КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа№ 910/28377/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Шипка В.В.

Верховця А.А.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Ковальчук П.М. - довіреність № 15 від 16.01.2015р.

Климчук О.А. - довіреність № 15 від 16.01.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь" на рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року

у справі № 910/28377/14 (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь"

до Фізичної особи-підприємця Романенко Наталії Борисівни

про стягнення 48 720,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Романенко Наталії Борисівни про стягнення 48 720,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав позивача на зображення персонажів з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь", які є самостійними об'єктами авторського права.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року (повний текст рішення підписано 16.03.2015 року) у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ „Маша і Мєдвєдь" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року та прийняти нове, яким позовні вимоги ТОВ „Маша і Мєдвєдь" задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 року колегією суддів у складі головуючого-судді Остапенка О.М., суддів: Шипка В.В., Верховця А.А. апеляційну скаргу ТОВ „Маша і Мєдвєдь" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 19.05.2015 року за участю повноважних представників сторін.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представники відповідача в судовому засіданні 19.05.2015 року проти вимог позивача, викладених в апеляційній скарзі, заперечували, просили залишити її без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року - без змін.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

19.05.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ТОВ „Маша і Мєдвєдь" слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ „Маша і Мєдвєдь" посилається на те, що відповідач здійснював реалізацію товару, який має статус контрафактного, так як має в своїй структурі належні виключно позивачу об'єкти авторського права. При цьому, позивач в свою чергу не надавав відповідачу дозволу на використанням ані самого аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь", ані його самостійних частин.

Так, за твердженням позивача, 05.06.2014 року в належному ФОП Романенко Н.Б. магазині, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 3 проводився продаж (реалізація, розповсюдження) розмальовки „Маша і Мєдвєдь" з малюнками за ціною 25,00 грн., на якій без дозволу позивача зображені персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь".

Факт купівлі названого товару підтверджується наявним в матеріалах справи товарним чеком від 05.06.2014 року.

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено копію розмальовки „Маша і Мєдвєдь", яка була придбана у відповідача та з якої вбачається використання зображення персонажів „Маша" (двічі), „Мєдвєдь" і кадр з серії „Вєсна прішла".

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що саме неправомірними діями відповідача було порушено виключні майнові права позивача на об'єкти інтелектуальної власності, а тому просить стягнути з винної особи компенсацію у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за кожний використаний об'єкт аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь", тобто 48 720,00 грн.

За результатами розгляду вказаних вимог, оскаржуваним рішенням місцевого господарського суду в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення даного рішення, колегією суддів встановлено наступне.

Згідно статті 1 Закону України „Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон), аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Стаття 8 Закону встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

Статтею 9 Закону передбачено, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом (ст. 1 Закону).

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про авторське право і суміжні права" контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 ЦК України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія „АНИМАККОРД" та Кузовковим О.Г. укладено авторський договір замовлення №ОК-2/2008, умовами якого передбачено, що автор зобов'язаний створити та передати замовнику сценарій 8 серій дитячого телевізійного серіалу „Маша і Мєдвєдь".

Також, в матеріалах справи міститься копія службового завдання №1/МиМ-С1 від 12.05.2008 року, згідно якого Червяцов Д.А. створює та передає Товариству з обмеженою відповідальністю „АНИМАККОРД" виключні права на серію дитячого телевізійного анімаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь", а саме „Первая встреча".

Персонажі „Маша" та „Мєдвєдь" було створено творчою працею працівників ТОВ Студія „АНИМАККОРД" під час створення першої серії аудіовізуального твору серіалу „Маша і Мєдвєдь" „Первая встреча". В подальших серіях вже існуючі персонажі „Маша", „Мєдвєдь", використовуються і інших ігрових ситуаціях, комбінаціях взаємовідносин з іншими персонажами, іншому одязі, інших порах року.

ТОВ „Маша і Мєдвєдь" є юридичною особою за законодавством Російської Федерації, місцезнаходженням якої є м. Москва, вул. Годовікова, б. 9, будова 3 і якій присвоєно основний державний реєстраційний номер 536, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 18.12.2013 № 7961808 УД.

