КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа№ 910/28166/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2015

у справі № 910/28166/14 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія»

про стягнення 4 428,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» (далі, відповідач) про стягнення 4 428,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 у справі № 910/28166/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено розмір матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого власникові автомобіля Nissan, д.р.н. АХ1443СК, внаслідок його пошкодження в ДТП, що мало місце 14.05.2013 у місті Харкові.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. № 09-08.1/3372/15 від 01.04.2015), відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 у справі № 910/28166/14 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що страховик здійснював виплату страхового відшкодування на підставі Договору страхування наземного транспорту № 3653489 від 08.05.2013, згідно пункту 2.10. якого розрахунок страхового відшкодування здійснюється на основі кошторису, рахунку з СТО, яким у даному випадку є рахунок-фактура ТЦ-0000664 від 18.05.2013.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» у справі № 910/28166/14 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 21.04.2015.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 21.04.2015, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 розгляд справи № 910/28166/14 було відкладено на 19.05.2015.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 19.05.2015, не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з пунктом 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що відповідно до пункту 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Як зазначено у пункті 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» та пункті 19 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 № 01-8/482 «Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення сторін про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень відповідачу, які повернулися на адресу суду та розписка позивача про час проведення судового засідання, зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами та без участі представників сторін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, 08.05.2013 між позивачем (Страховиком) та Немилостивим Валерієм Станіславовичем (Страхувальником) було укладено Договір страхування наземного транспорту № 3653489, відповідно до якого позивач прийняв під страховий захист автомобіль марки Nissan, д.р.н. АХ1443СК.

14.05.2013 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась у місті Харкові по проспекту Леніна біля будинку № 9, автомобіль марки Nissan, д.р.н. АХ1443СК отримав механічні пошкодження, що підтверджується відомостями № 9199292 про дорожньо-транспортну пригоду.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля Сhevrolet, д.р.н. АХ3486СО Окішор Ліаною Андріївною (винуватцем) вимог Правил дорожнього руху України, що встановлено постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 03.06.2013 в адміністративній справі № 638/6933/13-п.

За твердженням позивача згідно рахунку-фактури № ТЦ-0000664 від 18.05.2013 сума відновлювального ремонту автомобіля марки Nissan, д.р.н. АХ1443СК склала 6 417,85 грн.

На підставі страхового акту № 1.002.13.06260/vesko17904 від 23.05.2013 страховик, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 5 428,00 грн. платіжним дорученням № 33890 від 27.05.2013.

Як було проінформовано позивача винуватцем (як зазначає позивач у позовній заяві), між Окішор Ліаною Андріївною та Страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія» було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності № АВ/9736063 (далі, Поліс). Франшиза за Полісом 1 000,00 грн. Отже, на думку позивача, сума, яку має сплатити відповідач позивачу у порядку регресу складає 4 428,00 грн. (5 428,00 грн. - 1 000,00 грн. = 4 428,00 грн.).

Як зазначає скаржник, у встановлений законодавством строк відповідачем не було виплачено позивачу страхове відшкодування за регресною вимогою, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1. ст. 22 та статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром, визначення яких містяться в пункту 2 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.1998 № 8 та Положенні щодо укладення угоди на проведення експертної оцінки майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 08.01.1998 № 16.

Таким чином, належним доказом розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу може бути висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна (суб'єкт оціночної діяльності або аварійний комісар).

Натомість, позивач на підтвердження розміру відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля надав суду рахунок-фактуру № ТЦ-0000664 від 18.05.2013 на суму 6 417,85 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги наданий позивачем рахунок-фактуру № ТЦ-0000664 від 18.05.2013 в якості належного та допустимого доказу у справі, оскільки вказаний рахунок виставлено Немилостивому Валерію Станіславовичу із зазначенням підстави: «Договір № ТЦ-001156 від 08.05.2012.» у той час, як між страховиком та страхувальником було укладено Договір страхування наземного транспорту № 3653489 від 08.05.2013.

При цьому, вказаного в рахунку-фактурі № ТЦ-0000664 від 18.05.2013 Договору № ТЦ-001156 від 08.05.2012 позивачем до матеріалів справи не додано. Крім того, з означеного рахунку-фактури № ТЦ-0000664 від 18.05.2013 не вбачається, на ремонт якого саме автомобіля ТОВ «Технік Центр» було виставлено 6 417,85 грн. до оплати, оскільки підставою для сплати вказано «Ремонт автомобіля».

Будь-якого іншого документу, як то акту виконаних робіт на ремонт автомобіля марки Nissan, д.р.н. АХ1443СК та звіту про визначення вартості матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту, завданого власникові автомобіля Nissan, д.р.н. АХ1443СК, внаслідок його пошкодження в ДТП, що мало місце 14.05.2013 у місті Харкові позивачем суду не надано.

При цьому, колегія суддів зазначає, що вказаний звіт витребовувався судом першої інстанції, а позивач в свою чергу в призначені судові засідання не з'являвся, підстав неможливості надати зазначений звіт не вказав, інших належних документів на підтвердження вартості відновлювального ремонту автомобіля марки Nissan, д.р.н. АХ1443СК суду не подав.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відсутні належні докази у підтвердження розміру вартості матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту, завданого власникові автомобіля Nissan, д.р.н. АХ1443СК, внаслідок його пошкодження в ДТП, що мало місце 14.05.2013 у місті Харкові та погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 у справі № 910/28166/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 у справі № 910/28166/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/28166/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх