ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 р. Справа № 909/463/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А., при секретарі судового засідання Кучма І. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: фізичної особи - підприємця Максимів Ірини Петрівни, а/с 104, м.Тернопіль, 46000

до відповідача: фізичної особи - підприємець Іваніцький Олександр Володимирович, вул. Донцова,13, м. Івано-Франківськ, 76018

про стягнення 41906,28грн. заборгованості

за участю представників сторін:

Від позивача: Рогатин С.В., (довіреність б/н від 05.05.15 ) - представник;

від відповідача: представники не з"явилися;

ВСТАНОВИВ:

фізична особа - підприємець Максимів Ірина Петрівна звернулась з позовом до фізичної особи -підприємця Іваніцького Олександра Володимировича про стягнення 41906,28грн. заборгованості, що утворилась внаслідок невиконання Договору № 091-11 про передачу друкованої продукції на реалізацію.

Ухвалою господарського суду від 28.04.2015 р. порушено провадження у даній справі та призначено її розгляд на 07.05.2015 року о 10:00 год. Ухвалами суду від 07.05.2015 року та від 14.05.2015року розгляд справи відкладався у зв"язку із відсутністю представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судові засідання жодного разу не з"явився, про причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заперечень в спростування заявлених позовних вимог, відповідач суду не подав. Ухвали суду від 07.05.2015 року та від 14.05.2015року з відомостями про дату, час та місце розгляду справи, направлені відповідачу рекомендованою кореспонденцією за адресою вказаною позивачем у позовній заяві (вул. Донцова,13, м. Івано-Франківськ, 76018) повернулась на адресу суду підприємством зв"язку з відміткою "за зазначеною адресою не проживає ".

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи у разі виконання судом вимог ч.1 ст.64, ст. 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом даних норм права, в разі якщо ухвалу суду у справі було надіслано за належною адресою і не повернуто підприємством зв"язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час та місце розгляду справи судом (п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.11р.).

За таких обставин, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, враховуючи той факт, що відповідач відповідно до вимог законодавства, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представника відповідача за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення.

Між фізичною особою - підприємцем Максимів І.П. та фізичною особою - підприємцем Іваніцький О.В. 3.10.2011року укладено договір про передачу друкованої продукції на реалізацію. За умовами даного договору позивач повинен передати відповідачу друковану продукцію призначену для реалізації відповідачем. Прийняття товару здійснювалося згідно видаткових накладних, що містять відомості про наймевання, номер, кількість , ціну та загальну суму переданого товару ( п.4.2 договору) . Дані накладні є підтверджуючим документом, що свідчать про факт передачі продукції.

Дослідженням обставин справи судом встановлено, що предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 41906,28грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов"язань зі сплати коштів за надані позивачем послуги, обумовлені Договором № 091-11 від 03.10.2011року

При цьому, позивачем не подано суду будь-яких доказів в підтвердження факту надання відповідачу послуг за Договором № 091-11 від 03.10.2011року та виникнення у останнього заборгованості за надані послуги в сумі 41906,28грн. А відповідач в судове засідання жодного разу не з"явився.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". В силу ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (абз.10 ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", абз.1 п.2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджено наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.95р.).

Саме лише укладення Договору, свідчить про наявність між сторонами договірних відносин, проте не підтверджує факту надання послуг за Договором. В силу вище викладених правових норм та п.п. 4.2 Договору, надання послуг має підтверджуватись певними засобами доказування - первинними документами, які містять відомості про господарську операцію та факт її здійснення.

Суду не надано доказів в підтвердження факту надання послуг за Договором № 091-11 від 03.10.2011року. Разом з тим, позивач посилається акт звірки взаємних розрахунків, що підписаний сторонами судового процесу.

Так, акту звірки взаєморозрахунків (підписаному з двох сторін), чинним законодавством, не надано юридичної сили як доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку, а у розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" вказаний акт є зведеним обліковим документом, який фіксує тільки стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін повинні підтверджуються первинними документами - договором, актами, накладними, рахунками, платіжними дорученнями тощо. Така ж правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 04.03.14р. у справі №910/20450/13.

За таких обставин, враховуючи те, що позивачем не доведено перед судом та не подано жодного належного доказу в підтвердження факту надання відповідачу послуг, обумовлених Договором № 091-11 від 03.10.2011року, то у суду відсутні правові підстави для висновку про те, що у відповідача виник обов"язок здійснити розрахунок за надані послуги.

Виходячи з аналізу правових норм, визначених Господарським процесуальним кодексом України, Конституцією України, Законом України "Про судоустрій і статус суддів", рішення господарського суду повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального, процесуального права та фактичними обставинами справи, достовірно встановленими судом, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов"язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов"язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов"язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно з ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, на основі вище вказаного, вимоги позивача визнаються судом недоведеними, документально не підтвердженими та такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, а відтак у позові слід відмовити.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.124 Конституції України, Законом України "Про судоустрій і статус суддів", Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові фізичної особи - підприємця Максимів Ірини Петрівни, а/с 104, м.Тернопіль, 46000

до фізичної особи - підприємець Іваніцький Олександр Володимирович, вул. Донцова,13, м. Івано-Франківськ, 76018 про стягнення 41906,28грн. заборгованості відповідно до Договору № 091-11 від 03.10.2011року - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.05.15

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

Бандурка В.Ю. 27.05.2015________________