ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.05.15 Справа № 904/3206/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ МАЙ УКРАЇНА", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "ФУДТОРГ", м. Дніпропетровськ

про стягнення 111 203,86 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Капля К.І.

Представники:

від позивача: Німець А.А., довіреність №175 від 29.04.2015

від відповідача: Борисенко Д.В., довіреність б/н від 25.02.2015

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ МАЙ УКРАЇНА" (далі-Позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "ФУДТОРГ" (далі-Відповідач) про стягнення 111 293,55 грн. за договором поставки товарів №62 від 01.02.2013.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2015 порушено провадження у справі, позовна заява прийнята до розгляду.

Ухвалою господарського суду від 05.05.2015 розгляд справи був відкладений на 21.05.2015.

Позивач в судове засідання з'явився, 21.05.2015 року подав до господарського суду клопотання №б/н від 20.05.2015, відповідно до якого зменшив позовні вимоги до 111 203,86 грн., з яких: 110 233 грн. 80 коп. - основного боргу та 970 грн. 06 коп. - пені. Позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Судом клопотання Позивача прийнято до розгляду в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач в судове засідання з'явився, 21.05.2015 подав до господарського суду відзив №б/н від 21.05.2015 на позовну заяву з урахуванням якого проти задоволення позовних вимог заперечував з посиланням на невиконання Позивачем умов пункту 2.10 Договору в частині надання останнім разом із товаром товаросупроводжувальних документів.

Також, в судовому засіданні 21.05.2015 Відповідач заявив усне клопотання про надання документів, що підтверджують виконання зобов'язань за Договором. Судом в задоволенні усного клопотання Відповідача відмовлено з огляду на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів для повного та об'єктивного прийняття рішення.

В судовому засіданні 21.05.2015 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника Позивача та представника Відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ МАЙ УКРАЇНА" (далі-Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "ФУДТОРГ" (далі-Покупець) був підписаний Договір поставки товарів №62 (далі-Договір), відповідно до пункту 1.1 якого Постачальник передає, а Покупець приймає й оплачує на умовах і в порядку, визначеному Договором, продукти харчування та/або алкогольні напої, що поставляться, в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними у накладних, що свідчать про прийом-передачу товару від Постачальника до Покупця, і які є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що його загальна сума визначається згідно з накладними, що свідчать про прийом-передачу товару від Постачальника до Покупця. Форма оплати - безготівкова (п. 4.2 Договору).

Покупець зобов'язаний здійснювати оплату за поставлений товар у платіжні (банківські) дні Покупця (по вівторках та/або четвергах), які настануть після спливу 28 календарних днів з моменту отримання товару. При цьому, якщо вівторок та/або четвер припадає на неробочий (небанківський) день, платіж переноситься на вівторок та/або четвер, що є найближчим робочим (банківським) днем (п. 4.3 Договору, з урахуванням Протоколу узгодження розбіжностей від 01.02.2013).

Згідно з пунктом 10.1 Договору, він набирає сили з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2013, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. У випадку, якщо за 30 днів до закінчення терміну дії Договору жодна зі сторін письмово не повідомить іншу сторону про намір розірвати Договір, то термін дії Договору автоматично пролонгується на один рік.

На виконання умов Договору Позивач поставив Відповідачу обумовлений товар на загальну суму 110 233 грн. 80 коп., що підтверджується видатковими накладними, підписаними сторонами та скріпленими їх печатками, які містяться в матеріалах справи (а.с. 16-21).

Відповідач, в порушення умов Договору, за поставлений йому товар не розрахувався, у зв'язку з чим Позивач був вимушених звернутись до господарського суду з метою захисту своїх інтересів.

Розглядаючи вказані позовні вимоги необхідно вказати на наступне.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами статті 530 Цивільного кодексу України, встановлено що, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 598 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи з викладеного, оскільки господарським судом встановлено, що Відповідачем допущено порушення строків оплати поставленого Позивачем товару, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 110 233 грн. 80 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно пункту 7.14 Договору, з урахуванням Протоколу узгодження розбіжностей від 01.02.2013, за несвоєчасний розрахунок Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у цей період, від своєчасно несплаченої вартості товару, за кожен день прострочки.

