ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р.Справа № 916/835/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: Бєляновського В.В., Поліщук Л.В.

при секретарі: Альошиній Г.М.

за участю представників сторін:

від позивача - Гуцаков І.В.;

від відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "САНА ПЛЮС"

на рішення господарського суду Одеської області від 09.04.2015р.

по справі №916/835/15-г

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "САНА ПЛЮС"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сана"

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сана Плюс" звернулося до господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сана" про визнання права власності на нежитлове приміщення першого та технічного поверхів загальною площею 28,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Одеса, пров. Світлий, 14.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору №341 купівлі-продажу від 07.10.1997р. ТОВ "Сана" придбало у Одеської міської ради народних депутатів комунальну власність у вигляді нежилого приміщення першого та технічного поверхів загальною площею 28,9 кв.м за адресою: м.Одеса, пров. Світлий, 14. 16 грудня 1997р., на підставі зазначеного договору, Представництвом по управлінню комунальною власністю було видано Свідоцтво про право власності №324, згідно якого ТОВ "Сана" є власником приміщення першого та технічного поверхів загальною площею 28,9 кв.м за адресою: м.Одеса, пров.Світлий, 14.

17.06.1998р. Протоколом Загальних зборів учасників ТОВ "Сана" на даних зборах було вирішено виділити з ТОВ "Сана" структурний підрозділ шляхом створення самостійної юридичної особи, виділити долю учасників із статутного фонду ТОВ "Сана" у загальній сумі 50 000 грн. у зв'язку створенням нового підприємства, скласти розподільчий баланс, передачу майна виділеному підприємству здійснити за актом у відповідності до розподільчого балансу. Крім того, учасники ТОВ "Сана" вирішили вважати виділене підприємство "Сана Плюс" правонаступником ТОВ "Сана". Зазначене також встановлене у п.1.1 Статуту ТОВ "Сана Плюс" у редакції 1998р.

Згідно акту передачі майна з балансу ТОВ "Сана" на баланс ТОВ "Сана Плюс", що був складений 18.06.1998р., на баланс ТОВ "Сана Плюс", крім іншого майна, було передано приміщення за адресою: пров. Світлий, 14 (свід. №324 від 16.12.1997р.) балансовою вартістю 6 994 грн.

Згідно п.6 ст.34 Закону України "Про підприємства в Україні", який діяв станом на 17.06.1998р., при виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов'язки реорганізованого підприємства. Виходячи з акту передачі майна з балансу ТОВ "Сана" на баланс ТОВ "Сана Плюс", що був складений 18.06.1998р., позивач вважає що приміщення першого та технічного поверхів загальною площею 28,9 кв.м за адресою: м.Одеса, пров. Світлий, 14 стало власністю ТОВ "Сана Плюс", перебуває на його балансі, використовується у господарській діяльності товариства, що підтверджується договорами з філією "Інфоксводоканал" ТОВ "Інфокс", з ВАТ "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго".

Позивач зазначає, що реєстрації за собою права власності він не здійснив у зв'язку із відсутністю оригіналу розподільчого балансу, але, відповідно до ст..392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, позивач вважає, що за відсутності певної документації він має звернутися до суду з позовом про визнання права власності та здійснити реєстрацію права власності на підставі рішення суду у відповідності до ст..19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень".

Крім того, позивач зазначає, що ТОВ "Сана Плюс" починаючи з 1998р. відкрито та безперервно володіє приміщенням першого та технічного поверхів загальною площею 28,9 кв.м за адресою: м.Одеса, пров. Світлий, 14, у зв'язку з чим, на підставі п.8 Перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004р., та ст..344 цього Кодексу, за ТОВ "Сана Плюс" може бути визнано право власності за набувальною давністю .

