РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015Справа №927/267/15

За позовомВиконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності
доПублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»
прозобов'язання виконати платіжні доручення
СуддяБорисенко І.І.
Представники:
від позивача - не з'явився;
від відповідача -Мазуренко О.П., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (надалі - відповідач або Банк) про зобов'язання Банку виконати платіжні Козелецької міжрайонної виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про перерахування коштів від 28.01.2015 №1463 на суму 60,00 грн.; від 30.01.2015 №1464 на суму 15,21 грн.; від 30.01.2015 №1470 на суму 256,82 грн.; від 30.01.2015 №1475 на суму 120,00 грн.; від 30.01.2015 №1478 на суму 16,09 грн.; від 03.02.2015 №1479 на суму 57,20 грн.; від 03.02.2015 №1480 на суму 20927,59 грн.; від 02.02.2015 №181496677 на суму 99,52 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем усупереч умовам договору банківського рахунку від 26.10.2011 №6/2011/6331/2560, укладеного між Козелецькою міжрайонною виконавчою дирекцією Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та вимогам чинного законодавства не було виконано зазначені платіжні доручення про перерахування коштів.

Ухвалою суду від 23.03.2015р. справу №927/267/15 прийнято до свого провадження суддею Борисенко І.І.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення мотивував тим, що у Банку з 06.02.2015 було запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці до 06.05.2015р., яку потім продовжено до 05.06.2015р. З урахуванням положень статті 1074 ЦК України, статей 36, 37, 45, 46, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", задоволення вимог позивача здійснюється виключно у порядку, строки та й черговості, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відтак заявлена позивачем вимога про зобов'язання виконати платіжні доручення, не підлягає задоволенню станом на дату судового розгляду, оскільки вона порушує порядок встановлений для заявлення та задоволення вимог кредиторів, визначений ст.ст. 45, 49 зазначеного Закону.

У судове засідання, призначене на 19.05.2015р., представник позивача не з'явився, спір просив розглядати без участі представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2011 року між Козелецькою міжрайонною виконавчою дирекцією (Клієнт) та Філією ПАТ «КБ «НАДРА» Чернігівського РУ (Банк) було укладено Договір банківського рахунку №6/2011/6331/2560, відповідно до якого Банк відкрив Клієнту поточні рахунки (рахунок для господарської діяльності, транзитний накопичувальний рахунок та рахунок зворотнього фінансування) для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів, а саме: Банк зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок Клієнта грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження Клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій з рахунком.

Відповідно до пунктів 2.3.3, 2.3.4, 4.2 умов вищезазначеного договору Банк бере на себе зобов'язання здійснювати розрахункове - касове обслуговування Клієнта відповідно до чинного законодавства України, своєчасно зараховувати кошти та виконувати операції за розрахунковими документами, що надійшли до банку в операційний час щоденно.

На підставі Договору банківського рахунку Позивачу було відкрито у Банку наступні рахунки у гривні: №1001 (рахунок для господарської діяльності), №1002 (транзитний накопичувальний рахунок), №1003 (рахунок зворотного фінансування) на якому обліковувались кошти Позивача.

Як убачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, позивачем до Банку у період з 28.01.2015р. по 03.02.2015р. були надані на виконання платіжні доручення на перерахування коштів на загальну суму 21 552,43 грн.:

- платіжне доручення від 28.01.2015 №1463 на суму 60,00 грн.;

- платіжне доручення від 30.01.2015 №1464 на суму 15,21 грн.;

- платіжне доручення від 30.01.2015 №1470 на суму 256,82 грн.;

- платіжне доручення від 30.01.2015 №1475 на суму 120,00 грн.;

- платіжне доручення від 30.01.2015 №1478 на суму 16,09 грн.;

- платіжне доручення від 03.02.2015 №1479 на суму 57,20 грн.;

- платіжне доручення від 03.02.2015 №1480 на суму 20927,59 грн.;

- меморіальний ордер від 02.02.2015 №181496677 на суму 99,52 грн.

Завірені копії перелічених документів долучені до матеріалів справи.

Однак дані платіжні доручення Банком виконані не були, і кошти на рахунок отримувача не були перераховані.

З пояснень представника Відповідача вбачається, що вищевказане невиконання спірних платіжних доручень було пов'язано з тим, що у Банку було введено тимчасову адміністрацію, під час якої відповідно до частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не здійснюється задоволення вимог кредиторів банку.

Як свідчать матеріали справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року №83 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» до категорії неплатоспроможних», керуючись пунктом 2 частини 5 статті 12 та статтею 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, прийнято рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 №26 в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «НАДРА» з 06.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці по 05.05.2015р.

В подальшому рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 №85 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «НАДРА» продовжено здійснення тимчасової адміністрації по 05.06.2015р. (включно).

За загальним правилом, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

За приписами частин 1-3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із законами України від 18.05.2010 №2258-VI, від 04.11.2010 №2677-VI) обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання чинності Законом України від 04.11.2010 №2677-VI) випадки обмеження прав Клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Крім того, відповідно до п.п. 2.1.5, 2.1.12 Договору банківського рахунку Банк має право зупиняти видаткові операції за рахунком Клієнта за рішенням уповноважених органів відповідно до чинного законодавства України. Відмовити Клієнту в обслуговуванні рахунку у випадках, передбачених законодавством України.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Даний Закон не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Виходячи з положень частини 1 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які надають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Отже, на підставі укладеного між сторонами Договору банківського рахунку, у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання, зокрема, щодо виконання розпорядження позивача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

При цьому, вимоги юридичної особи здійснити певні дії на підставі Договору банківського рахунку відносяться саме до майнових вимог інших кредиторів, на які розповсюджуються обмеження, встановлені н. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Задоволення таких вимог здійснюється виключно у порядку, строки та у черговості, встановленій Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, враховуючи вище наведені положення, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 ЦК України, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

Відтак, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача під час запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Така ж правова позиція викладена, в постанові Верховного Суду України від 25.03.2015р., прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу.

Зокрема, у вказаній постанові Верховного Суду України вказується, що зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які склалися між сторонами, носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами на якого поширюється обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Розглядаючи спір по суті, судом враховано, що відповідно до пункту третього частини 2 статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на продовження виконання відповідачем спірних платіжних доручень позивача.

Натомість, відповідно до пункту 1.25 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку (затверджено рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 № 2 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року за № 1581/21893) під час виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію не пізніше п'ятого робочого дня, починаючи з дня свого призначення, має повернути клієнтам, з якими укладені договори про касово-розрахункове обслуговування, розрахункові документи, що не сплачені в строк з вини неплатоспроможного банку.

Відтак, Банк, враховуючи на запровадження у нього тимчасової адміністрації та вимоги спеціального законодавства, мав право не виконувати спірні платіжні доручення позивача.

Відповідно до статті 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Виходячи з вищевикладеного суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

При цьому, позивач може захистити свої майнові права за Договором банківського вкладу в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Оскільки в силу вимог п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" органи фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звільненні від сплати судового збору та позовні вимоги не задоволені, то на підставі ст. 49 ГПК України судовий збір не відшкодовується та не стягується в Державний бюджет України.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.05.2015

Суддя І.І. Борисенко