КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2015 р. Справа№ 925/130/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Шапрана В.В.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від ПАТ «Волинська фондова компанія» - Дзюрило А.Р. (довіреність №169 від 06.03.2015 р.), Антонюк Р.В. (довіреність №7 від 12.01.2015 р.)

від ІП «Агро-Вільд Україна» - Бєляєв О.А. (довіреність б/н від 03.02.2015 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Волинська фондова компанія»

на рішення господарського суду Черкаської області від 24.03.2015 р.

у справі №925/130/15 (суддя Скиба Г.М.)

за первісним позовом Приватного акціонерного товариства «Волинська фондова компанія»

до Іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна»

про стягнення заборгованості за договором

за зустрічним позовом Іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Волинська фондова компанія»

про визнання недійсними окремих пунктів договору та визнання недійсною додаткової угоди

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Волинська фондова компанія» звернулось до господарського суду Черкаської області з позовною заявою до Іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» про стягнення 158849,50 грн. основного боргу, 3472,93 грн. суми на яку збільшилась заборгованість з врахуванням 21% річних, 4765,49 грн. інфляційних втрат та 4630,56 грн. пені.

17.02.2015 р. ПрАТ «Волинська фондова компанія» подано заяву про збільшення позовних вимог від 12.02.2015 р. №92, у якій товариство просить стягнути з відповідача 183710,52 грн. заборгованості, у тому числі: 158849,50 грн. основного боргу; 6214,72 грн. - 21% річних; 9689,82 грн. інфляційних втрат; 8956,48 грн. пені.

19.02.2015 р. представником відповідача подано до суду зустрічну позовну заяву від 19.02.2015 р., у якій просить суд прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом та: визнати недійсним частково договір поставки від 03.11.2014 р. №401, укладений між Приватним акціонерним товариством «Волинська фондова компанія» та Іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна», а саме: визнати недійсними п.1.3, 1.5 та друге речення п.1.12 даного договору (далі - спірна частина договору поставки); визнати недійсною повністю Додаткову угоду від 18.11.2014 р. №1 до договору поставки від 03.11.2014 р. №401, укладену між Приватним акціонерним товариством «Волинська фондова компанія» та Іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна», та відшкодувати судові витрати (далі - спірна додаткова угода).

11.03.2015 р. ПрАТ «Волинська фондова компанія» подано заяву від 06.03.2015 р. вих. №165 про збільшення позовних вимог, в якій товариство просить стягнути з відповідача 189311,60 грн. заборгованості, в тому числі: 158849,50 грн. основного боргу; 7951,18 грн. - 21% річних; 9689,82 грн. інфляційних втрат; 12821,10 грн. пені.

24.03.2015 р. ПрАТ «Волинська фондова компанія» подано заяву від 19.03.2015 р. №225 про уточнення позовних вимог, в якій товариство просить стягнути з відповідача 184556,99 грн. заборгованості, в тому числі: 158849,50 грн. основного боргу; 9230,68 грн. - 21% річних; 16476,81 грн. пені.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 24.03.2015 р. відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Волинська фондова компанія» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення частково та прийняти нове, яким первісні позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог містить недоведені обставини, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими. Висновки викладені у рішенні не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

Представник ІП «Агро-Вільд Україна» в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник ПрАТ «Волинська фондова компанія» в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

03.11.2014 р. між ПрАТ «Волинська фондова компанія» (продавець) та ІП «Агро-Вільд Україна» (покупець) укладено договір поставки №401, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар - трактор для сільськогосподарських робіт Fendt 936 VO Vario №945252236, номер двигуна 11579087, рік випуску 2014 на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.2 договору, загальна ціна товару (ціна договору) на день укладення даного договору - 2948032,50 грн., в т.ч. ПДВ 20%, що становить 175000,00 євро за максимальним середнім міжбанківським курсом (продажу) євро до гривні по результатах торгів на міжбанківській валютній біржі України за 03.11.2014 р. (16,8459 гривень за 1 євро). Остаточна ціна товару (ціна договору) визначається згідно з умовами даного договору. До ціни товару включені витрати на ТО-50 мото/годин, яке здійснюється за рахунок продавця на умовах, визначених п. 1.9 даного договору (а.с. 10 т. 1).