В заяві про уточнення позовних вимог від 02.04.2015 року позивач просив визнати за ТОВ "Сана Плюс" право власності на нежитлове приміщення першого та технічного поверхів загальною площею 28,9 кв. м., розташованого за адресою: м. Одеса, пров. Світлий, 14.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що проти позову ТОВ "Сана Плюс" не заперечує, та зазначає, що дійсно 18.06.1998р. був складений акт передачі майна з балансу ТОВ "Сана" на баланс ТОВ "Сана Плюс", і серед майна, що передавалося за розподільчим балансом було приміщення першого та технічного поверхів загальною площею 28,9 кв.м за адресою: м.Одеса, пров. Світлий, 14. Але, розподільчий баланс у ТОВ "Сана" не зберігся.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.04.2015р. (суддя Рога Н.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судове рішення мотивоване посиланням на те, що позивач у справі не надав належних та допустимих доказів того, що відповідач - ТОВ "Сана" будь-яким чином порушує, не визнає або оспорює право власності, яке , як вважає позивач, виникло у нього на приміщення першого та технічного поверхів загальною площею 28,9 кв.м за адресою: м.Одеса, пров.Світлий, 14 на підставі акту передачі майна з балансу ТОВ "Сана" на баланс ТОВ "Сана Плюс", що був складений 18.06.1998р. Адже, як вбачається з відзиву ТОВ "Сана" на позовну заяву, відповідач повністю визнає позов і вважає власником приміщення саме ТОВ "Сана Плюс".

В апеляційній скарзі, не погоджуючись з висновками суду, ТОВ "Сана Плюс" просить скасувати рішення господарського суду Одеської області по справі №916/835/15-г від 09.04.2015 року повністю та прийняти нове рішення, яким визнати за ТОВ "Сана Плюс" право власності на нежитлове приміщення першого та технічного поверхів загальною площею 28,9 кв. м., розташованого за адресою: м. Одеса, пров. Світлий, 14.

Доводи скаржника ґрунтуються на допущених господарським судом порушеннях норм процесуального та матеріального права.

Скаржник зазначає, що відкрито та безперервно володіє нежитловим приміщенням. починаючи з 1998 року, про що зазначав у позовній заяві, а враховуючи положення п.8 Перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004р. зазначено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. У період з 01.01.2001р. до дійсного часу минуло більш ніж 14р., що перевищує встановлений ЦК мінімальний строк набувальної давності.

На думку скаржника, у ТОВ "Сана Плюс" виникає право власності на нежитлове приміщення першого та технічного поверхів загальною площею 28,9 кв. м., розташованого за адресою: м. Одеса, пров. Світлий, 14., також, за набувальною давністю, яке може бути визнане рішенням суду. Проте господарський суд, виносячи оскаржуване рішення - не згадав у ньому ні зазначеної підстави для визнання за позивачем права власності, ані підстав для відмови позивачу у задоволенні позову, виходячи з підстав набувальної давності.

Скаржник вважає, що судом було порушено вимогу ст. 84 ГПК України щодо зазначення у тексті рішення всіх підстав, зазначених у позові та викладення у мотивувальній частині думки суду щодо заявлених позовних вимог.

В письмових поясненнях позивач просив скасувати рішення господарського суду Одеської області по справі №916/835/15-г від 09.04.2015 року повністю, оскільки судом першої інстанції були проігноровані аргументи позивача та наведені їм підстави щодо визнання за позивачем права власності за набувальною давністю (ст. 344 ЦК України) попри те, що позивачем надані всі наявні докази відкритого та безперервного володіння предметом спору, починаючи з 1998 року, а також те, що відповідач у своєму відзиві підтверджує цей факт.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи (фактичні обставини справи) на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом та заслухавши пояснення присутнього в засіданні представника позивача, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено господарським судом, на підставі договору купівлі-продажу №341 від 17.10.1997 року ТОВ "Сана" купило у Одеської міської ради нежитлове приміщення першого та технічного поверхів загальною площею 28,9 кв.м за адресою: м.Одеса, пров. Світлий, 14.

16.12.1997р. на підставі зазначеного договору, Представництвом по управлінню комунальною власністю було видано Свідоцтво про право власності №324, згідно якого ТОВ "Сана" дійсно є власником приміщення першого та технічного поверхів загальною площею 28,9 кв.м за адресою: м.Одеса, пров.Світлий, 14.

На загальних зборах , оформлених Протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Сана" від 17.06.1998р., було прийнято рішення виділити з ТОВ "Сана" структурний підрозділ шляхом створення самостійної юридичної особи, виділити долю учасників із статутного фонду ТОВ "Сана" у загальній сумі 50 000 грн. у зв'язку створенням нового підприємства, скласти розподільчий баланс, передачу майно виділеному підприємству здійснити за актом у відповідності до розподільчого балансу. Крім того, учасники ТОВ "Сана" вирішили вважати виділене підприємство "САНА Плюс" правонаступником ТОВ "Сана".

