних торгів в розмірі 1 364 000,00 грн. сталось не з вини відповідача, а через несвоєчасне виконання Державною казначейською службою України платіжного доручення.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446.

Отже, суди дійшли висновку про те, що нарахування 3% річних за несвоєчасне повернення відповідачем позивачу суми забезпечення пропозиції конкурсних торгів в розмірі 1 364 000,00 грн. є правомірним.

Судами перевірено розрахунок заявленої до стягнення суми 3% річних за несвоєчасне повернення відповідачем на користь позивача суми забезпечення пропозиції конкурсних торгів в розмірі 1 364 000,00 грн. та встановлено, що позивачем вірно розраховано зазначену суму.

Встановлене стало підставою для задоволення позову.

Переглядаючи оскаржувані судові акти у касаційному порядку колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову є передчасними.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вже було зазначено вище, позивач просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 1 035 476,52 грн., які були утримані відповідачем в якості пені та штрафу за недопоставку борошна.

При цьому, оцінюючи належність виконання договору сторонами, суди дійшли висновку про те, що саме відповідач допустив неналежне виконання договору тим, що не надіслав позивачу рознарядки із зазначенням точної адреси та отримувача продукції. Висновки судів базуються на доводах позивача про те, що він не мав змоги поставити продукцію територіальним уповноваженим представникам покупця з вини останнього.

Так, п. 5.3 договору встановлено, що поставка товару здійснюється територіальним уповноваженим представникам відповідача на підставі рознарядки (зразок рознарядки - додаток № 1 до Договору)

Поставка товару позивачем здійснюється згідно з рознарядками протягом 30 календарних днів з дати видачі рознарядки відповідачем.

Із доданих до позовної заяви документів вбачається, що відповідачем було надіслано позивачу дві рознарядки: № 35 від 01.11.2012 р. на поставку 6 175 тонн; № 37 від 15.11.2012 р. на поставку 2 625 тонн.

Суди не надали належної юридичної оцінки вказаним доказам. Чи відповідають рознарядки №№35,37 додатку №1 до договору. Чи вказані у цих рознарядках адреси та контактні дані територіальних уповноважених представників відповідача. Чи здійснював позивач поставку товару за вказаними адресами. Якщо ні, то за якими саме адресами, кому та на підставі яких документів (рознарядок) позивач здійснював поставку.

Судами не враховано специфіку правовідносин сторін та відповідно не застосовано п.п. 2.5.2 - 2.5.4 Положення про організацію продовольчого забезпечення у Державній кримінально-виконавчій службі України на мирний час, затвердженого наказом Мінюсту України від 08.06.2012 р. № 850/5, згідно яких при централізованому постачанні продовольства, техніки, майна та тари продовольчої служби їх приймання установами (базою) здійснюється на підставі:

повідомлення ДПтС, яке надсилається на поштову адресу територіального органу управління ДПтС (бази);

повідомлення територіального органу управління ДПтС про поставку продовольства, техніки, майна та тари продовольчої служби установам, у якому зазначаються: найменування постачальника, його місцезнаходження, телефони, найменування продовольства, його кількість і строки поставки;

накладних постачальника;

документів, що підтверджують якість та безпеку харчових продуктів.

Повідомлення територіального органу управління ДПтС про поставку продовольства надається установам протягом однієї доби після надходження повідомлення із ДПтС про централізовано виділене продовольство. Територіальний орган управління ДПтС одночасно з повідомленням надає (протягом однієї доби) постачальнику рознарядку про поставку продовольства установам із зазначенням місцезнаходження, телефонів, найменування продовольства і його кількості.

В той же час, судами не враховано, що зазначення ДПтС у рознарядках територіальних управлінь не суперечить наведеним вище приписам, адже, саме на них покладено обов'язок доводити до установ інформацію про централізовано виділене продовольство.