Відповідно до п. 7.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання. Термін дії договору встановлюється до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним договором.

18.11.2014 р. між продавцем та покупцем укладено додаткову угоду №1 до договору, за умовами якої п. 1.2 викладено в наступній редакції: «Загальна ціна товару (ціна договору) на день укладення даного договору - 3176880,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%, що є еквівалентом 175000,00 євро за курсом (продажу) євро до гривні 18,1536 грн. за 1 євро. Остаточна ціна товару (ціна договору) визначається згідно з умовами даного договору. До ціни товару включені витрати на ТО-50 мото/годин, яке здійснюється за рахунок продавця на умовах, визначених п. 1.5 даного договору».

Пункт 1.3 викладено в наступній редакції: «Сторони досягли домовленості, що оплати, здійснені покупцем продавцю за товар, зараховуються по курсу євро до гривні погодженому між сторонами, що підтверджується відповідною додатковою угодою, укладеною між сторонами. У випадку непогодження між сторонами до 12.12.2014 р. (включно) курсу євро до гривні, оплати здійснені покупцем за товар за ч. а п. 1.4 даного договору зараховуються продавцем по максимальному середньому міжбанківському курсу (продажу) євро до гривні станом на 12.12.2014 р. та остаточна вартість товару в гривнях визначається виходячи з максимального середнього міжбанківського курсу (продажу) євро до гривні станом на 12.12.2014 р. (а.с. 10 т. 1).

Сторони досягли домовленості, що інформація про максимальний середній міжбанківський курс для виконання умов даного договору отримується на сайті /htt://www.udinform.com/. В разі відсутності доступу до Інтернет - порталу «УкрДілінг» http://www.udinform.com/ сторони мають в розумний строк погодити інший ресурс для визначення максимального середнього міжбанківського курсу».

Пункт 1.4 договору викладено в наступній редакції: «Форма, порядок і термін спати за товар: безготівковий розрахунок:

а) оплата 3000000,00, в т.ч. ПДВ 20%, до 21.11.2014 р.;

б) оплата остаточної ціни товару, визначеної відповідно до п. 1.3. даного договору, протягом 1 банківського дня після укладення між сторонами відповідної додаткової угоди про погодження курсу євро до гривні, а у випадку неукладення між сторонами до 12.12.2014 р. (включно) додаткової угоди про погодження курсу євро до гривні - не пізніше 13.12.2014 р.».

Пункт 1.5 викладено в наступній редакції: «Особливі умови: ТО-50 мото/годин здійснюється за рахунок Продавця».

03.11.2014 р. у м. Луцьку між ПрАТ «Волинська фондова компанія» (орендодавець) та ІП «Агро-Вільд Україна» (орендар) укладено договір оренди №20, предметом якого є передача орендодавцем орендарю у зворотне (обов'язкове до повернення), строкове, платне користування трактора (за характеристикою того, що є об'єктом поставки), загальною вартістю 2948032,50 грн., у тому числі ПДВ 20% з урахуванням індексації (п.1.1 договору оренди). Орендна плата становить 21807,00 грн. за місяць, сплачується протягом трьох днів з моменту передачі майна за актом приймання-передачі, у випадку пролонгації строку дії договору оренди, орендна плата сплачується протягом трьох днів з дня пролонгації. Місце передачі: склад орендаря, Черкаська область, Жашківський район, с.Острожани. Строк оренди один місяць з моменту передачі майна за актом приймання-передачі. У разі якщо до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить бажання розірвати договір або внести до нього зміни він вважається пролонгованим на той же строк і на тих же умовах (п.4.1 договору оренди).

