ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа № 926/540/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді М.І. Хабіб

суддів В.М. Гриців

Я.О. Юрченка

при секретарі судового засідання Мазепа Н.В.,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Інтер-А", вих. № 0002 від 09.02.15

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 30.01.2015

у справі № 926/540/14

за позовом: публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м. Київ

до відповідача: товариства з додатковою відповідальністю "Інтер-А", м. Чернівці

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Боянівка Імпекс ЛТД", м. Чернівці

про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором на суму 13 476 000,00 грн шляхом визнання права власності

за участю представників :

позивача - Гаман О.М.- представник (довіреність в матеріалах справи);

відповідача - Купіна В.Ю.- представник ( довіреність в матеріалах справи).

третьої особи: не з'явився.

Апеляційна скарга прийнята до провадження 17.02.2015 колегію суддів у складі: головуючого - судді Хабіб М.І., суддів Зварич О.В., Юрченка Я.О.

Ухвалою суду від 08.04.2014 строк розгляду апеляційної скарги продовжено на 15 днів, розгляд справи відкладено на 28.04.2015.

У зв'язку з перебуванням судді Юрченка Я.О. у відпустці розпорядженням голови суду від 27.04.2015 у склад колегії суддів замість судді Юрченка Я.О. введено суддю Гриців В.М.

В судовому засіданні 28.04.2015 оголошено перерву до 19.05.2015.

Розпорядженням голови суду від 19.05.2015 у зв'язку з перебуванням судді Зварич О.В. у відпустці, у склад колегії суддів замість судді Зварич О.В. введено суддю Юрченка Я.О.

При зміні складу колегії суддів розгляд справи розпочинався заново.

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до ТДВ "Інтер-А" про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором № 39 від 08.08.2008 на суму 11 292 000,00 грн шляхом визнання права власності на предмет іпотеки .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД»( позичальник) та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») 08.08.2008 укладено генеральний договір № 39 про здійснення кредитування, за умовами якого банк зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти на умовах повернення.

08.08.2008 сторонами був укладений додатковий договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2 до генерального договору від 08.08.2008, яким передбачено надання кредиту в межах максимального ліміту заборгованості 3 505 150,00дол. США під 13% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 07.08.2009. До цього договору в подальшому були внесені зміни шляхом укладання додаткових договорів № 1 від 07.08.2009, № 2 від 12.07.2010, № 3 від 30.12.2010, № 4 від 05.09.2011 та № 5 від 05.09.2012.

На виконання цих договорів банк надав позичальнику 21.08.2008 кредитні кошти в розмірі 3 500 000 дол. США. З березня 2013 року позичальник припинив сплачувати заборгованість по тілу кредиту та по процентах. Станом на 18.03.2014 його заборгованість становить 4 025 258,37 дол. США та 5 591,45грн( по комісії)

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за названими кредитними договорами 08.08.2008 банком та ТДВ « Інтер -А» укладено іпотечний договір № 39, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: склад-магазин, підсобні та офісні приміщення і пункт харчування літ. «Б» та літ. «З», загальною площею 4886,70 м2, що знаходиться в м. Чернівці, вул. Миколаївська, 36-Н, та належить відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.01.2008.

У зв'язку з невиконанням ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» умов кредитного договору, позивач просить, посилаючись на ст.ст. 33,35,36, 37 ЗУ « Про іпотеку», звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості позичальником перед банком на суму 11 292 000, 00 грн шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.

Ухвалою суду від 14.05.2014 товариство з обмеженою відповідальністю «Боянівка Імпекс ЛТД» залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

19.06.2014 позивач подав заяву , в якій збільшив позовні вимоги, просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості позичальником перед банком на суму 13 476 000, 00 грн шляхом визнання права власності на предмет іпотеки. Позивач посилається на Звіт про незалежну оцінку від 12.06.2014, згідно з яким ринкова вартість предмета іпотеки становить 13 476 000, 00 грн.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 30.01.2015 у справі № 926/540/14 (суддя В. Байталюк) позов задоволено.

В рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ "Боянівка Імпекс ЛТД" перед ПАТ "Укрсоцбанк" за генеральним договором про здійснення кредитування № 39 від 08.08.2008 (з урахуванням додаткових договорів, в тому числі і Додаткового договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 2 від 08.08.2008, договорів про внесення змін та доповнень, та додатків до них) у розмірі 13 554 973,00 грн звернено стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ТДВ "Інтер-А" шляхом визнання за ПАТ "Укрсоцбанк" права власності на будівлі, а саме: склад-магазин, підсобні та офісні приміщення і пункт харчування літ. "Б" та літ. "З", загальною площею 4 886,70 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Миколаївська, 36-Н.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 73 080, 00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

При задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість ТОВ "Боянівка Імпекс ЛТД" перед ПАТ "Укрсоцбанк" за генеральним договором про здійснення кредитування № 39 від 08.08.2008 та додаткових договорів до нього станом на 18.03.2014 в сумі 4 025 258,37 дол. США та 5 591,45 грн встановлена рішенням Господарського суду Чернівецької області від 06.06.2014 у справі № 926/699/14, залишеним без змін судами апеляційної і касаційної інстанцій, та обґрунтованості позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції відхилив клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення строку подачі конкурсними кредиторами заяв про включення до складу кредиторів у справі № 926/1908-б/14 про банкрутство відповідача, яке мотивоване положеннями ст. 17 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, вважає рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Скаржник зазначає, що 12.01.2015 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про порушення Господарським судом Чернівецької області справи № 926/1908-б/14 про банкрутство ТДВ «Інтер-А». Посилаючись на ст.ст. 10, 17,19 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», стверджує, що рішення суду першої інстанції суперечить цьому Закону, оскільки вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки не могли бути задоволені у позовному провадженні, а повинні розглядатись з урахуванням ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює порядок задоволення вимог кредиторів в процесі банкрутства боржника.

Третя особа у відзиві (вх.01-04/1844/15 від 20.03.15) на апеляційну скаргу підтримує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Зазначає, що з моменту офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство, звернення стягнення на майно боржника зупиняється або здійснюється виключно за ухвалою господарського суду у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Від представника відповідача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх. № 01-04/1843/15 від 20.03.2015), в яких останній вказує, що розпорядник майна Шевчук Т.І. за результатами розгляду заяви ПАТ «Укрсоцбанк» від 09.02.2015 підготував відзив, відповідно до якого кредиторські вимоги банку визнано частково на суму 17 984 131, 00 грн із включенням їх до складу реєстру вимог кредиторів в якості вимог заставного кредитора та погашення в першу чергу за рахунок продажу майна ТОВ «Інтер-А», яке становить предмет застави та іпотеки.

Позивач подав відзив (вх. № 01-04/2066/15) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи скаржника про те, що до відносин, які виникли між сторонами у даній справі не можуть застосовуватись положення ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з огляду на те, що позовна заява про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності подана до порушення справи про банкрутство. Також, звертає увагу суду, що вимоги банку є забезпеченими, відтак положення ст. 17 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не підлягають застосуванню в даному випадку.

Крім того представник позивача подав відзив (вх. № 01-04/2240/15 від 08.04.2015) на додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких вказує, що заява з кредиторськими вимогами банку, яка подана в порядку ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ще не затверджена Господарським судом Чернівецької області, а сам факт її подання та визнання її розпорядником майна відповідача не може слугувати підставою для зупинення чи припинення провадження у даній справі.

В додаткових поясненнях (вх. № 01-04/2369/15 від 16.04.2015) до апеляційної скарги скаржник вказує, що згідно з п.1 ч.15 ст. 16 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», після порушення справи про банкрутство задоволення вимог забезпечених кредиторів може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим законом, та в межах провадження справи про банкрутство.

Позивач у відзиві (вх. № 01-04/3126/15 від 19.05.2015) на додаткові пояснення скаржника не погоджується з доводами відповідача та стверджує, що положення ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не застосовуються до спору, який розпочав слухатися до порушення справи про банкрутство.

В судовому засіданні 19.05.2015 представники сторін підтримали свої доводи та заперечення.

Третя особа явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» (позичальник) та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») 08.08.2008 укладено Генеральний договір № 39 про здійснення кредитування, за умовами якого банк зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти на умовах повернення.