За розрахунком Позивача, з урахуванням клопотання про зменшення розміру позовних вимог №б/н від 20.05.2015, розмір пені, за загальний період прострочення з 23.12.2014 по 27.01.2015, складає 970 грн. 06 коп.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Господарським судом встановлено, що зобов'язання з оплати поставленого Позивачем товару Відповідачем не виконано.

Перевіривши здійснений Позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він відповідає обставинам справи та нормам діючого законодавства, а отже позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, як вказувалось вище, Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на ненадання Позивачем документів, передбачених пунктом 2.10 Договору, що в свою чергу, на думку Відповідача, тягне за собою як наслідок відстрочення дати розрахунків з постачальником на строк затримки надання документів.

Також, Відповідач у відзиві вказує на відсутність факту надання Позивачем доказів, передбачених пунктами 2.3, 3.2 Договору, що також свідчить про необхідність відстрочення дати розрахунку на термін затримки надання документів.

Так, пунктом 2.10 Договору передбачено, що Постачальник зобов'язується надати разом з кожною партією товару наступні документи:

- товарну (товарно-транспортну) накладну;

- замовлення;

- санітарно-гігієнічний висновок;

- посвідчення про якість товару;

- ветеринарне свідоцтво (на товари, що підлягають ветеринарному контролю);

- копію Декларації виробника про оптову ціну на продовольчі товари, щодо яких запроваджено державне регулювання або для імпортного товару повідомлення (лист) про тимчасову митну вартість товару з урахуванням транспортних витрат;

- на товари, які підлягають сертифікації, Постачальник надає належним чином оформлений сертифікат відповідності;

- інші документи на товар, надання яких передбачено чинним законодавством України;

- довіреність на представника Постачальника або перевізника, що надає право передачі товару, складання актів невідповідності товару умовам Договору або вимогам законодавства.

Статтею 666 Цивільного кодексу України передбачено, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

З огляду на викладені приписи законодавства Покупець (Відповідач) мав право встановити розумний строк для передання передбачених пунктом 2.10 Договору документів шляхом направлення Постачальнику (Позивачу) відповідного звернення (листа, повідомлення тощо) з посиланням на статтю 666 Цивільного кодексу України, доказів чого Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів відмови від договору та повернення Позивачу товару.

Отже, господарським судом не приймаються до уваги обставини викладені Відповідачем у відзиві, у зв'язку з чим позовні вимоги є належним чином обґрунтованими Позивачем та не спростовані Відповідачем, а тому підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України понесені судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, при поданні позовних матеріалів до суду, Позивачем відповідно до платіжного доручення №4732 від 31.03.2015 (а.с.6) сплачена сума судового збору у розмірі 2 225 грн. 88 коп.

У зв'язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, який набрав чинності 01.11.2011р. (п. 1 ст. 10 Закону), розмір ставок судового збору встановлено виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

В п.п. 1 та 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону визначений розмір ставки судового збору, а саме за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір ставки судового збору складає 2 відсотки від ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону), а за подання заяви немайнового характеру в 1 розмірі мінімальної заробітної плати (п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону).

Отже відповідно до вказаних вище вимог, у зв'язку зі зменшенням Позивачем позовних вимог з 111 293 грн. 55 коп. до суми 111 203 грн. 86 коп., він повинен був сплатити суму судового збору у розмірі 2 відсотки від ціни позову, тобто у сумі 2 224 грн. 08 коп.

Стаття 7 Закону України "Про судовий збір" встановлює підстави повернення судового збору яким відповідно до п.п.1 п.1 вказаної статті, повернення судового збору відбувається у разі внесення його в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином різниця переплати Позивачем судового збору при подачі позову становить суму у розмірі 01 грн. 80 коп., яка підлягає поверненню з державного бюджету України за ухвалою суду.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ФУДТОРГ" (49038, м. Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, 27, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ МАЙ УКРАЇНА" (04074, м.Київ, вул. Замковецька, 5, ) 110 233 грн. 80 коп. - основного боргу, 970 грн. 06 коп. - пені, 2 224 грн. 08 коп. - судового збору.

Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 26.05.2015.

Суддя А.Є. Соловйова