Згідно акта приймання-передачі майна в оренду від 06.11.2014 р. орендодавець передав, а орендар прийняв відповідно до договору оренди №20 трактор, який на момент передачі є новим, повністю комплектним та у технічно-справному стані, також передано орендарю інструкцію по експлуатації та сервісну гарантійну книжку.

Додатковою угодою від 03.11.2014 р. №1 до договору оренди №20 сторони змінили, встановлений п.4.1 договору строк дії договору оренди майна, а саме: договір вступає в дію з моменту підписання та передачі майна в оренду за актом прийому-передачі і діє до 21.11.2014 р.

Додатковою угодою від 18.11.2014 р. №2 до договору оренди №20 сторони змінили, встановлений п.4.1 договору строк дії договору оренди майна, а саме: договір вступає в дію з моменту підписання та передачі майна в оренду за актом прийому-передачі і діє до 12.12.2014 р.

20.11.2014 р. платіжним дорученням №3281 ІП «Агро-Вільд Україна» сплатив ПрАТ «Волинська фондова компанія» 21807,00 грн. з призначенням платежу: орендна плата за трактор по договору оренди №20 від 03.11.2014 р.

На виконання договору поставки №401 ІП «Агро-Вільд Україна» сплачено ПрАТ «Волинській фондовій компанії» за трактор:

1. 05.11.2014 р. платіжним дорученням №250114 - 1474016,25 грн.;

2. 20.11.2014 р. платіжними дорученнями №250260 та №3280 - 300000,00 грн. та 1225983,75 грн., відповідно;

3. 12.12.2014 р. платіжним дорученням №250504 - 355693,00 грн. (а.с.112, 113, 115).

Всього сплачено - 3355693,00 грн., що відповідає наведеній у позовній заяві загальній сумі сплати за товар.

24.12.2014 р. за вих.№580 ІП «Агро-Вільд Україна» (покупець) було направлено ПрАТ «Волинській фондовій компанії» (продавець) вимогу про надання документів і повернення безпідставно набутих коштів, у якій ІП «Агро-Вільд Україна» вказало, що ним виконані зобов'язання з оплати за трактор, окрім того: 20.11.2014 р. та 12.12.2014 р. помилково (понаднормово) перераховано кошти в загальній сумі 429467,50 грн. з ПДВ. Згідно п.1.7 договору, продавець зобов'язаний поставити товар протягом трьох банківських днів після здійснення 100% оплати. ІП «Агро-Вільд Україна» 20.11.2014 р. здійснило повну оплату за товар, тому вимагає передати уповноваженому представнику або надіслати поштою на юридичну адресу: видаткову накладну на підтвердження передачі і прийняття трактора, сертифікат відповідності та іншу технічну документацію на трактор, видати довідку-рахунок та повернути кошти в сумі 429467,50 грн. (а.с.17).

У відповідь на вимогу ІП «Агро-Вільд Україна», ПрАТ «Волинська фондова компанія» направило свою вимогу від 12.01.2015 р. №6, у якій, посилаючись на умови договору та додаткової угоди вказало, що станом на 15.12.2014 р. ІП «Агро-Вільд Україна» здійснено оплату вартості товару в сумі 3355693,00 грн., що становить 168176,22 євро за максимальним середнім міжбанківським курсом (продажу) гривні до євро станом на 12.12.2014 р. Оскільки до 13.12.2014 р. додаткова угода про погодження курсу євро до гривні, по якому буде здійснюватись зарахування коштів, між сторонами договору не укладена, кошти підлягають зарахуванню по максимальному середньому міжбанківському курсу (продажу) євро до гривні станом на 12.12.2014 р., визначеному на сайті /http://www.udinform.com/, а саме 20,0831 грн. Станом на 12.01.2015 р. рахується заборгованість у розмірі 137042,50 грн., що становить 6823,77 євро. Щодо передачі документів позивач повідомив, що оскільки ІП «Агро-Вільд Україна» не здійснило повну оплату товару, згідно п.1.6,1.7 договору ПрАТ «Волинська фондова компанія» не може передати документи (а.с. 18-19).