Відповідно до п.1.1. договору № 010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал „Маша і Мєдвєдь") від 08.06.2010 року, укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія „АНИМАККОРД" (далі-правовласник) і Товариством з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь" (далі - позивач), правовласник передав позивачу виключне право на аудіовізуальний твір - серіал „Маша і Мєдвєдь" (вісім серій, визначених в п.1.1. договору), основні ідентифікуючі характеристики якого передбачені Додатками, які є невід'ємними додатками до зазначеного Договору (п. 1.2.)

Договір діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальний твір (ст. 6.1. договору).

Відповідно до ст. 1.3. договору, правовласник гарантував, що він є власником виключного права на аудіовізуальний твір. Виключне право на аудіовізуальний твір передається правовласником набувачу в повному об'ємі для використання його будь-яким способом і в будь-якій формі (ст. 1.4. договору,).

При цьому п. 2 Додатку № 1 до Договору № 010601-МиМ від 08.06.2010 року передбачено, що одночасно з передачею права на аудіовізуальний твір передаються в повному обсязі виключні права на всі юридично значущі охоронювані елементи аудіовізуального твору (включно, але не обмежуючись, назвою аудіовізуального твору та його окремих серій, графічними зображеннями, мальованими зображеннями персонажів аудіовізуального твору, їх іменами, текстом), незалежно від того, чи поіменовані вказані елементи безпосередньо в таких Додатках до Договорів.

Відповідно до п. 28 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" із змінами і доповненнями, визначено, що у розгляді господарським судом справи про захист авторських прав потрібно виходити з того, що, поки не доведено інше, автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору. Інші докази, пов'язані з авторством твору, досліджуються лише в разі, якщо авторство даної особи на твір оспорюється або заперечується.

Таким чином, позивач, на підставі зазначеного договору, набув виключні майнові авторські права в повному обсязі як на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „Маша і Мєдвєдь" (серії 1-8), а саме: 1. „Раз, два, три! Елочка гори!"; 2. „Первая встреча"; 3. "До весны не будить!"; 4. „Весна пришла!"; 5. „Ловись рыбка!"; 6. „Следы невиданных зверей!"; 7. „С волками жить…"; 8. „Позвони мне, позвони!"), так і його складові частини, що можуть використовуватись самостійно.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь" „Маша" та „Мєдвєдь" є частинами аудіовізуального твору, які можуть використовуватися самостійно, а тому розглядаються судом як твори.

Право на захист у позивача виникає як в силу законів, так і договорів, які долучені позивачем до матеріалів справи, а саме: авторського договору замовлення від 01.04.2008р. № ОК-2/2008, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія „АНИМАККОРД" (замовник) та Кузовковим О.Г. (автор-виконавець), акту здачі-приймання робіт від 23.09.2008 року (п. 1.3 акту) до авторського договору замовлення від 01.04.2008 року № ОК-2/2008, договору про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал „Маша і Мєдвєдь") від 08.06.2010 року № 010601-МиМ (п. 1.1, 1.4 договору), додатком № 1 від 08.06.2010 року до договору від 08.06.2010 року № 010601-МиМ (п. 2 додатку № 1).

Отже, зібрані у справі докази свідчать про наявність у позивача прав інтелектуальної власності на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „Маша і Мєдвєдь" та частини вказаного аудіовізуального твору, які можуть використовуватися самостійно, тобто і права на захист таких прав у разі їх порушення, в тому числі шляхом звернення до господарського суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції зазначено, що наданий позивачем товарний чек не підтверджує факт купівлі контрафактного товару саме представником позивача, оскільки на ньому відсутній підпис особи, яка його придбала.

Проте, колегія суддів вважає даний висновок суду помилковим, оскільки відповідно до Наказу ДПА України від 01.12.2000 року № 614 „Про затвердження нормативно-правових актів до Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", яким встановлено обов'язкові реквізити розрахункового документа (фіскальний чек, товарний тощо) такий реквізит як „підпис особи, яка придбала товар" відсутній та не є обов'язковому розумінні зазначеного нормативно-правового акта.

