УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

19.05.2015Справа № 910/12428/15

Суддя Мандриченко О.В., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто слави";

до Печерського районного управління ГУМВС України в м. Києві (відповідач 1); Державного підприєства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (відповідач 2);

про звільнення майна з-під арешту та усунення перешкод у здійсненні права власності щодо нерухомого майна.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто слави" від 28.04.2015 року до Печерського районного управління ГУМВС України в м. Києві (відповідач 1); та Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (відповідач 2), в якій викладені позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту накладеного постановою начальника відділення СВ Печерського РУ ГУ МВС України № 49-2464 від 22.09.2010 року та усунути перешкоди ТОВ "Міста слави" у здійсненні права власності щодо нежитлових приміщень торгівельно-виставкового комплексу площею 8720 кв. м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська (Велика Васильківська) від пл. Толстого до Бессарабського ринку, ПТП «Б», «Г», в осях 1-81 сектор «А»; нежитлових приміщень торгівельно-виставкового комплексу площею 6277 кв. м., що розташовані за адресою: м. Київ, майдан Бессарабський - ПТП-4, сектор «А»; нежитлових приміщень торгівельно-виставкового комплексу площею 2063,^jp.M., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Павла Скоропадського, ПТП-4, сектор «В», буд. № літера «А»,шляхом зобов'язання Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України виключити (вилучити) з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості щодо обтяжень даного нерухомого майна, внесених до реєстру за №№ 10275296, 10275258, 10275170 від 22.09.2010 та усунути перешкоди ТОВ "Міста слави" у здійсненні права власності щодо нежитлових приміщень торгівельно-виставкового комплексу площею 8720 кв. м., та усунути перешкоди ТОВ «Місто слави» у здійсненні права власності щодо нежитлових приміщень торгівельно-виставкового комплексу площею 8720 кв.м. що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська (Велика Васильківська) від пл. Толстого до Бессарабського ринку, ПТП «Б», «Г», в осях 1-81 сектор «А»;нежитлових приміщень торгівельно-виставкового комплексу площею 6277 кв. м., що розташовані за адресою: м. Київ, майдан Бессарабський - ПТП-4, сектор «А»; нежитлових приміщень торгівельно-виставкового комплексу площею 2063,7 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Павла Скоропадського, ПТП-4, сектор «В», буд. № літера «А», шляхом зобов'язання Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України виключити (вилучити) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо обтяжень даного нерухомого майна, а саме записів про обтяження № 996249, № 1447007, №9155689.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначена підвідомчість справ господарським судам. Відтак спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 12 ГПК.

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року N 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам").

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року N 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" передбачено, що господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Згідно п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року N 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Тобто, господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року N 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" господарським судам підвідомчі на загальних підставах справи зі спорів, пов'язані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про зняття з нього арешту та з розглядом позовів до юридичної особи, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи (статті 60 і 87 Закону України "Про виконавче провадження"), - за умови, коли сторонами у судовому процесі є підприємства чи організації у розумінні статті 1 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Отже, у випадку невідповідності приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України складу учасників спору про зняття з майна арешту, такий спір є не підвідомчим господарському суду.

Так, обов'язковою умовою підвідомчості господарському суду спору про зняття з майна арешту є участь у такому спорі суб'єктів господарювання.

Суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 55 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

У даному випадку позивач звернувся з вимогою про звільнення майна з-під арешту до Печерського районного управління ГУМВС України в м. Києві та Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України.

Міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Отже, Печерське районне управління ГУМВС України в м. Києві не є суб'єктом господарювання, тобто відповідач 1, як сторона даного спору не відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, що в свою чергу свідчить про непідвідомчість цього спору господарському суду.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція. Заяви боржників про неправильність включення майна в опис розглядаються в порядку, передбаченому ст. 409 КПК України, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі або в порядку, передбаченому ст. 373 ЦПК України, якщо опис проводився судовим виконавцем.

З огляду на викладене, доводи заявника про те, що оскільки позивач не є боржником та стороною кримінального провадження, відповідно його вимоги повинні розглядатись за правилами встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, а не в порядку передбаченим КПК України, відхиляються господарським судом у зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Так, наведені доводи не свідчать про підвідомчість даного спору господарському суду, оскільки склад учасників спору про зняття з майна арешту не відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, про що зазначалось вище.

Крім цього, між сторонами у даній справі не має спору про право, а правовідносини, з яких виник спір, не мають господарського характеру.

Начальник слідчого відділу Печерського районного управління ГУМВС України в м. Києві, накладаючи арешт на майно, здійснював свої владні функції, тобто виступав як суб'єкт владних повноважень.

У даному випадку позивач та відповідач 1 не є рівними учасниками спірних правовідносинах.

Отже, між сторонами у справі склалися саме публічно-правові відносини, що в свою чергу також свідчить про непідвідомчість даного спору господарському суду.

З урахуванням того, що правовідносини у даній справі не носять господарський характер, даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

З огляду на вищевикладене господарський суд приходить до висновку, що позивачем невірно обрано процесуальну форму звернення до суду, позовна заява не може бути прийнята до розгляду, у зв'язку з чим суд відмовляє в її прийнятті.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У прийнятті позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Місто Слави" до Печерського районного управління ГУМВС України в м. Києві (відповідач 1) та Державного підприєства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (відповідач 2) про звільнення майна з-під арешту та усунення перешкод у здійсненні права власності щодо нерухомого майна відмовити.

Суддя О. В. Мандриченко