ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року Справа № 915/2019/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Комел",

01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 35-А, кв. 1

Відповідач-1: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області,

54030, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, 41

Відповідач-2: Державна казначейська служба України,

01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6

Відповідач-3: Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області,

54055, м. Миколаїв, проспект Леніна, 141-В

про: стягнення 2 815 069,95 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: Назаренко Є.О. довіреність від 05.01.2015 року

від відповідача-1: Корзун Л.В. довіреність № 3/2-748/14 від 11.06.2014 року

від відповідача-2: не з'явився

від відповідача-3: Волков А.С. довіреність № 15-19/103від 06.01.2015 року

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 05.12.14 року звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача-1 заборгованості в сумі 2 815 069,95 грн., з яких: 2 738 103,00 грн. - основного боргу, 65 714,47 грн. - втрат від інфляції, 11 252,48 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов приписів п.п. 1.1, 1.2, 5.2 договору про закупівлю товарів за державні кошти № 130/13 від 15.11.13 року, специфікації товару від 15.11.13 року, видаткової накладної № РТУКб005405 від 13.12.13 року на суму 2 738 103,00 грн., довіреності № 62 від 12.12.13 року, рахунку № СЧПК75553 від 11.12.13 року, претензії № 30 від 09.09.14 року, норм ст.ст. 526, 530, 610, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.12 року та мотивовані тим, що відповідач-1 у порушення умов договору своїх зобов'язань не виконав, отриманий від позивача товар у строк та в повному обсязі не оплатив.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, у відзиві № 3/2-27/15 від 13.01.15 р. просить суд відмовити позивачу у стягненні боргу та штрафних санкцій, посилаючись на наступне.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює - Державна судова адміністрація України.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що ціна по укладеному договору реалізується в межах бюджетного фінансування на 2013 рік, але у зв'язку з відсутністю бюджетного підкріплення на оплату даного договору, сплату грошових коштів у 2013 році за поставлений товар здійснено не було.

Відповідач-1, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області зазначило, що у зв'язку з виникненням кредиторської заборгованості, зверталося до Державної судової адміністрації України з вимогою щодо перерозподілу коштів для оплати заборгованості за договором та Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області для вирішення питання першочерговості оплати цих коштів.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.02.15 року (суддя Бездоля Ю.С.) було залучено до участі у справі в якості інших відповідачів - Державну казначейську службу України та Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області.

Відповідач-2, Державна казначейська служба України, у відзиві № 5-12/760-4239 від 06.03.15 р. не погоджується з вимогами позивача, оскільки, відповідно до ст. 96 ЦК України юридична особа сама відповідає за своїми зобов'язаннями та зазначає, що в Казначействі України обслуговується Державна судова адміністрація України (далі - ДСА України), яка є головним розпорядником коштів. Територіальне управління ДСА України в Миколаївській області - є розпорядником нижчого рівня та обслуговується безпосередньо в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Миколаївській області.

Відповідач-2 повідомив, що у Казначействі України відсутні будь-які докази надходження коштів на погашення кредиторської заборгованості відповідача-1, а інформацією та відомостями щодо стану рахунків відповідача-1 володіє вищезазначений територіальний орган Казначейства.

Відповідач-3, Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, в своїх письмових поясненнях № 15-12/1189 від 03.02.15 року повідомило, що недостатнє наповнення єдиного казначейського рахунку та відсутність відповідних підкріплень субрахунку єдиного казначейського рахунку Головного управління не надало можливості у 2013 та 2014 роках забезпечити проведення в повному обсязі видатків, які не віднесені до першочергових (незахищених) видатків, розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, в тому числі і платіжних доручень ТУ ДСА України в Миколаївській області.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Миколаївської області № 90 від 06.04.15 року призначено повторний автоматичний розподіл справи № 915/2019/14 на підставі тимчасової непрацездатності судді Бездолі Ю.С., відповідно до підпункту 3.1.13 п. 3.1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та на виконання підпункту 21.1 п. 21 рішення зборів суддів господарського суду Миколаївської області № 16 від 27.12.12 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 08.04.15 року справу № 915/2019/14 прийнято до свого провадження суддею Смородіновою О.Г.

Позивач, 19.05.15 р. надав суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача-1 грошові кошти в сумі 4 084 968,56 грн., з яких: 2 738 103,00 грн. - основний борг, 1 297 354,66 грн. - втрати від інфляції, 49 510,90 грн. - 3% річних.

Разом з тим, 19.05.15 р. відповідач-1 надав суду доповнення до відзиву, відповідно до якого сплатив основний борг в розмірі 2 738 103,00 грн.

19.05.15 року за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників позивача та відповідачів-1, 3, суд -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Комел" (далі - позивач) та Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (далі - відповідач-1) був укладений договір про закупівлю товарів за державні кошти № 130/13, відповідно до якого позивач зобов'язався у 2013 році поставити та передати у власність відповідачу-1, а відповідач-1 - прийняти та оплатити наступний товар: машини обчислювальні, частини та приладдя до них (лот № 1 - персональний комп'ютер (у складі системного блока з операційною системою, монітора, клавіатури, миші), джерело безперебійного живлення, код 26.20.1 ДК 016-2010.

Загальна кількість, комплектація, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість товару визначена сторонами в специфікації (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною цього договору.

Цей договір набрав чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками і діяв до 31.12.13 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 10.1 договору).

Відповідно до змісту приписів п.п. 3.1, 3.2 договору, ціна цього договору становить 2 738 103,00 грн., у тому числі ПДВ 456 350,50 грн., яка реалізується в межах бюджетного фінансування на 2013 рік.

Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (зменшення обсягів закупівлі), зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків відповідача.

Пунктом 4.1 встановлено строк поставки товару, а саме: з моменту підписання договору до 31.12.2013 року.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного договору позивач передав Територіальному управлінню ДСА України в Миколаївській області, а останнє прийняло без зауважень та заперечень товар, а саме: комп'ютери (у складі системного блока з операційною системою, монітора, клавіатури, миші) у кількості 339 штук на суму 2 034 000,00 грн. та джерела безперебійного живлення у кількості 339 штук на суму 247 752,50 грн., за оформленою видатковою накладною № РТУКб005405 від 13.12.13 року на загальну суму 2 738 103,00 грн. (у тому числі ПДВ 456 350,50 грн.), згідно довіреності № 62 від 12.12.13 року.

Замовленням виступив рахунок № СЧПК75553 від 11.12.13 року.

За приписами розділу 5 договору, усі розрахунки здійснюються у національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача. Оплата товару відповідачем здійснюється на підставі рахунку на оплату товару та підписаної сторонами накладної на товар. У разі зменшення бюджетних призначень відповідач залишає за собою право коригування кількості та номенклатури товару, суми договору, виходячи з виділених бюджетних коштів.

Проте, відповідач всупереч умовам договору, за поставлений товар вчасно не розрахувався, у зв'язку з чим, у нього перед позивачем, станом на час порушення провадження у справі, виникла заборгованість в сумі 2 738 103,00 грн.

В подальшому, 09.09.14 р. позивач надіслав відповідачу-1 претензію № 30, з вимогою до останнього негайно оплатити заборгованість за поставлений товар в розмірі 2 738 103,00 грн., що підтверджується описом вкладення до цінного листа, фіскальним чеком № 7772 від 10.09.14 р. та повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідь на вказану претензію в матеріалах справи відсутня.

Предметом даного спору виступає майнова вимога про стягнення з відповідача за одержаний товар як основного боргу, так і відшкодування матеріальних втрат згідно зі ст. 625 ЦК України.

Отже, спірні відносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так, згідно приписам ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дослідивши подані суду докази, обґрунтувавши їх відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши обставини справи в залежності від умов договору та норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог.

Разом з тим, як вбачається з наданих суду доказів, 24.04.15 р., після порушення провадження у справі, відповідачем було сплачено заборгованість в сумі 2 738 103,00 грн., що підтверджується випискою по рахунках станом на 05.05.15 р. та платіжними дорученнями № 850 від 24.04.15 р. на суму 297 303,00 грн., № 851 від 24.04.15 р. на суму 2 440 800,00 грн. з відмітками банку про проведення платежів.

Враховуючи, що відповідачем основний борг в сумі 2 738 103,00 грн. сплачений в повному обсязі, і даний факт позивачем усно підтверджено в судовому засіданні, суд на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, припиняє провадження у справі в частині стягнення основного боргу, в зв'язку з відсутністю предмету спору.

За змістом ст.ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошових зобов'язань за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 130/13 від 15.11.13 року, позивачем в позовній заяві № 46 від 01.12.14 р. на підставі ст. 625 ЦК України, було цілком законно нараховано та заявлено до стягнення 65 714,47 грн. - втрат від інфляції за період з 27.09.14 р. по 11.11.14 р. та 11 252,48 грн. - 3% річних за період з 27.09.14 р. по 11.11.14 р.

Проте, поданою заявою про збільшення розміру позовних вимог № 38 від 15.05.15 р. позивач збільшив в цій частині позовні вимоги та просить стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області 1 297 354,66 грн. - втрат від інфляції за період з 27.09.14 р. по 04.05.15 р. та 49 510,90 грн. - 3% річних за період з 27.09.14 р. по 04.05.15 року.

Згідно ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що позивач скористався своїм правом до прийняття рішення, заява своєчасно надіслана відповідачам, про що свідчать описи вкладення до цінного листа та фіскальні чеки від 15.05.15 р., втрати від інфляції сумі 1 297 354,66 грн. та 3% річних в сумі 49 510,90 грн., належним чином обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача щодо стягнення з нього втрат від інфляції та 3% річних не можуть бути прийняті судом до уваги, як підстави відмови у позові.

Щодо позовних вимог позивача до відповідачів-2, 3 слід зазначити наступне.

Із змісту ухвали господарського суду Миколаївської області від 03.02.15 року вбачається, що відповідачами-2, 3 залучено: Державну казначейську службу України та Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області.

Проте, суд, дослідивши матеріали справи та зміст заявлених позовних вимог, зазначає, що до відповідачів-2, 3 не заявлено жодних позовних вимог, у зв'язку з чим вважає за необхідне в порядку п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України припинити провадження у справі щодо заявлених позовних вимог до зазначених відповідачів, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відсутність вимог до відповідачів-2, 3 позивач також підтвердив у судовому засіданні.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

На підставі вищевикладеного, суд провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Комел" до Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області про стягнення 2 815 069,95 грн., припиняє в порядку п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

На підставі викладеного, позов підлягає задоволенню частково, судовий збір слід віднести за рахунок відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 80, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (54030, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, 41, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комел" (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 35-А, кв. 1, ) грошові кошти в сумі 1 346 865,56 грн., з яких: 1 297 354,66 грн. - втрати від інфляції, 49 510,90 грн. - 3% річних та 73 080,00 грн. - судового збору.

3. В іншій частині позову щодо стягнення основного боргу в розмірі 2 738 103,00 грн. провадження у справі припинити.

4. Провадження у справі № 915/2019/14 щодо Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області - припинити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 25 травня 2015 року.

Суддя _________________________ О.Г.Смородінова