08.08.2008 сторонами був укладений Додатковий договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2 до Генерального договору від 08.08.2008, яким передбачено надання кредиту в межах максимального ліміту заборгованості 3 505 150,00дол. США під 13% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 07.08.2009. До цього договору в подальшому були внесені зміни шляхом укладання додаткових договорів № 1 від 07.08.2009, № 2 від 12.07.2010, № 3 від 30.12.2010, № 4 від 05.09.2011 та № 5 від 05.09.2012.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за названими кредитними договорами 08.08.2008 банком та ТДВ «Інтер -А» укладено іпотечний договір № 39( з майновим поручителем), який нотаріально посвідчений 08.08.2008, зареєстрований в реєстрі за № 2258. Відповідно до умов договору ТДВ «Інтер -А» передає в наступну іпотеку банку нерухоме майно, а саме: склад-магазин, підсобні та офісні приміщення і пункт харчування, літ. «Б» та літ. «З», загальною площею 4886,70 м2, що знаходиться в м. Чернівці, вул. Миколаївська, 36-Н, вартістю за погодженням сторін 15 661 913,00грн.та належить ТДВ «Інтер -А» на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.01.2008.

В подальшому 30.09.2009 та 06.09.2011 до іпотечного договору вносилися зміни.

На виконання кредитних договорів банк надав позичальнику 21.08.2008 кредитні кошти в розмірі 3 500 000,00 дол. США, в еквіваленті становить 16 953 300,00грн, що підтверджено меморіальним ордером № 7/1 від 21.08.2008.

З березня 2013 року позичальник припинив сплачувати заборгованість по тілу кредиту та по процентах. Його заборгованість станом на 18.03.2014 становить 4 025 258,37 дол. США та 5 591,45грн а саме:

- заборгованість за кредитом - 3 374 000, 00 доларів США (в еквіваленті по офіційному курсу НБУ станом на 18.03.2014 - 32 919 443, 20 грн.);

- заборгованість за процентами - 357 045, 24 доларів США (в еквіваленті по офіційному курсу НБУ станом на 18.03.2014 - 3 483 618, 98 грн.);

- розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 270 721, 84 доларів США (в еквіваленті по офіційному курсу НБУ станом на 18.03.2014 - 2 641 378, 81 грн.);

- розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 23 491, 29 доларів США (в еквіваленті по офіційному курсу НБУ станом на 18.03.2014 - 229 199, 84 грн.);

- заборгованість по комісії - 5 691, 45 грн.

Така сума заборгованості позичальника - ТзОВ "Боянівка Імпекс ЛТД" перед банком за кредитними договорами( Генеральним кредитним договором №39 та Додатковим кредитним договором №2 від 08.08.2008 з урахуванням змін і доповнень до нього) встановлена рішенням Господарського суду Чернівецької області від 06.06.2014 у справі № 926/699/14 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ТзОВ "Боянівка Імпекс ЛТД". Названим рішенням позов задоволено та в рахунок часткового погашення заборгованості в розмірі 1 657 400,00грн звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 10.11.2009 № 3396 , укладеним банком та ТзОВ "Боянівка Імпекс ЛТД", шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки.

Рішення у справі № 926/699/14 набрало законної сили.

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитними договорами 06.02.2014 банк надіслав позичальнику та іпотекодавцеві - ТДВ «Інтер -А» вимогу № 08.42-186/67-2426 від 05.02.2014 про виконання порушеного зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога банку залишена без задоволення, у зв'язку з чим у квітні 2014 року банк звернувся до суду з позовом до іпотекодавця - ТДВ «Інтер -А» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При розгляді даної справи для визначення ринкової вартості іпотечного майна, переданого в іпотеку за договором іпотеки від 08.08.2008, місцевий господарський суд ухвалою від 20.06.2014 призначав судову будівельно-технічну експертизу та зупинив провадження у справі.

Висновком оціночно-будівельної експертизи № 2383 від 25.12.2014 встановлено, що ринкова вартість іпотечного майна - склад-магазин, підсобні та офісні приміщення і пункт харчування , літ. «Б» та літ. «З», загальною площею 4 886, 70 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Миколаївська, 36-Н, становить 13 554 973, 00 грн з ПДВ.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2015 у справі № 926/540/14 поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.01.2015.

Поряд з тим ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2015 порушено провадження у справі № 926/ 1908-б/14 про банкрутство ТДВ «Інтер -А», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Шевчука Т.І.

Розпорядник майна ТДВ «Інтер-А» арбітражний керуючий Шевчук Т.І. подав суду (судді Батайлюку В.Д., в провадженні якого перебувала дана справа № 926/540/14) повідомлення (вх. № 235 від 22.01.2015) про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи № 926/ 1908-б/14 про банкрутство ТДВ «Інтер -А», з посланням на ст. 17 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Дослідивши обставини справи, доводи скаржника, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

В силу ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Як зазначив Верховний Суд України в своєму Аналізі практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України від 01.04.2014 , виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України від 5 червня 2003 року N 898-IV "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року у справі N 6-124цс13).

