номер провадження справи 3/43/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2015 Справа № 908/2483/15-г

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, м. Краматорськ, ідентифікаційний код 00210602)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕРО-МД" (49101, м. Дніпропетровськ, вул. Юрія Савченка, 9, ідентифікаційний код 38434431)

про визнання договору неукладеним

Суддя Соловйов В.М.,

при секретарі Гречка К.С.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Погрібна С.О., довіреність № б/н від 01.12.2014р.

ПуАТ "Енергомашспецсталь" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача ТОВ "ФЕРО-МД" про визнання договору поставки № 15/1908 від 24.12.2012р. неукладеним.

Відповідно до Довідки про автоматичний розподіл справ між суддями від 10.04.2015р. справу призначено для розгляду судді Соловйову В.М.

Позовні вимоги мотивовані обставинами, викладеними у позовній заяві, та обґрунтовані ст. 11, 509, 626, 628, 638, 651 ГК України, ст. 1, 2, ч. 1 ст. 15, ст. 49, 82, 83 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.04.2015р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/2483/15-г, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 27.04.2015р. о 14 год. 30 хв.

Ухвалою від 27.04.2015р. розгляд справи відкладений на 13.05.2015р. о 16 год. 00 хв.

В судовому засіданні 13.05.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повідомлено, що повне рішення буде складено 18.05.2015р.

Під час розгляду справи представник відповідача вимогу про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявляла.

Представник позивача в судове засідання 13.05.2015р. не з'явився.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у позовній заяві від 07.04.2015р. позивач зазначив, що між ним та відповідачем укладено договір поставки від 24.12.2012р. № 15/1908. За своєю правовою природою договір поставки є оплатним, відповідно, ціна - це суттєва умова даного договору.

У період з 01.07.2013р. по 20.12.2013р. до даного договору було укладено ряд специфікацій.

При укладенні договору сторони досягли згоди відносно порядку та строків оплати продукції.

Так, у пункті 9.3 Договору сторони визначили, що Покупець здійснює оплату за поставлену продукцію на протязі строку, вказаного у специфікації, від дня отримання оригіналів рахунків на оплату та сертифікату якості, якщо інше не передбачено специфікацією.

Згідно п. 1 Специфікацій, умови оплати визначені наступні: 100 % попередня оплата.

Проте, в порушення умов договору та на свій страх та ризик Постачальник здійснював поставку продукції без 100 % попередньої оплати, тим самим у односторонньому порядку змінив умови оплати продукції. Інші умови оплати сторонами не погоджувались.

Таким чином, досягнуті в договорі від 24.12.2012р. № 15/1908 домовленості відносно оплати продукції неможливо виконати внаслідок безпосередньо інших погоджених умов оплати. Відповідно, сторони не досягли згоди щодо порядку оплати продукції за договором.

У зв'язку із чим, на підставі частини 8 ст. 181 ГПК України, оскільки сторони не досягли згоди за всіма існуючими умовами господарського договору, такий договір вважається неукладеним.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.05.2015р. проти позову заперечив з підстав, зазначених у запереченнях від 12.05.2015р.

Зазначив, що на виконання умов договору № 15/1908 від 24.12.2012р. відповідачем був переданий у власність позивача товар на загальну суму 3 198 082, 02 грн. Позивачем отримано даний товар на підставі підписаних довіреностей, завірених печаткою позивача. Товарно - транспортні накладні також завірені як позивачем, так і відповідачем.

За одержаний товар на загальну суму 3 198 082, 02 грн. позивач розрахувався частково, перерахувавши на рахунок відповідача всього 3 078 576, 11 грн. Залишок в сумі 119 505, 91 грн. за отриманий товар Феровольфрам ФВ70, 369 кг на теперішній час залишається несплаченим.

12.11.2014р. ТОВ "ФЕРО-МД" надіслало до ПуАТ "Енергомашспецсталь" по пошті з поштовим повідомленням претензію № 1 щодо сплати залишку неоплаченої продукції, однак станом на теперішній час, заборгованість не сплачена, відповідь не надана.