Зазначене також встановлено у п.1.1 Статуту ТОВ "Сана Плюс" у редакції 1998р.

Згідно ч. 2 п.6 ст. 34 Закону України "Про підприємства в Україні", який діяв станом на 17.06.1998р., при виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов'язки реорганізованого підприємства.

На підставі зазначеної вимоги ЗУ "Про підприємства в Україні" та рішення загальних зборів засновників ТОВ "Сана", між ТОВ "Сана" та ТОВ "Сана Плюс" був укладений акт передачі майна з балансу ТОВ "Сана" на баланс ТОВ "Сана Плюс" від 18.06.1998р.

Згідно цього акту, на баланс ТОВ "Сана Плюс", крім іншого майна, було передано приміщення за адресою: пров. Світлий, 14 (свід. №324 від 16.12.1997р.) балансовою вартістю 6 994 грн.

Виходячи з акту передачі майна з балансу ТОВ "Сана" на баланс ТОВ "Сана Плюс", що був складений 18.06.1998р., позивач вважає що приміщення першого та технічного поверхів загальною площею 28,9 кв.м за адресою: м.Одеса, пров. Світлий, 14 стало власністю ТОВ "Сана Плюс", перебуває на його балансі, використовується у господарській діяльності товариства, що підтверджується договорами з філією "Інфоксводоканал" ТОВ "Інфокс", з ВАТ "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго".

Позивач зазначає, що на даний час на підприємстві не зберіглося оригіналу Розподільчого балансу, складеного при виділені підприємства ТОВ "Сана Плюс", проте є оригінал акту передачі майна з балансу ТОВ "Сана" на баланс ТОВ "Сана Плюс" від 18.06.1998р., на підставі якого майно було внесено на баланс підприємства.

За переконанням позивача, за відсутності певної документації, ТОВ "Сана Плюс" має звернутися із позовом до суду про визнання права власності та здійснити реєстрацію права власності на підставі рішення суду у відповідності до ст..19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень".

Крім того, за твердженням позивача, згідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. А відповідно до ч.4 цієї ж статті, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на слідуюче.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 1 ГПК України також передбачає, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням зазначених норм законодавства, право на звернення до суду за захистом наділена особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання саме його прав, свобод або інтересів.

Отже, саме суд має встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи або інтереси особи, і у залежності від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено господарським судом, у справі відсутні будь-які докази на підтвердження факту порушення збоку відповідача - ТОВ "Сана" права власності, яке, як вважає позивач виникло в нього на приміщення першого та технічного поверхів загальною площею 28,9 кв.м за адресою: м.Одеса, пров.Світлий, 14, на підставі акту передачі майна з балансу ТОВ "Сана" на баланс ТОВ "САНА Плюс", що був складений 18.06.1998р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що проти позову ТОВ "Сана Плюс" не заперечує, та вважає позивача власником спірного приміщення.

А тому господарський суд правомірно, з дотриманням норм чинного законодавства, відмовив в задоволенні позовних вимог.

Твердження скаржника стосовно того, що судом першої інстанції були проігноровані аргументи та наведені їм підстави щодо визнання за позивачем права власності за набувальною давністю (ст. 344 ЦК України) попри те, що позивачем надані всі наявні докази відкритого та безперервного володіння предметом спору, починаючи з 1998 року не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного титулу, наприклад, договору оренди, найму, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності.

Набуття права власності за набувальною давністю відповідно до законодавчих положень передбачає добросовісне заволодіння чужим майном. Чуже майно розуміється як майно, що належить іншій особі.

В даному випадку приміщення першого та технічного поверхів загальною площею 28,9 кв.м за адресою: м.Одеса, пров.Світлий, 14 передавалося на підставі акту передачі майна з балансу ТОВ "Сана" на баланс ТОВ "САНА Плюс", що був складений 18.06.1998р.

Отже, позивач володів цим майном на законних підставах, що виключає застосування у даному спорі ст.344 ЦК України, оскільки вона регулює правовідносини щодо незаконного володіння чужим майном.

За таких обставин рішення господарського суду постановлене у відповідності до фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства і підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, які викладені в оскаржуваному рішенні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу ТОВ "Сана Плюс" залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 09.04.2015р. по справі №916/835/15-г - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 Господарського Процесуального Кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 20.05.2015р.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя Л.В. Поліщук