ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р.Справа № 916/558/15-г
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді: Головея В.М.,

суддів: Шевченко В.В., Ярош А.І.,

при секретарі судового засідання: Ляшенко М.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Сидоренко А. С. (за довіреністю),

від відповідача - Беспечна А. В. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплодаренерго»

на рішення господарського суду Одеської області від 06.04.2015

по справі № 916/558/15-г

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплодаренерго»

про стягнення 135 883,75 грн.,

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 26.05.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Компанія, позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплодаренерго» (далі - ТОВ «Теплодаренерго», відповідач) про стягнення пені в розмірі 31 226,51 грн., 7% штрафу - 94 952,80 грн., суми на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 3 459,13 грн. та 3% річних - 6 245,31 грн., а також понесені позивачем судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу № 12/1069-БО-23 від 18.10.2012 не розрахувався своєчасно в повному обсязі у встановлені договором строки за придбаний природний газ.

Рішенням господарського суду Одеської області від 06.04.2015 по даній справі позовні вимоги Компанії задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача суму пені у розмірі 31 226, 51 грн., штраф - 94 952,80 грн., інфляційні втрати - 3 459,13 грн., 3% річних - 6 245,31 грн. та судовий збір - 2 717, 68 грн.

Рішення суду мотивоване наявністю порушень умов договору щодо своєчасної оплати за газ з боку ТОВ «Теплодаренерго» та обґрунтованістю вимог позивача щодо стягнення з відповідача суми пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних втрат.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ТОВ «Теплодаренерго» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове рішення, судові витрати покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Крім цього, разом з апеляційною скаргою 21.04.2015 відповідач подав до апеляційного суду клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів.

З'ясувавши думку представників сторін в судовому засіданні 26.05.2015 щодо вищевказаного клопотання, судова колегія вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача на підставі ч. 1 ст. 101 ГПК України та залучити до матеріалів справи додаткові документи, оскільки представник відповідача у судовому засіданні господарського суду 06.04.2015 був відсутній з причини його відрядження до Вищого господарського суду України.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

В судовому засіданні 26.05.2015 представник відповідача надала пояснення, якими підтримала вимоги апеляційної скарги та просила останню задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні від 26.05.2015 надав пояснення, в яких просив відмовити відповідачу в задоволенні апеляційної скарги, у зв'язку з необґрунтованістю останньої та залишити рішення господарського суду - без змін.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 18.10.2012 між Компанією (продавець) та ТОВ «Теплодаренерго» (покупець) укладений договір №12/1069-БО-23 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір), за умовами якого, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України», за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та іншими споживачами (п. 1.2. договору).

Приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу (п. 3.3. договору)

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 вересня 2012 року і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2012 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

На виконання умов договору позивач у період з жовтня по грудень 2012 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 830 164,93 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які без зауважень підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками.

З матеріалів справи вбачається, що на момент подачі позову відповідачем в повному обсязі сплачено суму основного боргу, що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо (а.с. 21-23), однак розрахунки проводились несвоєчасно.

Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 2 ст. 615 та ч. 2 ст. 625 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок нарахованих сум 3% річних та інфляції, колегія суддів дійшла висновку, що їх зроблено методологічно та арифметично правильно.

Враховуючи викладені обставини та приписи ст. 625 ЦК України колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив позовну вимогу в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних та суми інфляційних втрат.

Також, судова колегія погоджується з висновком господарського суду щодо обґрунтованого задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 94 952,80 грн. штрафу, адже сторони узгодили його п. 7.2 договору: «у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору…, а за прострочення понад 30 (тридцять днів) додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми прострочення платежу» та не суперечить ч. 3 п. 2 ст. 231 ГК України.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми пені 31 226,51 грн. та висновків місцевого суду щодо відмови у зменшені розміру вказаної пені до 1000,00 грн., колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Право на нарахування пені сторони узгодили в п.7.2. договору, яким передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю, або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів дійшла висновку, що він зроблений арифметично і методологічно правильно, з урахуванням умов договору, чинного законодавства, періодів прострочки та розміру прострочених грошових сум.

Приймаючи рішення господарський суд зазначив, що клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 1 000,00 грн., проти якого представник позивача заперечує, задоволенню не підлягає, тому що відповідач не надав суду доказів винятковості обставин, які призвели до порушення ним грошового зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам такого порушення та не обґрунтував інших обставин, з якими закон пов'язує право суду на зменшення штрафних санкцій.

Проте, з вказаним висновками господарського суду погодитись не можна, враховуючи наступне.

У відповідності до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 233 Господарського кодексу України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 названого Кодексу).

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Частиною першою статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру нарахованої пені до 1 000,00 грн. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилається на те, більш ніж 95% споживачів Товариства є населення м. Теплодар та бюджетні установи, які не в повному обсязі та не своєчасно розраховуються за послуги Підприємства, а затверджений тариф на послуги теплопостачання фактично відшкодовує 100% вартості послуг теплопостачання, тому основний вид діяльності відповідача виробництво, транспортування та поставка теплової енергії фактично є збитковим.

Підпунктом 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка доказам, якими заявник обґрунтовує клопотання про зменшення неустойки.

Колегією суддів при розгляді клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій враховується, що:

- заборгованість за поставлений позивачем природний газ, який використовувався виключно для подальшої реалізації теплової енергії населенню та релігійним організаціям (споживачам), виникла у зв'язку з тим, що останні несвоєчасно розраховуються за надані послуги;

- ступінь виконання відповідачем основного зобов'язання за договором на купівлю-продаж природного газу № 12/1069-БО-23 від 18.10.2012 (станом на час розгляду справи заборгованість за поставлений природний газ сплачена у повному обсязі),

- заборгованість відповідача перед бюджетом станом на 23.02.2015 становить 1 462 736, 90 грн. (копія адміністративного позову Державної податкової інспекції у Біляївському районі в Одеській області).

- позивач належить до державного сектору економіки,

- за договором № 12/1069-БО-23 від 18.10.2012 постачався імпортований природній газ, який Компанія отримує за зовнішньоекономічними контрактами,

- доказів, які б вказували на імовірність збитків або засвідчували наявність збитків у позивача, у зв'язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов'язань відповідачем матеріали справи не містять.

З урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів вважає правильним врахувати, що при винесенні рішення про стягнення суми пені господарський суд повинен був врахувати інтереси обох сторін спору та зменшити заявлені до стягнення пеню до 15 000,00 грн., тим самим, частково задовольнивши клопотання відповідача про зменшення заявленої до стягнення суми пені.

Статтею 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Керуючись ст. 99, 101-105 ГПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

1). Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплодаренерго» - задовольнити частково.

2). Рішення господарського суду Одеської області від 06.04.2015 - в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми пені в розмірі 31 226,51 грн. змінити, виклавши резолютивну частину рішення, в наступній редакції:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплодаренерго» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплодаренерго» суми пені в розмірі 31 226,51 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплодаренерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» суму пені в розмірі 15 000,00 грн.».

3). В іншій частині рішення господарського суду - залишити без змін.

4). Зобов'язати господарський суд Одеської області видати накази відповідно до резолютивної частини цієї постанови з зазначенням у них всіх необхідних реквізитів сторін.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.05.2015 року.

Головуючий суддя Головей В.М.

Судді Шевченко В.В.

Ярош А.І.