ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2015 р. Справа № 914/3549/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Хабіб М.І.

Юрченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (надалі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») в особі Львівської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за № 14-2-2-3-00/04-42 від 09.01.2015р. (вх.№01-05/286/15 від 15.01.2015р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 16.12.2014р.

у справі № 914/3549/14

за позовом: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Львівської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКС Молл Маркет» (надалі ТзОВ «ТКС Молл Маркет»)

про зміну умов договору про спільну експлуатацію Торгового комплексу «Власника» та «Співвласників» (пайовиків) № 14/04-107 від 14.04.2005р.,

за участю:

від позивача: Веремчук В.А. - представник (довіреність № 1681/13 від 28.11.2013р.);

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 16.12.2014р. у справі №914/3549/14 (суддя Кидисюк Р.А..) відмовлено в задоволенні позову.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що, оскільки позивач не подав належних доказів звернення до відповідача із пропозицією про внесення змін до договору, тому у нього відсутні правові підстави для звернення із даним позовом до суду.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій оскаржуване рішення місцевого суду вважає прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу на те, що 06.06.2014р. Банк, в порядку ч. 2 ст. 188 ГК України, надіслав на адресу відповідача лист - пропозицію щодо внесення змін до спірного договору, що підтверджується повідомленням про його вручення від 12.06.2014р. Покликається на те, що встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. На думку скаржника, місцевий господарський суд відмовив в задоволенні позову лише з формальних підстав. Стверджує, що необхідність внесення змін до договору зумовлена істотним порушенням відповідачем умов договору. Так, при укладенні договору, Банк не розраховув та не очікував, що відповідач з підписанням договору буде здійснювати нарахування та включення до рахунків плати за послуги на свій власний розсуд без документального обґрунтування, не надаючи при цьому жодного розрахунку другій стороні. Обґрунтовуючи спірні зміни до договору, скаржник, зокрема, зазначає, що на сьогоднішній день, сторонами договору є правонаступники тих осіб, що укладали цей договір, тому вважає за доцільне викласти преамбулу договору у новій редакції. Вважає за необхідне вказати в п. 1.1 договору площу приміщення, яке є власністю Банку, оскільки саме з її урахуванням має розраховуватись вартість наданих послуг, водночас перерахувати ті послуги, які споживаються Банком. Просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 16.12.2014р. у справі № 914/3549/14, прийняти нове рішення, яким в повному обсязі задоволити позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оспорюване рішення суду законним та обґрунтованим. Вказує, що за відсутності доказів належним чином оформленої та надісланої оферти, відсутні правові підстави вважати, що сторони намагались внести зміни у договір, відтак немає підстав для звернення до суду з позовом про внесення таких змін та задоволення позову. Звертає увагу на те, що існуючий договір, в який позивач вимагає внести зміни, виконувався багато років (2005-2014рр.) та влаштовує ТзОВ «ТКС Молл Маркет». Товариство не має бажання вносити зміни до нього. На думку відповідача, сторони не досягли згоди про необхідність внесення змін до договору, водночас позивач фактично вимагає укладення нового договору, що значно обмежує права та інтереси відповідача. Зазначає, що позивач жодним чином не довів ні порушення відповідачем істотних умов договору, ні заподіяння шкоди позивачу. Просить залишити без змін рішення господарського суду Львівської області від 16.12.2014р. у справі № 914/3549/14, а апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Львівської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - без задоволення.

Відповідач не забезпечив явки в судове засідання уповноваженого представника, про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги належно повідомлений під розписку 20.04.2015р.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Львівської області від 16.12.2014р. у справі № 914/3549/14.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 квітня 2005р. між Об'єднанням підприємств Асоціація "Трускавець-курортсервіс" (власник) та Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" (співвласник), правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", укладено договір про спільну експлуатацію Торгового комплексу "Власника" та "Співвласників" (пайовиків) № 14/04-107, за умовами якого власн ик зобов'язується забезпечити умови та надавати всі необхідні в межах цього договору послуги для забезпечення співвласнику своєї діяльності у торговому комплексі, а співвласник - своєчасно відшкодовувати вартість наданих послуг власником, а саме пов'язані з: використанням електроенергії для зовнішнього освітлення, внутрішнього освітлення вентиляційних установок, холодильних установок, піднімального обладнання та іншого обладнання, а також витрати електроенергії, пов'язані з експлуатацією всіх інженерних мереж; використанням теплової енергії (централізоване теплопостачання, гаряче водопостачання); прибиранням комплексу, прилеглої території, миття фасадів; утриманням прилеглої території; використанням електроенергії на власні потреби; використанням води для загальних потреб та для власного споживання; експлуатацією обладнання (вентустановки, ескалатори, ліфти, холодильні машини, системи пожежотушіння, сигналізації, кабельні мережі та інше); витрати пов'язані з технічним забезпеченням передачі електроенергії, наданням з водопроводу води гарячої та холодної та приймання стічних вод до каналізації та надання теплової енергії; охорони комплексу; відшкодуванням орендної плати за землю; відшкодуванням витрат на забезпечення функціонування автостоянок; відшкодуванням інших обов'язкових платежів, пов'язаних з спільною експлуатацією майна (а.с.14-19).