Крім того, реалізація контрафактного товару не повинна ставитись у залежність від факту його придбання саме представником позивача, оскільки зазначеними протиправними діями порушуються авторські права саме ТОВ „Маша і Мєдвєдь", а не його представника.

Як вбачається з наявного в матеріалах товарного чеку від 05.06.2014 року, на ньому міститься відбиток круглої печатки, на якому зазначено: „м. Київ, Україна, Суб'єкт підприємницької діяльності Романенко Н.Б. свідоцтво 5485", який дає підстави стверджувати, що продавцем контрафактного товару є саме відповідач.

Таким чином, внаслідок системного аналізу наявних в матеріалах справи доказів в усій їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем доведено факт реалізації товару саме відповідачем, без відповідного на те дозволу, оскільки доказів іншого суду не надано.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону виключним правом автора (чи особи, яка має авторське право) є в тому числі право на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами.

Згідно з ч. 5 статті 15 Закону України „Про авторське право та суміжні права", автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до статей 31, 32, 33 Закону використання творів допускається виключно на основі авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право, або з організацією колективного управління, яким об'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Згідно з п. 27 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" особа, що розповсюджує примірники, в яких відображено об'єкти авторського права та/або суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення законодавства про авторське право і суміжні права і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договором з третіми особами.

Використання твору без дозволу суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за яке згідно з пунктом "г" частини другої статті 52 цього Закону передбачена можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

У той же час право суб'єкта авторського права, передбачене пунктом "г" частини першої статті 52 Закону подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій, як альтернативні способи захисту своїх прав відповідають праву суду, передбаченому пунктом "г" частини другої цієї ж статті винести рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат замість відшкодування збитків або стягнення доходу;

Таким чином, стягнення компенсації хоча і є самостійним способом захисту авторського права, однак за своєю суттю воно фактично замінює право на стягнення доходу, отриманого порушником, або на відшкодування збитків і має бути співрозмірним.

Наявними в матеріалах справи доказами, як встановлено судом апеляційної інстанції, підтверджується продаж відповідачем позивачу розмальовки „Маша і Мєдвєдь" із зображеннями персонажів аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь" за ціною 25,00 грн.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 48 720,00 грн. (4*10*1 218 грн.), виходячи з того, що: кількість об'єктів інтелектуальної власності позивача, права на які були порушені, складає 4; мінімальна заробітна плата - 1218 грн.; слід стягнути 10 (мінімальних заробітних плат) за кожний об'єкт, права на який порушені.

У пункті 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" (із змінами і доповненнями), з-поміж іншого зазначено, що у вирішенні відповідних спорів господарським судам слід мати на увазі таке. Компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

За приписом статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

У підпункті 51.3 пункту 51 вказаної вище Постанови пленуму ВГСУ йдеться про те, що у визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Таким чином, оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази в сукупності, зокрема, й малозначимість порушення, вчиненого відповідачем та розмір отриманого ним доходу (фактично 25,00 грн.), суд апеляційної інстанції у відповідності з визначеними статтею 3 ЦК України принципами справедливості, добросовісності та розумності приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення компенсації у розмірі 48 720,00 грн., оскільки заявлена позивачем сума є явно неспіврозмірною збиткам, понесених позивачем, або отриманому відповідачем доходу, а стягнення її у меншій сумі, ніж це визначено статтею 52 Закону України „Про авторське право і суміжні права", не передбачено.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 23.12.2014 зі справи № 910/10421/14.

Таким чином, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

За таких обставин, враховуючи, що помилкові висновки місцевого господарського суду, викладені в мотивувальній частині рішення, не призвели до прийняття неправильного рішення, суд апеляційної інстанції залишає без змін резолютивну частину вказаного рішення по відмову у задоволенні позову з підстав, викладених у постанові апеляційного господарського суду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь" на рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року у справі № 910/28377/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року у справі № 910/28377/14 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати сторонам.

4. Справу № 910/28377/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 25.05.2015 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.В. Шипко

А.А. Верховець