КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа№ 910/25213/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

секретар Бурдейна Н.В.

за участю представників:

від позивача: Бабак Б.С. (представник за довіреністю)

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Нова"

на рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2015 р.

у справі № 910/25213/14 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Саламандра - Україна"

до Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Нова"

про відшкодування шкоди в розмірі 43149,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра-Україна" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" про відшкодування шкоди в розмірі 43149,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №9830 від 06.03.2014, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки "TOYOTA", реєстраційний номер ВІ4244ВЕ, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.01.2015 р. у справі №910/25213/14 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна" суму страхового відшкодування у розмірі 43149 грн. 63 коп. та 1827 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „Нова" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2015 р. у справі №910/25213/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що позивач повинен звертатися з даним позовом до особи, винної у завданні шкоди, посилаючись при цьому на п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", в якому зазначено, що питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону №1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя: Мартюк А.І., судді: Самсін Р.І., Зубець Л.П.) від 26.02.2015 р. прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Нова" на рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2015 р. у справі № 910/25213/14 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 06.04.15 р.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 р. у справі №910/25213/14 призначено повторний автоматичний розподіл, відповідно до якого справу №910/25213/14 передано на розгляд колегії суддів, у складі: Іоннікової І.А., Тищенко О.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2015 р. (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В.) прийнято апеляційну скаргу до свого провадження; розгляд справи призначено на 26.05.2015 року.

26.05.2015 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача Боронило І.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника у судове засідання, посилаючись на зайнятість представника відповідача Боронило І.М. в іншому судовому засіданні та перевантаження юридичного департаменту товариства.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Зайнятість представника відповідача Боронило І.М. в іншому судовому засіданні та перевантаження юридичного департаменту товариства, не може бути належною підставою для відкладення розгляду справи, враховуючи, що відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Також колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження викладених в клопотанні обставин.

Отже, суд апеляційної інстанції відхиляє клопотання представника відповідача Боронило І.М. про відкладення розгляду справи та вважає можливим розглядати справу у відсутність представника відповідача.

Представник позивача заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити без змін рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2015 р. у справі № 910/25213/14, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

06.03.2014 р. між позивачем, як страховиком та ПрАТ "Полімпекс", як страхувальником було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №9830, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки "TOYOTA", реєстраційний номер ВІ 4244 ВЕ, 2008 року випуску; вигодонабувачем є страхувальник.

Відповідно до п.6.1.3 Договору, страховим випадком є пошкодження, знищення або втрата ТЗ, його частин або деталей внаслідок подій, зазначених у п.6.1.1, які стались в період дії договору та не підпадають під виключення або обмеження страхування.

Згідно з п.6.1.1.1 Договору, страховим ризиком є Дорожньо-транспортна пригода.

У відповідності до п. 7.1 Договору, строк дії договору встановлено з 06.03.2014 р. по 05.06.2014 р.

Як вбачається з відомості №9394011 про дорожньо-транспортну пригоду, 31.05.2014 р. о 21 год. 50 хв. в м. Полтава по вул. Зінківська від вул. Медична в напрямку вул. 9 січня, відбулась ДТП за участі застрахованого автомобіля марки "TOYOTA", реєстраційний номер ВІ4244ВЕ та автомобіля марки "ИЖ" реєстраційний номер ВІ3869ВТ, а саме: водій Никоненко В.А. на перехресті з вул. Шв. Могила виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення з автомобілем "TOYOTA", реєстраційний номер ВІ4244ВЕ під керуванням водія Головко Н.В., який рухався в попутному напрямку спереду та виконував лівий поворот, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. ДТП сталася в результаті порушення водієм Никоненко В.А. пунктів 10.1, 14.6 Правил дорожнього руху України.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 20.06.2014 у справі №554/7634/14-п встановлено порушення Никоненко В.А. пунктів 10.1, 14.6 Правил дорожнього руху України, Никоненко Віталія Анатолійовича визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

02.06.2014 власник застрахованого транспортного засобу - автомобіля "TOYOTA", реєстраційний номер ВІ4244ВЕ, звернувся до позивача із заявою про страховий випадок за договором №9830 від 06.03.2014, в якій просив перерахувати страхове відшкодування, при визнанні події страховим випадком, на рахунок СТО.

Згідно рахунку на оплату № від 16.06.2014 р., виставленого власнику застрахованого автомобіля "TOYOTA", реєстраційний номер ВІ4244ВЕ Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Стар Лайн", вартість ремонтних робіт автомобіля склала 44149,63 грн.

Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу №65/06/14 від 23.06.2014, складеного оцінювачем Швацьким Віталієм Миколайовичем (свідоцтво оцінювача МФ №6035 від 24.05.2008), вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого власнику автомобіля "TOYOTA", реєстраційний номер ВІ4244ВЕ, в результаті його пошкодження при ДТП складає 44176,86 грн.

Згідно зі страховим актом, складеним позивачем 18.06.2014 №8597.05.14 (аванс), пошкодження транспортного засобу автомобіля "TOYOTA", реєстраційний номер ВІ4244ВЕ, внаслідок ДТП, визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 35319,70 грн.

23.06.2014 позивачем був складений та підписаний страховий акт №8597.05.14 (доплата), відповідно до якого розмір страхового відшкодування на підставі розрахунку становить 44149,63 грн., в зв'язку з чим призначено доплату страхового відшкодування в розмірі 8829,93 грн.

На підставі складених страхових актів №8597.05.14 (аванс) та №8597.05.14 (доплата) від 18.06.2014 р. та 23.06.2014 р. відповідно, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра-Україна", виконуючи свої зобов'язання за договором добровільного страхування наземного транспорту №9830 від 06.03.2014 р., перерахувало суму страхового відшкодування в розмірі 44149,63 грн. на рахунок СТО ТОВ "Компанія "Стар Лайн", що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №1412 від 18.06.2014 та №1462 від 23.06.2014.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ №0516315 та відповідно до відомостей з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, цивільно-правова відповідальність Никоненко В.А., як власника автомобіля "ИЖ" реєстраційний номер ВІ 3869 ВТ, застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Нова" згідно із полісом серії АІ №0516315 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50000 грн., франшизи - 1000 грн.

В п. 3 полісу серії АІ №0516315 сторони визначили, що договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії, тобто з 15 годин 15 хвилин 10.04.2014 р. по 09.04.2015 р. включно.

За приписами ст. 982 Цивільного кодексу України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

При цьому, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором (ст. 983 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про страхування" передбачено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що договір страхування набирає чинності з дати внесення першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

В пункті 10 полісу серії АІ №0516315 зазначено, що страховий платіж в розмірі 254,59 грн. сплачений страхувальником о 15 год. 15 хв. 10.04.2014 р.

Таким чином, на вказаний страховий випадок в часовому вимірі поширюється дія чинного на той час полісу серії АІ №0516315; дорожньо-транспортна пригода, що сталася 31.05.2014 р., є страховим випадком в рамках виконання зазначеного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В силу приписів статті 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України "Про страхування", до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як встановлено судом, транспортний засіб - автомобіль "ИЖ" реєстраційний номер ВІ 3869 ВТ, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю "TOYOTA", реєстраційний номер ВІ4244ВЕ, належить Никоненко Віталію Анатолійовичу та знаходився під його керуванням.

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи зі змісту пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У відповідності до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

Виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4. статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Отже, особою, відповідальною за завдані у даному випадку збитки, згідно з положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, є саме відповідач.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування (в порядку регресу) №1288 від 11.09.2014 р. з проханням відшкодувати в порядку регресу шкоду, заподіяну в результаті ДТП у розмірі 44149,63 грн.

Проте, відповідач відповіді на вимогу не надав, виплату страхового відшкодування не здійснив, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди в розмірі 43149,63 грн.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми.

Доводи відповідача про те, що у нього відсутній обов'язок перед позивачем щодо виплати страхового відшкодування в порядку регресу, посилаючись на те, що його не було повідомлено про ДТП за участю застрахованого автомобіля, у відповідності до ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно з п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди), водій транспортного засобу зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, зазначена норма Закону не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водночас, у статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент виплати страхового відшкодування) визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Отже, неповідомлення страхувальником відповідача про настання страхового випадку не звільняє відповідача від обов'язку виплати страхового відшкодування в порядку регресу, однак надає йому право пред'явлення регресного позову до страхувальника забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, в порядку ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.01.2012 р. у справі №23/106, постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 р. №6-112цс13.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 43149,63 грн. (44149,63 грн. (сума страхового відшкодування) - 1000,00 грн. (франшиза) = 43149,63 грн.) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Нова" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2015 р. у справі №910/25213/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/25213/14 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко