ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" травня 2015 р.Справа № 916/872/15-г

За позовом: Державного підприємства "Придніпровська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень";

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс";

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державного підприємства «Одеська залізниця»;

про стягнення 21 530,00 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: Хлабистін Д.М - довіреність №26 від 01.01.2015 року;

від відповідача: Мирончак А.П - довіреність № 1703/06 від 17.03.2015 року;

від третьої особи: Кіташевський Д.А. - довіреність від 20.04.2015 року.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство „Придніпровська залізниця" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» штрафу за неправильно вказану в залізничній накладній масу вантажу у сумі 21 530,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що у серпні 2014 року зі станції Чорноморська Одеської залізниці ТОВ "Трансінвестсервіс" здійснило відправлення вагону № 56950967 з товаром згідно накладної № 41616053 на станцію Ігрень Придніпровської залізниці.

При прибутті вагону на вказану станцію за заявкою одержувача залізницею було проведено перевірку маси вантажу, в результаті якої було виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладній, не відповідає фактичній масі вантажу у вагоні.

Перевіркою було виявлено, що в накладній № 41616053 у вагоні № 56950967 вказана маса вантажу складає 66 750 кг, фактично ж встановлено, що маса вантажу складає 64 200 кг, що на 2 550 кг менше, ніж вказано в накладній.

Про даний факт було складено акт загальної форми № 224 від 30.08.2014 року та комерційний акт РА № 004064/325 від 30.08.2014 року, який, на думку позивача, є підставою для покладення на відповідача відповідальності за неправильно визначену масу вантажу у накладній.

З урахуванням вказаного, позивачем було нараховано відповідачу штраф у п'ятикратному розмірі провізної суми у сумі 21 530,00 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.03.2015р. порушено провадження у справі №916/872/15-г із призначенням її до розгляду в засіданні суду 06.04.2015 року.

20.03.2015 року до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с.60-64), в обґрунтування якого останній посилається на необхідність доведення залізницею факту щодо того, що вантаж не було частково втрачено під час його перевезення.

Щодо комерційного акту, на підставі якого ґрунтуються заявлені позовні вимоги, відповідач наполягає на тому, що вказаний документ не встановлює факту внесення позивачем неправдивих даних щодо маси вантажу в залізничній накладній, а лише вказує на невідповідність маси вантажу, зазначеної в залізничній накладній, масі вантажу в натурі.

На думку відповідача, твердження залізниці щодо того, що наявність комерційного акту встановлює факт внесення неправдивих відомостей щодо маси вантажу в залізничній накладній є хибним, з огляду на проведення зважування відповідачем вагонів на зареєстрованих у залізниці вагонних вагах при присутності представника залізниці під час їх зважування, який своїм підписом на відвісі підтвердив справжність маси вантажу, завантаженого у вагон № 56950967.

Крім того, відповідач, заперечуючи проти позову, наполягає на маркуванні вантажу, а зазначення у комерційному акті про його відсутність, на його думку, є приховуванням дійсних обставин справи, які вказують на те, що невідповідність маси вантажу виникла в результаті втрати частини вантажу під час перевезення.

Ухвалою суду від 06.04.2015 року у зв'язку із нез'явленням в судове засідання представника позивача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності, неподанням витребуваних ухвалою суду доказів, а також з огляду на необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 27.04.2015 року.

27.04.2015 року на виконання вимог ухвали суду до канцелярії від відповідача надійшли письмові пояснення (т.1 а.с.133-135), згідно яких відповідач вказує на наявність укладеного 01.02.2011 року між ним та ТОВ «ТІС - Вугілля» договору, відповідно до якого останній забезпечує завантаження вагонів у відповідності до діючих правил.

При цьому, відповідач вказує на те, що відповідальність перед залізницею за користування вагонами контрагентом, збереження вантажів та вагонів несе підприємство, якому належить залізнична під'їзна колія.

Між тим, відповідач у поданих поясненнях зазначає про наявність укладеного 12.04.2010 року між ним та Одеською залізницею договору з організації роботи прийомоздавальників вантажу та багажу на під'їзній колії ТОВ «Трансінвестсервіс», в рамках якого Одеська залізниця надає послуги з приймання вантажів та завантажених вагонів на всіх коліях відповідача, у тому числі шляхом присутності комерційного агента залізниці під час зважування вантажу, завантаженого у вагон.

При цьому, вказує, що з метою не допущення аварійної обстановки на коліях загального користування із-за перевантаження вагонів, комерційні агенти Одеської залізниці здійснюють перевірку правильності завантаження вагонів на під'їзній олії відповідача шляхом присутності при зважуванні завантажених вагонів та проставляння свого підпису на відповідних протоколах зважування вагонів (відвісах), які оформлюються програмно в автоматичному режимі.