При цьому передбачений спірним договором поставки термін "територіальний уповноважений представник покупця" не є законодавчо визначеним і не може тлумачитись виключно як виправні установи та слідчі ізолятори тощо, оскільки згідно п. 7 Положення про Державну пенітенціарну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. № 394/2011, ДПтС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі або міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька областей) територіальні органи управління, а також через підпорядковані територіальним органам управління кримінально-виконавчу інспекцію, установи виконання покарань, слідчі ізолятори, воєнізовані формування, навчальні заклади, заклади охорони здоров'я, підприємства установ виконання покарань, інші підприємства, установи і організації, створені для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Суди відхилили докази (рознарядки, витяги з журналів вихідної кореспонденції) обласних управлінь ДПтС, якими визначені окремі колонії, слідчі ізолятори тощо, та на адреси яких фактично здійснювалася поставка. В Положенні про організацію продовольчого забезпечення у Державній кримінально-виконавчій службі України на мирний час, затвердженого наказом Мінюсту України від 08.06.2012 р. № 850/5 не вказано про те, що територіальний уповноважений орган ДПтС зобов'язаний надсилати рознарядки поштою з повідомленням про вручення тощо.

Між тим, позивач не спростував того факту, що вказані рознарядки ним не отримувалися поштою, телефоном, факсом, нарочно тощо.

Суди також не з'ясували, чи відповідає обсяг товару, визначеному у рознарядках по областях обсягу товару, вказаному у рознарядках №№35,37. Суди попередніх інстанцій залишили поза увагою акт звірки розрахунків за поставлене продовольство (т.1, арк. 47), претензію від 15.01.2013 (т.1 арк. 150) та не співставили їх дані (кому, скільки, на підставі яких накладних) з поданими рознарядками обласних управлінь ДПтС. Чи не спостерігається ситуація, що за окремими рознарядками продукція була поставлена не в повному обсязі та не усім адресатам, що могло б свідчити про обізнаність позивача з вказаними рознарядками.

Суди також не в повній мірі виконали вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 18.06.2014 та не дослідили строки надіслання відповідачем рознарядок позивачу з урахуванням передбаченого п. 5.3 договору терміну поставки товару останнім протягом 30 календарних днів з дати видачі рознарядки покупцем.

Суди не з'ясували, чи у встановлений договором строк, тобто протягом 30 календарних днів з дати видачі рознарядки покупцем але до 15.12.2012 (п. 5.1) був поставлений товар. Суди не витребували у позивача документи, на підставі яких здійснювалася поставка товару (накладні) та прийом товару (акти прийому-передачі).

Таким чином, колегія суддів констатує, що суди попередніх інстанцій вдруге ухилилися від перегляду справи. Ними залишено поза увагою ряд питань, дослідження яких є обов'язковим для вирішення спору по суті, чим допустили порушення вимог ст. 43 ГПК України, якою встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Крім цього, суди залишили поза увагою норми Положення про організацію продовольчого забезпечення у Державній кримінально-виконавчій службі України на мирний час, затвердженого наказом Мінюсту України від 08.06.2012 р. № 850/5. Доводи прокурора про порушення судами норм матеріального та процесуального права є обгрунтованими.

Згідно зі ст.11110 ГПК України це є підставою для скасування прийнятих у справі рішення господарського суду міста Києва від 19.11.2014 та постанови Київського апеляційного суду України від 04.03.2015 та направлення справи на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

При повторному розгляді необхідно ретельно дослідити вказані вище обставини справи. З'ясувати на підставі яких документів позивач здійснював поставку борошна. Чи у встановлені договором строки та у повному обсязі товар був поставлений відповідачу.

До встановлених обставин справи слід застосувати норми права, що регулюють спірні правовідносини, встановити дійсні права та обов'язки сторін, розглянути спір в межах заявлених предмета і підстав позову. Врахувати усе викладене вище, винести законне, обґрунтоване рішення суду.

Керуючись ст.ст. 1115 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, - Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 19.11.2014 та постанову Київського апеляційного суду України від 04.03.2015 - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий, суддяВ. Овечкін

Судді:Є. Чернов

В. Цвігун