Відповідно до п.1.3 договору власник забезпечує надання послуг, необхідних для забезпечення співвласнику своєї діяльності в межах цього договору з моменту підписання цього договору, який укладається між співвласником та власником.

Власник зобов'язаний забезпечувати отримання співвласником послуг, обумовлених у даному договорі. Власник має право на відшкодування вартості наданих послуг, що є предметом даного договору (п. 2.7, 3.1 договору).

Згідно п. 4.1, 5.2 договору співвласник зобов'язується здійснювати оплату за надані власником послуги за розрахунковий період, що складає 1 календарний місяць згідно виставленого власником комплексного рахунку незалежно від режиму роботи співвласника. Співвласник має право на отримання від власника розрахунків щодо порядку визначення розміру плати за отримані послуги, умов та режимів надання послуг, передбачених цим договором.

Порядок розрахунків за надані послуги сторони договору обумовили в розділі 6.

В розділі 8 договору встановлено відповідальність сторін.

У відповідності до розділу 9 суперечки, які під час виконання цього договору можуть виникати між власником і співвласником вирішуватимуться шляхом переговорів, що повинно підтверджуватися окремим протоколом. Претензії та зауваження співвласників повинні подаватись на розгляд власнику у письмовій формі. У випадку недосягнення згоди між власником та співвласником, що має бути засвідчено протоколом або у випадку його відсутності при умові проходження 10 календарних днів з дати виникнення умов, що стали їх причиною, всі суперечки повинні вирішуватись згідно чинного законодавства України.

Пунктом 10.1 передбачено, що цей договір укладається на термін до 01 лютого 2016 року і набирає чинності з дня його підписання.

Зміни та доповнення до даного договору вносяться за згодою двох сторін та оформляються додатком до договору у письмовій формі (п.10.2 договору).

Відповідно до п. 10.3 договору сторони зобов'язуються письмово своєчасно повідомляти про всі зімни реквізитів (найменування організації, юридичних і поштових адрес, банківських реквізитів, номера телефонів, факсів тощо).

Договір про спільну експлуатацію Торгового комплексу "Власника" та "Співвласників" (пайовиків) № 14/04-107 від 14.04.2005р. підписаний та скріплений печатками сторін, що свідчить про погодження ними всіх істотних умов даного договору.

В позовній заяві позивач вказує, що, не погоджуючись із нарахуванням плати за послуги, бажаючи внести зміни в укладений між сторонами договір від 14.04.2005р., він неодноразово звертався до відповідача з проханням розробки та погодження порядку визначення розміру плати за послуги.

На підтвердження факту звернення до відповідача із офертою, позивач надав копію листа № Р6-01-10-0-0-1586 від 08.05.2014р., в якому пропонував організувати зустріч повноважних представників для визначення порядку розрахунків між сторонами, шляхом погодження додатку 1 до договору (комплексний рахунок) та визначення питомої ваги займаної площі Банку відповідно до інших займаних площ у торговому комплексі. Додатком до листа вказано підписаний та скріплений печаткою Товариства примірник додаткового договору № 1 до договору від 14.04.2005р. Про результат розгляду пропозиції Банк просив повідомити в терміни, встановлені чинним законодавством та зазначив, що у випадку відмови від підписання запропонованого додаткового договору та від організації зустрічі повноважних представників для вирішення спірних питань, буде вирішуватись питання про розірвання договору у судовому порядку (а.с.20-21).

Як доказ надіслання відповідачу листа від 08.05.2014р. та його отримання, позивач надав копію повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №044, з якого вбачається, що 06.06.2014р. Банк надсилав відповідачу рекомендоване відправлення (а.с.22-23).

Відповідач заперечує факт отримання від позивача належним чином оформленої та надісланої оферти, яка б містила нову редакцію істотних умов договору. У відзиві на позовну заяву стверджує, що не мав фізичної можливості розглянути належним чином претензії та пропозиції позивача.

Враховуючи, відсутність відповіді на пропозицію організувати зустріч повноважних представників для визначення порядку розрахунків між сторонами, погодити додаток 1 до договору, позивач звернувся в місцевий господарський суд з позовом про зміну умов договору про спільну експлуатацію Торгового комплексу "Власника" та "Співвласників" (пайовиків) за № 14/04-107 від 14.04.2005р. в судовому порядку, покликаючись на те, що відповідач істотно порушує укладений між сторонами договір, оскільки здійснює нарахування та включення до рахунків плати за послуги на свій власний розсуд без документального обґрунтування, не надаючи при цьому жодного розрахунку.