Як вказує відповідач, зазначені дії були здійснені комерційним агентом Дацюк Т.А. і при зважуванні 28.08.2014 року вагону № 56950967, про що свідчить представлення відповідного підпису вказаної особи на відвісі від 28.08.2014 року.

У засіданні суду 27.04.2015 року представник позивача надав суду заперечення на відзив (т.1 а.с.158-159), згідно якого вказує про те, що в залізничній накладній № 56950957, яка була заповнена відправником, не була зазначено інформації щодо нанесення маркування.

Крім того, представником позивача було також надано заяву щодо стягнення з відповідача витрат на відрядження представника позивача до суду у розмірі 521,86 грн. (т.1 а.с.161).

Ухвалою суду від 27.04.2015 року строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 27.04.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено Одеську залізницю та з огляду на таке залучення, неподання витребуваних ухвалою суду доказів, а також необхідність витребування нових доказів по справі, розгляд справи було відкладено на 15.05.2015 року.

У засіданні суду 27.04.2015 року під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, представник відповідача в свою чергу заперечував проти задоволення заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

15.05.2015 року до канцелярії суду від відповідача надійшли чергові письмові пояснення по справі (т.2 а.с.13-15), згідно яких останній акцентує увагу на відсутності жодних зауважень з боку Одеської залізниці щодо неправильності завантаження, кріплення та маркування вантажу, у зв'язку із чим вантаж в подальшому і був прийнятий до перевезення.

Відповідач наполягає на здійсненні маркування вантажу, а заперечення позивача щодо його відсутності є навмисними діями щодо спаплюження дійсних обставин справи та є свідченням про втрату вантажу під час перевезення.

В якості обґрунтування своєї позиції щодо маркування вантажу, відповідач посилається на договір від 22.08.2013 року № 220813/М на виконання робіт з маркування вантажів в залізничних вагонах; договір від 01.01.2014 року № 01-01-14/Э/Т-3, на довідку вантажоодержувача від 14.05.2015 року № 24/1153 та довідку ТОВ «Портінвест Лоджистік», які вказують на те, що товар був маркований та свідчать про правильність зазначення відповідачем маси вантажу у залізничній накладній № 41616053.

Одночасно, 15.05.2015 року до канцелярії суду від відповідача надійшла заява, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача витрати на відрядження представника позивача на загальну суму 849,56 грн. (т.2 а.с.36).

Ухвалою суду від 15.05.2015 року у зв'язку із нез'явленням в судове засідання представника третьої особи, а також неподанням витребуваних ухвалою суду доказів, розгляд справи було відкладено на 20.05.2015 року.

20.05.2015 року від відповідача до канцелярії суду надійшли письмові пояснення щодо покриття вантажу захисним матеріалом (т. 2 а.с.46-47), відповідно до яких останній зазначає про те, що ним в якості захисного покриття вантажу було вибрано негашене вапно, яке має зв'язуючі властивості.

Відповідач зазначає, що під час відправлення вантажу в залізничному вагоні № 56950967 вантаж було покрито захисним матеріалом (марковано), про що свідчить відповідний запис в графі 20 залізничної накладної та приймання вантажу Одеською залізницею, а відсутність маркування на станції призначення, що вбачається з комерційного акту, вказує лише на втрату вантажу під час перевезення.

У засіданні суду представником третьої особи (ДП «Одеська залізниця») на виконання вимог ухвали суду щодо контрольного зважування вантажу було надано письмові пояснення (т. 2 а.с.52), згідно яких остання повідомила, що переважування вагону №56950967 за відправкою № 4166053 Чорноморська -Ігрень Придніпровської залізниці проводилось на вагах вантажовідправника ВАТ "Трансінвестсервіс" типу 23105ВВ -100/Э/2СД № 105 28.08.2014 року.

При цьому, зауважує про неможливість надання протоколу зважування зазначених вагонів, що спричинене збоєм в січні 2015 року програмного забезпечення у ВАТ "Трансінвестсервіс".

У судовому засіданні 20.05.2015 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, також просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати, пов'язані з відрядженням представника у судове засідання.

Представник відповідача заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та поданих письмових поясненнях.

Представник третьої особи залишив вирішення спору на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, наданих в ході судового розгляду справи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 28.08.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс" по залізничній накладній № 41616053 (а.с.9) зі станції Чорноморська Одеської залізниці відправило на адресу ПАТ «ДТЕК «Дніпроенерго» на станцію призначення Ігрень Придніпровської залізниці вугілля кам'яне, зокрема у вагоні №56950967 було відправлено вантаж вагою 66 750 кг. Вантаж завантажено вантажовідправником, масу визначено на електронних вагах.