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» (позичальник) не виконало своїх зобов'язань перед банком за кредитними договорами, виконання яких було забезпечене іпотекою. Банк надіслав боржнику - ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» та іпотекодавцеві - ТДВ «Інтер -А» вимоги про усунення порушень, які залишені без задоволення. Банк звернувся до суду з позовом до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Однак до вирішення судом спору ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2015 порушено провадження у справі № 926/ 1908-б/14 про банкрутство іпотекодавця - ТДВ «Інтер -А», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. В цей же день суд оприлюднив відомості про цю справу.

Згідно з п. 15 ст. 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону України від 22 грудня 2011 року N 4212-VI, з наступними змінами і доповненнями( далі -Закон), з моменту порушення провадження у справі про банкрутство пред'явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство.

Визначення кредиторів, в т.ч. конкурсних та забезпечених кредиторів, викладене у ст. 1 цього Закону, згідно з якою кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Відповідно до п. 6 ст. 19 Закону задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, допускається лише в межах провадження у справі про банкрутство.

Отже, позивач (банк) є забезпеченим кредитором і задоволення його вимог за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, можливе лише в межах провадження справи про банкрутство.

Така правова позиція викладена у постанові пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» від 24 листопада 2014 року № 1, згідно з якою задоволення вимог кредиторів, забезпечених заставою (іпотекою), у разі порушення справи про банкрутство боржника має здійснюватися в порядку, встановленому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI).

З огляду на викладене апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки на момент прийняття судом оскаржуваного рішення (30.01.2015) вже була порушена судом справа про банкрутство відповідача( 12.01.2015) і в силу ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який є спеціальним законом та має пріоритет перед іншими законодавчими актами у врегулюванні відносин, пов'язаних з банкрутством суб'єктів підприємницької діяльності, задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, допускається лише в межах провадження у справі про банкрутство.

Апеляційний суд відхиляє доводи позивача про те, що позовна заява у даній справі подана до порушення справи про банкрутство відповідача, тому до відносин, які виникли між сторонами у даній справі, не можуть застосовуватись положення ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», як такі, що суперечать цьому Закону, оскільки він не ставить в залежність можливість задоволення позовних вимог, заявлених до боржника, щодо якого порушено справу про банкрутство, з моментом пред'явлення до нього позову. Законом в імперативному порядку встановлено, що з моменту порушення справи про банкрутство боржника задоволення вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, допускається лише в межах провадження у справі про банкрутство.

Отже, з моменту порушення справи про банкрутство відповідача задоволення позовних вимог за рахунок майна відповідача, яке є предметом забезпечення, у позовному провадженні не допускається та є протиправним.

Слід зазначити, що відмова в задоволенні позовних вимог в межах позовного провадження у даній справі не позбавляє позивача права на задоволення таких вимог в межах провадження у справі про банкрутство. Як вбачається з матеріалів справи, ( т.2, а.с. 194-201) ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з кредиторськими вимогами у справі № 926/ 1908-б/14 про банкрутство ТДВ «Інтер -А», а розпорядник майна боржника визнав його вимоги.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду вважає, внаслідок неповного дослідження судом першої інстанції всіх обставин справи та неправильного застосування норм чинного законодавства, суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову. Таким чином колегія суддів погоджується з доводами скаржника та вважає, що апеляційну скаргу належить задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким відмовити у позові.

З огляду на те, що на момент пред'явлення позову справа про банкрутство відповідача не була порушена, колегія суддів вважає, що даний спір виник з вини відповідача, відтак судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, покладається на відповідача. Судовий збір, сплачений відповідачем при поданні апеляційної скарги, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 35, 43, 49, 91, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити.

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 30.01.2015 у справі № 926/540/14 скасувати, прийняти нове, яким в позові відмовити.

Стягнути товариства з додатковою відповідальністю «Інтер-А», ідентифікаційний код 30311635, місцезнаходження: 58000, м. Чернівці, вул. Миколаївська, 36-Н, на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ідентифікаційний код 00039019, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29 -73 080, 00 грн. судового збору.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ідентифікаційний код 00039019, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29 на користь товариства з додатковою відповідальністю «Інтер-А», ідентифікаційний код 30311635, місцезнаходження: 58000, м. Чернівці, вул. Миколаївська, 36-Н - 36 540, 00 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 25.05.2015

Головуючий-суддя М.І. Хабіб

суддя В.М. Гриців

суддя Я.О. Юрченко