Натомість, позивач з метою непогашення залишкової заборгованості вдруге намагається спростувати договірні взаємовідносини між підприємствами.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2014р. по справі № 904/8762/14 було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПуАТ "Енергомашспецсталь" до ТОВ "ФЕРО-МД" про визнання договору поставки від 24.12.2014р. № 15/1908 недійсним.

Таким чином, оскільки позивач добровільно отримував і сплачував товар за спірним Договором, чим підтверджується узгодженість всіх умов договору поставки, то у відповідності до звичаїв ділового обороту, отриманий товар у комерційній діяльності за відплатним договором повинен бути повністю оплачений.

У зв'язку із вищенаведеним відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/8762/14 за позовом ПуАТ "Енергомашспецсталь" до відповідача ТОВ "ФЕРО-МД" про визнання недійсним договору № 15/1908 від 24.12.2012р., укладеного між ПуАТ "Енергомашспецсталь" та ТОВ "ФЕРО-МД", в позові відмовлено повністю.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПуАТ "Енергомашспецсталь" посилався на те, що договір № 15/1908 від 24.12.2012р. є недійсним в силу ст. 215 ЦК України у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч. 5 ст. 203 ЦК України, а саме те, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Під час розгляду справи № 904/8762/14 господарським судом Дніпропетровської області біло встановлено наступне:

Публічним акціонерним товариством "Енергомашспецсталь" (далі-покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЕРО-МД" (далі - постачальник) був укладений договір поставки № 15/1908 від 24.12.12р., відповідно до умов якого Постачальник передає у власність Покупця, а Покупець приймає та оплачує товар (продукцію), загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість, виробник якого визначений Сторонами в Специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору (п.1.1 Договору).

Ціна продукції зазначається в специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору. Орієнтовна сума договору на момент укладення складає 830 000, 00 грн. без ПДВ, ПДВ - 166 000, 00 грн., всього з ПДВ - 996 000, 00 грн. (п.п.2.1, 2.2 Договору).

Також сторони підписали Специфікації № 1-№ 9 до договору поставки № 15/1908 від 24.12.12р. , якими передбачили:

1. Умови оплати: 100 % переплата.

2. Умови поставки: СРТ склад Покупця ПАТ "Енергомашспецсталь".

3. Строк поставки: протягом трьох діб після предоплати.

02. грудня 2013 року Сторони підписали Додаткову угоду № 1 до договору поставки № 15/1908 від 24.12.12р., відповідно до умов якої, внесли зміни до п.13.2 Договору поставки, а саме: строк дії договору до 31.01.2015р.

Договір поставки № 15/1908 від 24.12.12р. та Додаткова угода № 1 від 02.12.2013р. підписані сторонами та скріплені печатками товариств.

З матеріалів справи також вбачається, що господарська операція з поставки товару відбулася між сторонами у справі, про що складено видаткові накладні, в яких зазначається найменування поставленого товару, його кількість, ціна та підсумкова ціна, копії та перелік яких наявний в матеріалах справи. Накладні містять підпис особи, що відпустила товар від імені Позивача, та підпис особи від імені Відповідача, що його отримала. Підписи вказаних осіб скріплені печатками товариств.

Правочини за оспорюваним договором були спрямовані на набуття та виконання цивільних прав та обов'язків. Матеріалами справи доводиться, що Відповідачем було поставлено, а Позивачем отримано товар (продукцію) відповідно до умов Договору. В свою чергу Позивач не заперечував та не спростував факт оплати ним отриманого за спірним Договором товару.

Під час розгляду господарським судом Запорізької області справи № 908/2483/15-г суду також надано докази, які підтверджують факт здійснення сторонами господарських операцій з поставки товару за договором поставки № 15/1908 від 24.12.2012р.

Зокрема, згідно пункту 5.1 вказаного Договору, строк та умови поставки зазначаються в специфікаціях.

