РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2015Справа №910/10892/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Моді"

до Фізичної особи-підприємця Ліхути Олександра Володимировича

про стягнення 17 131,95 грн.

Суддя - Трофименко Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Темнохудова З.В. по довіреності № б/н від 02.01.2015р..

від відповідача: не з'явились

Обставини справи :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Моді" звернулось до Господарського суду міста Києва з вимогою до Фізичної особи-підприємця Ліхути Олександра Володимировича про стягнення 17 131,95 грн., з яких: 9 763,20 грн. - сума основної заборгованості, 508,16 грн. - 3% річних, 4 907,95 грн. - інфляційні нарахування та 1952,64 грн. - штрафу. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу № 01/01-08 від 21.01.2008р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2015р. порушено провадження у справі № 910/10892/15, розгляд якої призначено у судовому засіданні на 25.05.2015 р. за участю представників сторін.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Заяв, клопотань від представника відповідача на адресу суду не надходило.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення. Адже відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18: особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.).

Таким чином, судом були вжиті усі належні заходи для повідомлення відповідача про місце, дату та час проведення судового засідання, шляхом надсилання поштової кореспонденції на адресу визначену за матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні 25.05.2015р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що 21 січня 2008 року між Товариства з обмеженою відповідальністю "Моді" (далі - продавець) та Фізичною особою-підприємцем Ліхутою Олександром Володимировичем (далі покупець) було укладено договір купівлі - продажу.

Відповідно до умов договору, Продавець Передає у власність а Покупець приймає та оплачує продукти харчування, надалі Товар, на умовах, визначених у даному Договорі. Асортимент, кількість та ціна Товару, що поставляється по даному Договору, визначаються у накладних, які оформляються Сторонами при прийманні-передачі кожної партії Товару. Партією Товару вважається його кількість, зазначена в одній накладній, що є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 2.1. договору, Ціни на Товар, що поставляється, формуються Продавцем в національній валюті України та зазначаються в накладних.

Загальна сума Договору складається із сум. зазначених в накладних, якими оформляються прийом-передача Товару, поставленого на підставі Даного Договору (п. 2.2. договору).

Пунктом 3.1. визначено, що продавець поставить покупцеві товар проданий по даному договору, на умовах франко-склад покупця, за адресою: м. київ, просп.. Миру, 9, кв. 71.

Розділом четвертим договору сторони погодили порядок здачі-приймання товару, відповідно до якого:

4.1. Прийомка товару по кількості і якості проводиться на складі Покупця і оформляється шляхом підписання товаросупровідних документів.

4.2. У випадку виявлення недоліків по якості поставленого Продавцем товару, Покупець складає у присутності уповноваженого на те представника Продавця акт приймання поставленого товару із зазначенням виявлених недоліків. Акт приймання вважається також таким, що належно оформлений у випадку, якщо він складений та підписаний в присутності представника Торгово-промислової палати.

4.3. Претензії Покупця по кількості, якості, пакуванню та маркуванню поставленого Продавцем товару приймаються Продавцем на протязі 5-ти календарних днів з моменту приймання Покупцем поставленого йому товару за умови складання відповідного акту, передбаченого в п.4.2. даного Договору, та дотримання Покупцем належних умов зберігання для даної групи товару.

Відповідно до п. 5.1. договору, платежі за товар, проданий по цьому Договору, можуть здійснюватись або шляхом банківського перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця або шляхом оплати вартості поставленого товару готівковими коштами в касу Продавця на протязі 14 календарних днів з моменту поставлення товару на склад Покупця.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору, за період з 23.05.2013 р. по 08.10.2013 р. на підставі видаткових накладних № 1206 від 23.05.2013 р., № 611 від 09.07.2013 р., № 531 від 08.10.2013 р. позивачем було поставлено Відповідачу товар загальною вартістю 9 763,20 (дев'ять тисяч сімсот шістдесят три грн., 20 коп.) гривень.

Факт поставки товару позивачем та отримання його відповідачем підтверджується вищевказаними видатковими накладними.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за вказаними видатковими накладними загальною вартістю 9 763,20 гривень не виконав, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «МОДІ» за поставлений товар, що складає 9 763,20 гривень. Претензій та зауважень по якості та комплектації товару відповідач позивачу не пред'являв, прийняв товар у власність згідно умов договору, його вартість не заперечував.

Матеріалами справи підтверджується, що 10.12.2014 р. р. позивачем було направлено претензію № 86 від 09.12.2014 р. на адресу відповідача з проханням погасити існуючу заборгованість.

Відповідач на вказану претензію не відповів, заборгованість не погасив.

За вказаних обставин позивач просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Ліхути Олександра Володимировича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „МОДІ" суму боргу в розмірі 9 763,20 грн.

Оцінюючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Договір № 01/01-08 від 21.01.2008р. є договором купівлі - продажу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, позивач у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору передав у власність відповідача товар - фісташки смажені солоні на загальну суму 9 763,20 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Станом на момент подання позовної заяви та вирішення спору заборгованість відповідача перед позивачем складає 9 763,20 грн., доказів сплати якої відповідачем суду не надано.

Позивачем умови договору виконані в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору. Відповідачем, в порушення умов договору отриманий товар не оплатив.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 9763,20 грн. відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 9763,20 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати товару, у відповідності до умов договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 9 763,20 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 1952,64 грн. штрафу відповідно до п. 6.3 договору.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій, передбачений ст. 231 Господарського кодексу України. Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума штраф в розмірі 1952,64 грн. у відповідності до п. 6.3. договору, оскільки судом встановлено порушення відповідачем строків виконання грошового зобов'язання. Матеріали справи містять розрахунок суми штрафу згідно п.6.3 договору, при перевірці якого судом встановлено, що позивач правильно здійснив вказаний розрахунок.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в сумі 508,16 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 4 907,95 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши наданий позивачем арифметичний розрахунок 3 % річних та інфляційних, суд вважає їх ґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних на загальну суму 508,16 грн. та інфляційних на загальну суму 1952,64 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач доказів на спростування обставин повідомлених позивачем та доказів належного виконання умов договору суду не надав.

Судові витрати по справі покладаються на відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33,34,43, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ліхути Олександра Володимировича (02105, м. Київ, просп.. Миру, 9, кв.. 71, код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Моді" (89440, Ужгородський район, с. Великі Лази, вул. Тельмана, 4 б, код 33705773) суму основного боргу у розмірі 9 763 (дев'ять тисяч сімсот шістдесят три) грн. 20 коп.., 508 (п'ятсот вісім) грн. 16 коп. - 3% річних, 1952 (одну тисячу дев'ятсот пятдесят дві) грн. 64 коп. - штраф, 4907 (чотири тисячі дев'ятсот сім) грн. 95 коп. - інфляційні та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 29.05.2015р.

Суддя Трофименко Т.Ю.