РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2015Справа №910/29703/14

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Інфорт»
доПублічного акціонерного товариства «Київенерго»
провідновлення становища, яке існувало до порушення прав та інтересів
Головуючий суддя Босий В.П.

Судді Підченко Ю.О.

Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача:Шипоша М.А.
від відповідача:Гаркавенко С.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфорт» (надалі - ТОВ «Інворт») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (надалі - ПАТ «Київенерго») про відновлення становища, яке існувало до порушення прав та інтересів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з січня по грудень 2010 року відповідачем неправомірно нараховано до сплати позивачем вартості наданих послуг за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №1640278 від 01.10.2005 р. за тарифами, затвердженими розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1333 від 30.11.2009 р. та №392 від 31.05.2010 р., у зв'язку з чим позивач просить зобов'язати відповідача перерахувати вартість таких послуг за тарифами, встановленими розпорядженням №1245 від 25.04.2002 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.01.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 04.02.2015 р.

04.02.2015 р. представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1245 було скасоване розпорядженням КМДА №578 від 18.04.2008 р.

Розгляд справи неодноразово відкладався з незалежних від суду обставин.

В судовому засіданні 20.04.2015 р. судом оголошувалась перерва на 13.05.2015 р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, вимоги ухвали суду виконав, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України та здійснювалася фіксація судового процесу технічними засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2005 р. між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», правонаступником якого є ПАТ «Київенерго», (постачальник) та ТОВ «Інфорт» (споживач) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №1640278 (надалі - «Договір»).

Згідно з п. 2.2.1 Договору постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем для потреб опалення - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1.

Споживач відповідно до пункту 2.3.1 Договору зобов'язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку №1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та по тарифах, зазначених у додатку 2.

В пункті 1 Додатку №2 до Договору сторони погодили, що розрахунки з споживачем за теплову енергію проводяться з тарифами, встановленими постачальнику Управлінням цінової політики Київської міської державної адміністрації, затвердженими розпорядженнями КМДА від 10.12.2004 р. №2249 за кожну відпущену Гігокалорію (1Гкал/грн.) без урахування ПДВ.

Договір є договором енергопостачання, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями параграфу 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У період з січня по грудень 2010 року відповідачем на підставі Договору було поставлено, а позивачем прийнято теплову енергію на загальну суму 76 243,32 грн., що підтверджується актами приймання-передавання товарної продукції, підписаними сторонами за такий період.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 р. №1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» розпорядженнями Київської міської державної адміністрації встановлювались тарифи на теплову енергію (послуги теплопостачання) для всіх груп споживачів, що відпускається енергопостачальними організаціями і підприємствами незалежно від форм власності, тарифи на послуги з водопостачання і водовідведення, які надаються суб'єктами підприємницької діяльності незалежно від форми власності для всіх споживачів, та тарифи на перевезення пасажирів і вартість проїзних квитків у міському пасажирському транспорті - метрополітені, автобусі, трамваї, тролейбусі (який працює в звичайному режимі руху).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2002 р. №273 внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 р. №1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)», згідно з якими повноваження Київської міської державної адміністрації щодо встановлення тарифів на теплову енергію та послуги з водопостачання і водовідведення виключені.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання» встановлення тарифів на теплову енергію та послуги з водопостачання і водовідведення віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування.

Як вбачається актів приймання-передавання товарної продукції, підписаних сторонами у спірний період, розрахунок вартості відвантаження товарної продукції був здійснений за тарифами, які затверджені розпорядженнями КМДА №758 від 30.06.2009 р., №1333 від 30.11.2009 р., №328 від 30.04.2010 р. та №392 від 31.05.2010 р.

Виконавчий орган Київради (Київська міська державна адміністрація) при прийнятті розпоряджень щодо затвердження тарифів на житлово-комунальні послуги діяв як орган місцевого самоврядування відповідно до власних (самоврядних) повноважень, передбачених Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про житлово-комунальні послуги».

В той же час, постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 10.12.2010 р. у справі №2а-1888/10, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2014 р., розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1333 від 30.11.2009 р. та №392 від 31.05.2010 р. визнано незаконними та нечинними з моменту прийняття.

У зв'язку з викладеним, позивачем заявлено вимогу про зобов'язання відповідача перерахувати вартість теплової енергії, спожитої ТОВ «Інфорт» у період з січня по грудень 2010 року, на підставі тарифів, затверджених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1245 від 25.04.2002 р. «Про затвердження тарифів на теплову енергію та встановлення, погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води для відпуску бюджетним установам і організаціям, іншим споживачам».

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд відзначає, що в прохальній частині позовної заяви позивачем вказано вимогу про зобов'язання відповідача перерахувати вартість теплової енергії, спожитої ТОВ «Інфорт», на підставі тарифів, затверджених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1245 від 25.04.2002 р.

В той же час, матеріали справи не містять, а позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту існування розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1245 від 25.04.2002 р., яким би були встановлені тарифи на комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

При цьому, жодної заяви про уточнення та/або зміну позовних вимог під час розгляду справи позивачем не було подано суду.

Крім того, як в тексті позовної заяви, так і в запереченнях на пояснення відповідача, поданих до канцелярії суду 02.04.2015 р., міститься посилання позивача на розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1245 від 20.06.2002 р.

Вказаним розпорядженням було встановлено тариф на виробництво теплової енергії основними теплопостачальними підприємствами міста Києва, зокрема, для Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» у розмірі 54,42 грн. без ПДВ для житлово-експлуатаційних організацій.

В той же час, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №578 від 18.04.2008 р. «Про визнання такими, що втратили чинність, окремих розпоряджень Київської міської державної адміністрації» визнано таким, що втратило чинність розпорядження від 20.06.2002 N 1245 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення», зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції 27.06.2002 р. за №46/429.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що як станом на момент нарахування відповідачем до сплати вартості поставленої теплової енергії на підставі Договору (січень-грудень 2010 року), так і станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом, розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1245 від 20.06.2002 р. є таким, що втратило чинність.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Суд відзначає, що позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження наявності правових підстав для зобов'язання відповідача перерахувати вартість наданих послуг у період з січня по грудень 2010 року за тарифами, встановленими розпорядженням №1245 від 25.04.2002 р., не наведено.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з викладених у позовній заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфорт» підстав у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфорт» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.05.2015 р.

Головуючий суддя В.П. Босий

Судді Ю.О. Підченко

С.В. Стасюк