ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015 року Справа № 904/9922/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В. (доповідач)

суддів: Пруднікова В.В., Широбокової Л.П.,

секретар судового засідання: Герун Т.О.,

представники сторін:

від позивача: Загорська М.Р., представник, довіреність №104 від 25.03.2015 року;

представник відповідача у судове засідання не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу дочірнього підприємства птахофабрики "Лозуватська" приватної акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Авангардко Інвестментс Паблік Лімітед" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2015 року у справі №904/9922/14

за позовом дочірнього підприємства птахофабрики "Лозуватська" приватної акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Авангардко Інвестментс Паблік Лімітед", с.Лозуватка, Криворізький район, Дніпропетровська область

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Бізнес Груп", м.Кривий ріг, Дніпропетровська область

про визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2014 року дочірне підприємство птахофабрика "Лозуватська" приватної акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Авангардко Інвестментс Паблік Лімітед" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання договору про надання охоронних послуг №2230 від 15.05.2014 року, укладеного між ним та товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Бізнес Груп", недійсним.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2015 року у справі №904/9922/14 (суддя Ніколенко М.О.) в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволнити.

Відповідач вважає вимоги апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними, ним подано клопотання про розгляд справи без участі свого представника.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (п.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються; володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Бізнес Груп" (охоронне агентство) та дочірним підприємством птахофабрикою "Лозуватська" приватної акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Авангардко Інвестментс Паблік Лімітед" (замовник) укладено договір про надання охоронних послуг №2230 від 15.05.2014 року (надалі - договір), за умовами якого охоронне агентство зобов'язалось забезпечити недоторканість об'єкту охорони, що передається замовником згідно акту прийняття об'єкту під охорону (додаток №4 до договору), а замовник, в свою чергу, зобов'язався щомісячно сплачувати охоронному агенству встановлену договором плату.

Договір набирає чинності з 19.05.2014 року і діє до 19.05.2015 року (п.10.1 договору).

Позивач посилається на ті обставини, що відповідач систематично порушував умови договору, не мав наміру належним чином виконувати свої обов'язки за ним, внаслідок чого просить суд, з посиланням на ч.5 ст.203 Цивільного кодексу України, визнати договір недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 Цивільного кодексу України.

Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.1-3, 5 Цивільного кодексу України).

Правочин має бути реальним, тобто спрямованим на фактичне настання правових наслідків. Правочин, вчинений без наміру створити правові наслідки, є недійсним як фіктивний, тобто вчинений лише для виду.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (абз.4 п.2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про сдеякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 року).

Пунктом 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 року передбачено, що фіктивний правочин (ст. 234 Цивільного кодексу України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Обґрунтування позовних вимог зводиться до неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду з приводу того, що невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним та вважає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту свого права, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, рішення місцевого господарського суду прийнято з дотриманням норм діючого законодавства, тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства птахофабрики "Лозуватська" приватної акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Авангардко Інвестментс Паблік Лімітед" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2015 року у справі №904/9922/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.В. Прудніков

Суддя Л.П. Широбокова

(Повний текст постанови складено 22.05.2015 року).