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та враховуючи пояснення представників сторін, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає первісні позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Предметом спору у справі за первісним позовом є стягнення суми боргу з оплати за поставлену сільськогосподарську машину (товар) іноземного походження та договірних процентів річних, пені, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Предметом спору у справі за зустрічним позовом є визнання недійсними окремих пунктів договору поставки та додаткової угоди до нього, на підставі яких виникли спірні грошові зобов'язання.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (положення ст.ст. 173, 179, 263 ГК України).

Договір, на підставі якого виникло грошове зобов'язання з оплати за товар, заявлений у первісному позові, за правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом поставки є трактор, який відноситься до сільськогосподарських машин.

Відносини між покупцями сільськогосподарських машин та їх виробниками, продавцями, виконавцями робіт і послуг з технічного сервісу, права та обов'язки покупців, механізм реалізації державного захисту покупців, обов'язки та відповідальність виробників, продавців, виконавців робіт, послуг регулює Закон України «Про захист прав покупців сільськогосподарських машин» від 05.06.2003 р.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Загальні положення оренди майна у сфері господарювання врегульовано ст.ст. 283 - 292 ГК України.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З вищенаведених доказів у справі вбачається, що на підставі договору поставки від 03.11.2014 р. №401 ПрАТ «Волинська фондова компанія» зобов'язалось передати у власність ІП «Агро-Вільд Україна» трактор для сільськогосподарських робіт Fendt 936 VO Vario №945252236, номер двигуна 11579087, рік випуску 2014, а останній зобов'язався прийняти і оплатити товар на умовах даного договору. Згідно п. 1.4 додаткової угоди остаточний розрахунок за поставлений трактор мав бути проведений до 12.12.2014 р.

Одночасно з укладенням договору поставки сторони уклали договір оренди цього ж товару зі строком дії до 12.12.2014 р.

06.11.2014 р. трактор був переданий в оренду.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували повернення трактора з оренди, сторонами не надано.

Позивач за первісним позовом вважає, що оскільки відповідач за первісним позовом не здійснив 100% оплату за товар (трактор), згідно умов договору поставки і додаткової угоди до нього, у нього, як продавця, відсутній обов'язок передати трактор з оренди у власність покупця.

Ціна товару за договором поставки була визначена у гривнях на дату його укладення та у євро по максимальному середньому міжбанківському курсу продажу євро до гривні за результатами торгів на міжбанківській валютній баржі України за 03.11.2014 р. (16,8459 грн. за 1 євро) і становила: 2948032,50 грн. або 175000,00 євро. Згідно умов договору покупець повинен був розрахуватися за товар до 21.11.2014 р. Додатковою угодою від 18.11.2014 р. сторони змінили ціну товару у гривнях, обумовили, що загальна ціна становить 3176680,00 грн., яка підлягає сплаті до 12.12.2014 р.

Ціна є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Згідно з положеннями ст. 190 ГК України, вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 632 ЦК України).

Станом на 21.11.2014 р. покупець сплатив 3000000,00 грн. і 12.12.2014 р. на вимогу продавця (позивач за первісним позовом) доплатив 355693,00 грн., всього сплачено - 3355693,00 грн. Отже у строк, встановлений договором поставки, відповідач за первісним позовом повністю сплатив обумовлену договором поставки та додатковою угодою до нього вартість трактора у гривнях (загальна ціна, яка підлягає сплаті до 12.12.2014 р., - 3176680,00 грн. (п.1.4 додаткової угоди). Отримання вказаної суми коштів за трактор не заперечується позивачем за первісним позовом.

Доводи позивача за первісним позовом про те, що сторони не погодили курс євро до гривні не відповідають змісту договору поставки та додатковій угоді, у яких цей курс обумовлений станом на 03.11.2014 р. - 16,8459 грн. за 1 євро і у додатковій угоді - 18,1536 грн. за 1 євро, сплата вартості товару по цьому курсу гривні до євро підлягала сплаті до 12.12.2014 р. Непридбання позивачем за первісним позовом валюти є його ризиками, отже всі можливі збитки від цього не можуть покладатися на відповідача за первісним позовом. Розрахунок ІП «Агро-Вільд Україна» сплати вартості трактора не спростований належним способом позивачем за первісним позовом.