Датою поставки товару вважається дата поставки Товару на склад покупця (п. 5.2 Договору).

Датою переходу права власності вважається дата поставки Товару на склад Покупця, документом, що підтверджує перехід права власності, є видаткова накладна на товар (п. 6.4).

У розділі 9 Договору сторони узгодили умови оплати.

Так, відповідно до п. 9.1 Договору, оплата здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в національній валюті України.

Покупець проводить оплату за поставлену продукцію на протязі строку, зазначеного в специфікації, від дня отримання оригіналів рахунку та сертифіката якості, якщо інше не передбачено специфікацією (п. 9.3 Договору).

Відповідно до підпунктів 13.1, 13.2 Договору, він вважається укладеним та вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк дії договору до 31.01.2014р.

Додатковою угодою № 1 від 02.12.2013 р. до договору № 15/1908 від 24.12.2012 р. сторони встановили строк дії договору до 31.01.2015р.

Сторонами до договору укладено (підписано) специфікації: № 1 від 01.07.2013р., № 2 від 26.07.2013р., № 3 від 17.09.2013р., № 4 від 01.10.2013р., № 5 від 29.10.2013р., № 6 від 08.11.2013р., № 7 від 14.11.2013р., № 8 від 06.12.2013р., № 9 від 20.12.2013р., якими узгоджено найменування продукції, її кількість, одиницю вимірювання, вартість за одиницю, загальна сума, умови і строк поставки та умови оплати.

Як слідує із матеріалів справи (зокрема, з акту звірки взаємних розрахунків), позивачем за умовами договору № 15/1908 від 24.12.2013р. та умов специфікацій № 1-9 до договору було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 3 198 082, 02 грн.

У пункті 1 специфікацій визначено умови оплати: 100 % передплата. Строк поставки, відповідно до п. 3 специфікацій, - на протязі трьох діб після передплати. Підтвердженням поставки товару є підписані сторонами видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, довіреності на отримання ТМЦ (копії містяться в матеріалах справи).

Відповідачем до матеріалів справи долучено копії банківських виписок, відповідно до яких позивач перераховував на рахунок позивача грошові кошти за договором № 15/1908 на загальну суму 3 078 576, 11 грн.

Оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Способи захисту порушених прав суб'єкта господарювання визначені статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК України.

Так, згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Статтею 20 ГК України унормовано, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов'язку в натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських санкцій;

застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Переліки способів захисту прав, що місять ці статті ЦК та ГК, не передбачають такого способу захисту права як визнання договору неукладеним. Адже договір, який не було укладено, не створив для його сторін жодних прав і обов'язків. До моменту укладення договору не існує, і він не може порушувати будь-чиїх прав. Це означає, що задоволення вимоги про визнання договору неукладеним не призводить до поновлення порушених прав, така вимога не може бути предметом спору та розглядатись як самостійна позовна вимога.

Таку правову позицію відображено і у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.09 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними":

вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК (набуття, збереження майна без достатньої підстави).

Аналогічної позиції додержується пленум Вищого господарського суду України у пункті 2.6 постанови № 11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними":

позовна вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, і тому в задоволенні відповідної вимоги має бути відмовлено; в такому разі можуть заявлятися вимоги, передбачені главою 83 ЦК України.

Факт відсутності між сторонами укладеного договору може встановлюватись господарським судом як обставина, що має значення для вирішення договірного або іншого спору про право. Тому висновок суду про відсутність між сторонами спору укладеного договору може бути викладений в мотивувальній частині судового рішення. Про це вказано і у пункті 15 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" від 20.10.2006 р. № 01-8/2351.

Оскільки вибраний позивачем спосіб захисту не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, а також той факт, що договір поставки № 15/1908 від 24.12.2014р. був спрямований на набуття та виконання цивільних прав та обов'язків, фактично виконувався обома сторонами на протязі більш як п'ять місяців, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог повністю.

Судові витрати відповідно до ст.44, 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Повне рішення складено 18.05.2015р.

Суддя В.М. Соловйов