Заповнення саме вантажовідправником визначених граф комплекту перевізних документів, в тому числі і накладної, передбачено як п.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. №863/5048 (надалі - Правила), так і ст. 23 Статуту залізниць України.

30.08.2014р. вантажоодержувачем було надіслано начальнику ст. Ігрень Придніпровської залізниці заяву, в якій останній просив на підставі ст. 52 Статуту ЗДУ провести перевірку маси вантажу на 150 тонних вагонних вагах ПД ТЕС, що прибув в вагоні № 56950967, а при необхідності видати комерційний акт (т. 1 а.с.14).

Вказана заява була завірена печаткою вантажоодержувача з проставленням підпису та отримана залізницею 30.08.2014 року, про що свідчить відповідний штамп.

Як встановлено судом, при надходженні вагону №56950967 на станцію Ігрень Придніпровської залізниці на виконання вищезазначеної заяви та на підставі акту загальної форми № 224 від 30.08.2014 року (т.1 а.с.11) при переважуванні на вагонних вагах було виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладній № 41616053 (66750 кг.), не відповідає фактичній масі вантажу у вагоні (64200 кг), що на 2 550 кг менше, ніж вказано у накладній, про що було складено комерційний акт РА № 004064/325 від 30.08.2014 року (т.1 а.с.10).

Вказаним актом встановлено, що за заявою Вантажоодержувача на підставі ст. 52 Статуту УЗ було проведено переважування вагону з вугіллям на 150 тонних тензометричних вагах ПД ТЕС, повірених 13.08.2014 року, що знаходяться на технічному обслуговуванні Придніпровської залізниці.

По відправці, вказаній на зворотній стороні акту, при переважуванні виявилось: вагон №56950967 брутто 86 000 кг., тара 21 800 кг., нетто 64 200 кг., що менше документу на 2 550 кг. Завантаження в вагоні рівномірне, нижче бортів на 30-40 см., без природних відкісів і поглиблень. По документу і фактично вантаж не маркований. Люки, двері закриті, течі вантажу не було. Вантаж, якого не вистачає, в вагоні вміститься міг би. Перезважування проводили ваговик ПД ТЕС Шамрай І.О. в присутності прийомоздавальника ПД ТЕС Богданової А.С. і старшого прийомоздавальника ст. Ігрень Осіної Я.П. Завідуючого вантажним двором згідно штатного розпису немає.

Також матеріали справи містять витяг з книги зважувань від 30.08.2014р., в якому зазначається, що при зважуванні у вагоні №56950967 виявлено різницю у вазі проти зазначеної у документації на 2550кг. (т. 1 а.с.13).

У зв'язку з виявленням факту неправильного зазначення у залізничній накладній №41616053 маси вантажу залізницею на підставі ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України був нарахований відповідачу штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати в загальній сумі 21 530,00 грн., а саме провізна плата за один вагон - 4 306,00 грн. х 5 = 21 530,00 грн.

Вказане і призвело до звернення Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Вантажовідправника нарахованого штрафу.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, а також заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, позовні вимоги ДП "Придніпровська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень" направлені на стягнення з відповідача штрафу за невірно вказану масу вантажу у залізничній накладній.

Оцінюючи заявлені ДП "Придніпровська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень" вимоги, суд зазначає наступне.

Наявна в матеріалах справи залізнична накладна №41616053 (а.с.9) свідчить про встановлення між сторонами договірних правовідносин з перевезення вантажу.

Відповідно до статей 909 ЦК України та 307 ГК України, за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За вимогами ч.5 ст. 307 ГК України, які кореспондуються з вимогами ч.4 ст. 909, ч.1 ст. 920 ЦК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначається транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 12 Закону України „Про транспорт" підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Статтею 2 Статуту залізниць України передбачено, що обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначає Статут залізниць України.

Згідно із ст. 6 Статуту залізниць України накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Статтею 23 Статуту залізниць України визначено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно з ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Статтею 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

З огляду на викладене, предметом встановлення по даній справі є наявність порушення - неправильного зазначення маси вантажу у накладній вантажовідправником.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №863/5084 (далі - Правила), на кожне відправлення вантажу відправник повинен подати станції навантаження накладну (комплект перевізних документів). Форми бланків перевізних документів, затверджені наказом Мінтрансу від 19.11.1998р. №460 "Про затвердження бланків перевізних документів". Накладна є складовою частиною комплекту перевізних документів, до якого, крім неї, входять: дорожня відомість, корінець дорожньої відомості та квитанція про приймання вантажу. Бланки цих документів видаються вантажовідправникам за плату згідно з тарифом. Усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф. Виправлення не допускаються, у разі зміни відомостей, внесених до перевізного документа відправник зобов'язаний заповнити новий перевізний документ.

Як вбачається з залізничної накладної №41616053 (т.1 а.с.9) відправником вантажу зазначено масу вантажу 66 750 кг. на підставі відомостей про зважування.

При цьому, як встановлено судом, організація роботи прийомоздавальників вантажу та багажу на під'їзній колії ТОВ «Трансінвестсервіс» врегульована договором № ДН-1-10-250 дНЮ від 12.04.2010 року, укладеним між ТОВ «Трансінвестсервіс» (Замовник) та Одеською залізницею (Виконавець) (т. 1 а.с.151-154).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, Замовник дає завдання, а Виконавець приймає на себе обов'язки у відповідності із завданням Замовника забезпечити за плату виконання прийомоздавальниками вантажу та багажу Виконавця приймально-здавальних та комерційних операцій з вантажами згідно з Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України на території підприємства Замовника (на всіх коліях станції Хімічна), які включають в себе роботи, зокрема щодо здавання/приймання вантажів Замовнику.

Для безпосереднього виконання робіт Виконавець залучає 5 штатних одиниць прийомоздавальників (п.1.2 договору).

Згідно п. 7.1, вказаний договір діє до 31.12.2010 року.

Відповідно до додаткової угоди від 30.12.2013 року (т. 1 а.с.156), строк дії договору №ДН-1-10-250 дНЮ від 12.04.2010 року було продовжено до 31.12.2014 року, тобто він діяв під час виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, суд вважає слушними твердження відповідача, що саме в рамках зазначеного договору Одеська залізниця надає послуги відповідачу з приймання вантажів та завантажених вагонів на всіх коліях відповідача, в тому числі шляхом присутності комерційного агента залізниці під час зважування вантажу, завантаженого у вагон.

Про участь залізниці у зважуванні вагону 28.08.2014 року свідчать наявні в матеріалах справи відповідні пояснення ДП «Одеська залізниця» (т.2 а.с.52).

Крім того, доказом того, що відправником вірно встановлено вагу відправленого вантажу, є відомість по зважуванню вагонів - відвіс від 28.08.2014 року, який засвідчений, підписом вагового оператора Дєлієргієвої Є.Ю. та підписом комерційного агента - представника залізниці - ДП "Одеська залізниця" Дацюк Т.А. (т.1 а.с.67).

Як вбачається з матеріалів справи, зважування вантажу на станції відправлення було здійснено на справних 100-тонних електронних вагах вантажовідправника ТОВ «Трансінвестсервіс» .

Зазначені вагонні ваги взяті на облік залізницею, про що свідчить виданий технічний паспорт (т.1 а.с.65)

Маса вантажу у спірному вагоні визначена на електромеханічних 100-т вагонних вагах, які є справному стані, що підтверджується відповідним проставленням підпису повірника та повірного клейма у паспорті на вагонні ваги (т.1 а.с.66), з якого вбачається, що дані ваги є придатними до застосування.

Відповідно до п. 8 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007р. №01-8/917 "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" господарський суд при вирішенні справи по суті може і зобов'язаний надавати оцінку комерційному акту, акту загальної форми та іншим складеним залізницею актам.

Таким чином, суд вважає, що комерційний акт РА № 004064/325 від 30.08.2014 року (а.с.10) не доводить факту неправильного зазначення відповідачем маси вантажу, оскільки цей акт при наявності факту завантаження вагону за участю представника залізниці не доводить вину відповідача.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 43 ГПК визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, суд не приймає комерційний акт РА № 004064/325 від 30.08.2014 року (т.1 а.с.10) в якості належного та допустимого доказу, у розумінні ст.ст. 32-34, 43 ГПК України, який засвідчує факт неправильного зазначення відповідачем маси вантажу в залізничній накладній №41616053 від 28.08.2014 року.

При цьому, з урахуванням наявності у матеріалах справи численних доказів щодо здійснення маркування вантажу, у тому числі і підтвердження цього факту довідками експедитора, що є представником одержувача, суд вважає, що позивачем достеменно не доведено відсутність втрати частини вантажу під час перевезення.

За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ДП "Придніпровська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс" 21 530,00 грн. штрафу, який нарахований за неправильно вказану в накладній масу вантажу.

Доречи, аналогічну правову позицію викладено у постановах Вищого господарського суду України у справах №5017/1655/2012, №5017/1889/2012.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Придніпровська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень" судові витрати, у тому числі витрати, пов'язані з відрядженням представника позивача у судові засідання, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 25 травня 2015 р.

Суддя Ю.М. Щавинська