Слід зазначити, що обгрунтованого розрахунку зростання ціни за придбаний відповідачем за первісним позовом товар, позивачем за первісним позовом не надано.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що грошове зобов'язання відповідача за первісним позовом з оплати за трактор по договору поставки виконане належним чином, у строк, встановлений договором. Отже, згідно ч. 1 ст. 203 ГК України, ст. 599 ЦК України грошове зобов'язання покупця (відповідач за первісним позовом) з оплати за товар припинено 12.12.2014 р. у зв'язку з належним його виконанням.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає безпідставним твердження ПрАТ «Волинська фондова компанія» про наявність боргу, а тому відсутнє й прострочення виконання грошового зобов'язання у відповідача. Отже вимоги, щодо нарахування пені та відсотків за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачу визнаються необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При вирішенні спору щодо визнання недійсними окремих пунктів договору та додаткової угоди суд керується приписами чинного законодавства та правовою позицією викладеною у постанові пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207,208 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання на момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу.

У свою чергу, ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною 4 ст. 179 ГК України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, тобто мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

ІП «Агро-Вільд Україна» просить визнати недійсними спірні пункти договору поставки та спірну додаткову угоду з підстав невідповідності їх закону, порушення, встановленого ст.4 Закону України «Про захист прав покупців сільськогосподарських машин», його права на інформацію про машину, введення в оману щодо дійсного стану товару.

Доводи ІП «Агро-Вільд Україна» щодо порушення його права на інформацію про сільськогосподарську машину (трактор) та введення в оману при передачі товару не відповідають обставинам справи, зокрема, й відомостям наведеним у акті приймання-передачі трактора від 06.11.2014 р. При цьому суд враховує, що на ІП «Агро-Вільд Україна», як покупця і орендаря трактора, покладається обов'язок прийняти товар. Також ІП «Агро-Вільд Україна» не наведено встановлений ст. 7 Закону України "Про захист прав покупців сільськогосподарських машин" обсяг недостовірної інформації стосовно товару.

Пунктом 7.15 договору поставки передбачено, що підписанням цього договору сторони підтверджують, що укладення договору відповідає вільному волевиявленню сторін, жодна із сторін не знаходиться під впливом тяжких обставин та умови цього договору є взаємовигідними для кожної із сторін.

Таким чином, ІП «Агро-Вільд Україна», підписуючи договір поставки та додаткову угоду до договору, підтвердило, що йому зрозумілі всі його умови, у т.ч. зміну ціни залежно від курсу євро, і це відповідає вільному волевиявленню сторін.

Спірні пункти договору встановлюють обов'язок покупця сплатити за товар його повну ціну за курсом (продажу) євро до гривні.

Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції вважає, що посилання ІП «Агро-Вільд Україна» на порушення ст. 533 ЦК України при укладенні спірних пунктів договору та додаткової угоди ґрунтується на суб'єктивному застосуванні ним цієї норми до встановлених обставин справи та хибному тлумаченню змісту спірних пунктів договору та додаткової угоди.

Посилання ІП «Агро-Вільд Україна» на порушення ПрАТ «Волинська фондова компанія» Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 р. №1200, як порушення закону, суд оцінює критично, оскільки зазначена постанова не є законодавчим актом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відмовляє повністю у зустрічному позові про визнання недійсними окремих пунктів договору поставки та додаткової угоди до нього за недоведеністю обставин, на які посилається позивач за зустрічним позовом, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ПрАТ «Волинська фондова компанія», в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на недоведеність обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Черкаської області від 24.03.2015 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Волинська фондова компанія» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Черкаської області від 24.03.2015 р. у справі №925/130/15 залишити без змін.

Справу №925/130/15 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Шапран