ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015 р. Справа№ 914/1107/15

Господарський суд Л/о у складі судді Чорній Л.З. розглянувши матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське автотранспортне підприємство 24662», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо», м. Львів

про стягнення 395 757,90 грн.

Представники:

Від позивача: Мудрак Р.Б. - представник

Від відповідача: не з'явився

Судом роз'яснено зміст ст.ст.20,22 ГПК України, а саме, процесуальні права та обов'язки, зокрема, право заявляти відводи. Відводу не заявлено.

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівське автотранспортне підприємство 24662», м. Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо», м. Львів про стягнення 395 757,90 грн.

Ухвалою суду від 07.04.2015 року порушено провадження у справі та справу призначено до розгляду в засіданні на 13.05.2015 року. Ухвалою суду від 13.05.15 р. розгляд справи відкладено на 20.05.15 р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд стягнути з відповідача на рахунок позивача 395 757,90 грн. поворотної фінансової безвідсоткової допомоги та судові витрати по справі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, через канцелярію господарського суду подав заяву за вх. №19349/15 про визнання позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

31 березня 2015 р. на умовах договору ПАТ "Львівське АТП - 14630" уступило позивачу усі свої права кредитора, в тому числі своє право вимоги до відповідача, що випливають з договору №12/13 позики від 16.12.2013 р., договору №28/3 позики від 28.03.2014 р., договору №55 позики від 13.06.2014 р.

Відповідно до ст. 515 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вказане, згідно договору від 31.03.2015 р. до ТзОВ "Львівське автотранспортне підприємство 24662" перейшли права ПАТ "Львівське АТП - 14630" в зазначених вище зобов'язаннях в обсягах і на умовах, що існують на момент підписання цього Договору.

Про заміну кредитора у зазначених вище зобов'язаннях відповідач повідомлений письмово 31.03.2015 р. та одержав третій примірник Договору від 31.03.2015 р.

Так, на виконання своїх обов'язків позикодавця, ПАТ "Львівське АТП - 14630" надало ТзОВ «ХоСаРо» позику на підставв наступних договорів:

- на умовах Договору №12/13 позики від 16.12.2013 р. - на суму 58 000 грн. (платіжне доручення №10551 від 16.12.2013 р.)

- на умовах Договору №28/3 позики від 28.03.2014 р. - на суму 275 757,90 грн. (платіжне доручення №11698 від 28.03.2014 р.);

- на умовах Договору №55 позики від 13.06.2014 р. - на суму 62 000 грн., про (платіжні доручення №12834 від 13.06.2014 р. на суму 32 000 грн., №12860 від 16.06.2014 р. на суму 10 000 грн., №12878 від 17.06.2014 р. на суму 10 000 грн., №12929 від 19.06.2014 р. на суму 10 000 грн.), разом на суму 395 757,90 грн.

Згідно п. 5.1 Договору №12/13 від 16.12.2013 р., Договору №28/3 від 28.03.2014 р., Договору №55 від 13.06.2014 р. строк повернення позики - до 30.03.2015 р.

Однак, відповідач свій обов'язок щодо повернення коштів не виконав, коштів у встановлений договором строк до 30.03.15 р.-не повернув.

З огляду на викладене, позивач просить суд задоволити позов та стягнути з відповідача 395 757,90 грн. грошових коштів.

Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію господарського суду подав заяву про визнання позову, відповідно до якої факт отримання коштів підтвердив, заборгованість в сумі 395 757,90 грн. визнав в повному обсязі.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, тобто зазначений договір є реальним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.04 №22 (в редакції від 18.10.06, чинній на момент вчинення банківської операції) платіжне доручення -розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача. Платіжне доручення обов'язково має містити такі реквізити: назву розрахункового документа або реєстру; код розрахункового документа; номер розрахункового документа; дату складання розрахункового документа; суму словами та цифрами; код, назву та рахунок платника; банк платника; код банку платника; банк та код банку отримувача; назву, код та рахунок отримувача.

У разі перерахування коштів на рахунки клієнтів-отримувачів (фізичних та юридичних осіб), які відкриті в інших банках, розрахунковий документ засвідчується підписами керівника (його заступника) і головного бухгалтера (його заступника) банку або підписами уповноважених осіб згідно з внутрішніми нормативними документами банку та відповідального виконавця банку.

Копії платіжних доручень, долучені позивачем до матеріалів справи, вказаним вимогам відповідають.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що кошти, які перераховувалися позивачем на розрахунковий рахунок відповідача, перераховувалися як «безвідсоткова поворотна фінансова допомога (з посиланням на договір)». Відтак, у суду наявні всі правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 395 757,90 грн.

Відповідач вказану заборгованість визнав в повному обсязі. Відповідно до ч.5 ст. 78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб. Повно всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у даному випадку дії відповідача не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено: суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними, обгрунтованими поданими суду доказами, не визнані відповідачем і є такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 193 ГК України, ст.ст. 204, 526, 610, 612, 638, 1046, 1047 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 33, 34, 35, 44, 48, 49, 82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо» (79024, м. Львів, вул. Промислова, 50/52; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське автотранспортне підприємство 24662» (79040, м. Львів, вул. Городоцька, 280; ) 395 757,90 грн. боргу та 7 915,15 грн. судового збору.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.05.2015 р.

Суддя Чорній Л.З.