РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015Справа №910/7070/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський міськбуд»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросолюшнс»

Про стягнення 59 462,90 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Степанець Т.О. - по дов. № 79 від 07.05.2015

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський міськбуд» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросолюшнс» 59 462,90 грн. боргу, який виник внаслідок неналежного виконання зобов'язання по сплаті будівельних робіт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2015 порушено провадження у справі № 910/7070/15-г та призначено справу до розгляду на 14.04.2015.

Від відповідача 10.04.2015 на адресу суду надійшла телеграма, в якій міститься клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з перебуванням юриста у відпустці.

Відповідачем 14.04.2015 до відділу діловодства суду подано заяву про застосування строків позовної давності, у зв'язку з чим просить в позові відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/7070/15-г від 14.04.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін та невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 27.03.2015, розгляд справи був відкладений на 12.05.2015.

Позивачем в судовому засіданні 12.05.2015 було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідачем 12.05.2015 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/7070/15-г від 12.05.2015 розгляд справи був відкладений на 19.05.2015.

Позивач у поданих 18.05.2015 до відділу діловодства суду поясненнях зазначає, що з приводу наявної заборгованості неодноразово звертався з позовними заявами до суду, які судом було повернуто без розгляду, а отому в силу ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України строк позовної давності переривався.

Позивач в судовому засіданні 19.05.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 19.05.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав.

Від відповідача 19.05.2015 на адресу суду надійшла телеграма, в якій міститься клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю явки представника відповідача.

В обґрунтування неможливості направити повноваженого представника відповідача в судове засідання не зазначено жодної обставини.

Суд розглянувши подане клопотання відзначає наступне

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджують факт відсутності у відповідача, як юридичної особи, можливості направити представника у судове засідання.

Доказів того, що керівництво відповідача, яке в силу ст. 28 Господарського процесуального кодексу України може бути представником юридичної особи, не в змозі прийняти участь в судовому засіданні не подано.

З огляду на викладене, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 19.05.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Міськбуд», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський міськбуд» виконав будівельні роботи, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросолюшнс» прийняв виконані роботи на суму 362 314,80 грн., що підтверджується актом виконаних підрядних робіт (форма №КБ-2в) та розрахунком витрат по формі № 2 в с. Чубенці від 17.11.2008.

Позивач вказує на те, що відповідач здійснив лише часткову оплату виконаних робіт.

Спір виник внаслідок того, що відповідачем не було сплачено вартість виконаних робіт у повному обсязі, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 59 462,90 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Згідно з ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з п. 3 ст. 843 Цивільного кодексу України ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Підписання та скріплення печаткою обох сторін акту виконаних підрядних робіт (форма №КБ-3) на суму 362 314,80 грн. свідчить про прийняття пропозиції відповідачем щодо виконання робіт.

Таким чином, вищенаведеними обставинами підтверджується, що між сторонами було укладено у спрощений спосіб договір підряду.

Згідно з ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Підписання відповідачем акту, який є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення у відповідача обов'язку щодо здійснення розрахунків за виконані роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи позивач вперше з вимогою до відповідача про стягнення заборгованості за виконані роботи у розмірі 59 462,90 грн. звертався з претензією № 369 від 21.11.2008, яка згідно повідомлення про вручення поштового відправлення була отримана відповідачем 01.12.2008 за адресою: м. Київ, вул. Саперне поле, 22.

Оскільки вимога про сплату заборгованості була отримана відповідачем 01.12.2008 то в силу ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України у відповідача виник обов'язок сплатити виконані роботи до 09.12.2008.

Проте, відповідач отримавши вимогу з позивачем не розрахувався.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на те, що відповідач прийняв виконані роботи та не виконав зобов'язання по здійсненню їх оплати у повному обсязі, суд приходить до висновку, що права позивача порушені відповідачем.

Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язують його початок.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку, обчислюваного роками, місяцями або днями починається з наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.

Отже, з урахуванням викладеного, строк позовної давності для звернення з даним позовом про сплату за виконані роботи починається обчислюватись з наступного дня після спливу семи днів з дня отримання вимоги, тобто 09.12.2008 та відповідно закінчується 09.12.2011.

Як вбачається зі штампу вхідної кореспонденції Господарського суду міста Києва позовна заява позивача відправлена до суду поштою 20.03.2015.

Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач у поданій заяві просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Згідно з п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що строк позовної давності для пред'явлення позивачем вимог по сплаті виконаних у листопаді 2008 року робіт станом на день звернення до суду з позовом пропущено.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Заява відповідача про застосування строків позовної давності приймається судом до уваги, оскільки суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установив, що право позивача на захист якого він просить відповідачем порушено, отже, приймається рішення про відмову у задоволенні позову через пропуск строку позовної давності.

Посилання відповідача на переривання строку позовної давності не приймається судом до уваги, оскільки згідно з п. 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини 2 статті 264 Цивільного кодексу України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 Господарського процесуального кодексу України. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський міськбуд» не обґрунтовані та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 25.05.2015.

СуддяВ.В. Сівакова