ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2015 р. Справа № 914/897/15

За позовом:Львівського національного аграрного університету, м. Дубляни, Львівська обл.;
до відповідача:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дубляни, Львівська обл.;
про:стягнення 3882,95 грн. заборгованості
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:не з'явився;
від відповідача:ОСОБА_2 - представник (довіреність б/н від 28.07.2014р.).

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

19.03.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Львівського національного аграрного університету (надалі - Позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) про стягнення 3882,95 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 20.03.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 06.04.2015р. Розгляд справи 06.04.2015р. було відкладено на 27.04.2015р. В судовому засіданні 06.04.2015р. оголошено перерву до 18.05.2015р.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду.

Як вбачається з позовної заяви, заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним надаються відповідачу послуги із подачі води з університетського водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі. В березні 2010р. позивач звертався до відповідача з пропозицією укласти договір на використання води з університетського водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі, проте відповідач жодних дій для укладення договору не вчинив. Однак, з урахуванням положення ч. 3 ст. 205 ЦК України позивач вважав, що правочин між сторонами був вчинений. Станом на 01.01.2012р., заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги складала 3638,19 грн. За період з 01.01.2012р. по 31.01.2015р. відповідачем було здійснено оплату на загальну суму 2990,75 коп., що було зараховано позивачем як часткове погашення існуючої станом на 01.01.2012р. заборгованості. Разом з тим, за період з 01.01.2012р. по 31.01.2015р. позивач надав відповідачу послуги на суму 3235,51 грн., які відповідачем сплачено не було. А тому позивач просить суд стягнути кошти у розмірі 3882,95 грн., що становить заборгованість у розмірі 647,44 грн., яка існує до 01.01.2012р. та заборгованість за період з 01.01.02012р. по 31.01.2015р.

Представник відповідача в судове засідання 18.05.2015р. з'явився, усно пояснив суду, що жодної заборгованості у відповідача станом на 01.01.2012р. не існувало, оскільки позивач не надавав послуг із подачі води з університетського водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі в цей період. Вказані послуги він почав надавати з 2012 року, однак відповідач оплатив їх. Так, за період з 01.01.2012р. по 31.01.2015р. позивач надав відповідачу послуги на суму 3235,51 грн., з яких станом на 31.01.2015р. відповідач оплатив 2990,75 коп. Решту суми у розмірі 244,76 грн. відповідачем було сплачено 02.03.2015р., 17.03.2015р. та 16.04.2015р.

Заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись із даним позовом, позивач покликається на те, що між ним та відповідачкою існують договірні відносини щодо надання послуг з використання води з університетського водопроводу та скидання стічних вод до каналізаційної мережі, що підтверджується як фактом направлення 09.03.2010р. для підписання проекту договору про надання таких послуг, так і відсутністю зі сторони відповідачки, заперечень щодо укладення такого.

Позивач зазначає, що за період до 01.01.2012р. ним надано відповідачці відповідних послуг на загальну суму 3638,19 грн., однак жодних платежів за ці послуги остання не здійснила.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2012р. позивач звернувся з претензією, якою повідомив ФОП ОСОБА_1 про те, що станом на 01.01.2012р. заборгованість за послуги з водопостачання складає 3638,19 грн. та поставив відповідача до відома, що всі грошові кошти, які в подальшому надходитимуть будуть зараховуватися в якості погашення боргу за період до 01.01.2012р. Відповіді на вказану претензію позивач не отримав.

В подальшому, як стверджує представник позивача, останнім було надано відповідачці послуги на суму 3235,51 грн. за період з 01.01.2012р. по 31.01.2015р. Відповідачкою в цей період було сплачено лише кошти в розмірі 2990,75 коп., які позивач зарахував в якості сплати заборгованості, що існувала до 01.01.2012р.

На підтвердження існування між сторонами договірних відносин, а також факту надання відповідачці послуг, позивачем долучено до матеріалів справи Акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), видаткові накладні та квитанції про оплату.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч.1 ст.181 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що з договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Заявлені вимоги про стягнення боргу позивач обґрунтовує тим, що до 2012р. відповідачу були надані послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 3638,19 грн., проте такі зі сторони замовника оплачені не були. Натомість, грошові кошти, які вносилися за воду та водовідведення з 2012р. зараховувалися позивачем в рахунок погашення вказаної заборгованості.

Приписами статті 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 43 ГПК України унормовано, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Здійснивши аналіз наявних в матеріалах справи документів, суд не знайшов жодного документального підтвердження того, що до 2012р. позивачем надавалися, а відповідачем приймалися послуги з водопостачання та водовідведення, а відтак позивачем не доведено ні факту надання зазначених послуг, ні існування боргу за вищезгаданий період.

Долучені позивачем до матеріалів справи видаткові накладні та Акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) датовані за період з 01.01.2012р. по 31.01.2015р., а не за період до 01.01.2012р. При цьому суд зазначає, що представником відповідача не заперечується факт надання послуг за період з 01.01.2012р. по 31.01.2015р.

З наявних в матеріалах справи банківських виписок по рахунку, видаткових накладних, актів прийому-передачі виконаних робіт та розрахунку боргу судом встановлено, що за період з 01.01.2012р. по 31.01.2015р. позивач надав відповідачу послуги на суму 3235,51 грн., з котрих відповідачкою оплачено 2990,76грн. Станом на момент подання позову, зі сторони відповідачки неоплаченими залишилися кошти в розмірі 244,76 грн. за відповідний період. Разом з тим, суд не вважає дані кошти заборгованістю відповідачки, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що між сторонами було досягнуто домовленості щодо строку протягом котрого відповідачка повинна була оплачувати надані послуги, а позивач не направляв останній вимоги про сплату цих коштів, в порядку ст. 530 ЦК України. Більше того, в ході розгляду справи судом на підставі контокорентної карточки по ПП ОСОБА_1 встановлено, що кошти в розмірі 244,76 грн. сплачено протягом березня-квітня 2015р.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем в силу приписів ст.ст. 32, 33, 43 ГПК України не було доведено належними та допустимими доказати факту надання та одержання відповідачем послуг з водопостачання та водовідведення до 2012р., натомість судом було встановлено відсутність у ФОП ОСОБА_1 боргу за період з 2012р. по квітень 2015р., суд відмовляє в задоволенні позову повністю.

Судовий збір відповідно до положень ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33-35, 49, 82, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 25.05.2015р.

Суддя Крупник Р.В.