12.12.2014р. позивач подав в суд першої інстанції заяву № 142-2-3-00/04-4212 від 11.12.2014р. про зміну та доповнення (уточнення) позовних вимог, якою доповнив заявлені попередньо позовні вимоги, наступною позовною вимогою - зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкод у здійсненні господарської діяльності та спонукати відповідача відновити подачу електричної енергії в приміщення, що є власністю Банку (а.с. 82-84).

Суд правомірно відхилив вказану заяву з посиланням на ст.22 ГПК України, п.3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 (із змінами і доповненнями) «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вказавши, що заява позивача про зміну та доповнення (уточнення) позовних вимог є по суті іншим (ще одним) позовом, з яким позивач може звернутися до суду в загальному порядку.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України унормовано, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень статті 6, частини 1 статті 627 Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

У відповідності із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В ході розгляду апеляційної скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Львівської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» колегією суддів встановлено, що предметом спору в даній справі є внесення змін до договору про спільну експлуатацію Торгового комплексу "Власника" та "Співвласників" (пайовиків) за № 14/04-107 від 14.04.2005р., укладеного між Об'єднанням підприємств Асоціація "Трускавець-курортсервіс" (власник) та Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" (співвласник), правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", на підставі якого власник зобов'язується забезпечити умови та надавати всі необхідні в межах цього договору послуги для забезпечення співвласнику своєї діяльності у торговому комплексі, а співвласник - своєчасно відшкодовувати вартість наданих послуг власником.

Уклавши договір від 14.04.2005р., його сторони погодили всі істотні умови даного договору та самостійно визначили взаємні зобов'язання, умови надання послуг в межах цього договору, порядок їх оплати, а також строки, в межах яких надані послуги мають бути оплачені.

Пунктом 10.2 договору сторони погодили, що зміни та доповнення до даного договору вносяться за згодою двох сторін та оформляються додатком до договору у письмовій формі.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст.525 Цивільного кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Судом встановлено, що сторони не дійшли погодження щодо зміни умов договору шляхом підписання додаткової угоди №1 до договору від 14.04.2005р.

В оскаржуваному рішенні суд вказав, що долучена позивачем до матеріалів справи копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №044 не може вважатись належним доказом надіслання позивачем відповідачу пропозиції внесення змін до договору та примірника Додаткового договору №1 із відповідними змінами, оскільки з нього неможливо встановити, які саме документи направлено відповідачу рекомендованим листом.

Проте, наведена обставина сама по собі не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про зміну умов договору в судовому порядку.

З урахуванням частини другої статті 124 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 N 15-рп/2002 у справі N 1-2/2002, приписи статті 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на звернення до суду з вимогою про зміну або розірвання договору без дотримання порядку досудового врегулювання спору.

Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Вказана стаття вказує саме на можливість зміни договору за рішенням суду у разі істотного порушення договору другою стороною, або в інших випадках, встановлених договором або законом.

Позивач стверджує, що істотним порушенням умов договору з боку відповідача є нарахування та включення до рахунків плати за послуги на свій власний розсуд без документального обґрунтування, не надаючи при цьому жодного розрахунку.

Судова колегія вважає вказане твердження позивача безпідставним з огляду на наступне.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

За загальними положеннями ГПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

З аналізу вищевказаного, матеріалів даної справи та запропонованих позивачем змін до договору, колегія суддів вважає, що позивач не довів та не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження порушення іншою стороною істотних умов договору й завданої цим порушенням шкоди.

Наведені обставини виключають можливість внесення у судовому порядку змін до договору про спільну експлуатацію Торгового комплексу "Власника" та "Співвласників" (пайовиків) № 14/04-107 від 14.04.2005р. на підставі частини 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Позовна вимога щодо викладення преамбули договору шляхом заміни сторони договору її правонаступником, на думку колегії суддів, не підлягає судовому захисту в порядку частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України.

З врахуванням вищевказаного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та відмову у позові.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Всупереч вимог ст.33 ГПК України апелянтом не надано належних і допустимих в розумінні ст.34 ГПК України доказів на підтвердження правомірності заявлених ним вимог.

При наданні правової оцінки обставин даної справи, колегія суддів враховує роз'яснення, наведені в п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (зі змінами та доповненнями), відповідно до яких не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

З огляду на вищевказане, оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на скаржника згідно вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Львівської області від 16.12.2014р. у справі №914/3549/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Хабіб М.І.

Юрченко Я.О.