ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа № 19/122-10

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

при секретарі Курченко В.А.

сторони не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ДПІ в м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області (вх. № 2688 С/2) на ухвалу господарського суду Сумської області від 06.04.2015 року у справі №19/122-10

за заявою Голови ліквідаційної комісії ТОВ «Тайм 2000», м. Суми

до ТОВ «Тайм 2000», м. Суми

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015р. ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області звернулась до господарського суду Сумської області з заявою про включення додатково до реєстру вимог кредиторів поточні вимоги ДПІ в м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайм 2002» в сумі 8695,75 грн., з яких 8119 грн. пені з порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД та 576,56 грн. земельного податку з юридичних осіб.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 06.04.2014 року у справі 122-10 (суддя Костенко Л.А.) в задоволенні заяви № 10746/10/18-19-10 від 19.03.2015 року ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області про визнання поточних кредиторських вимог в сумі 8695,75грн. відмовлено.

ДПІ в м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області з ухвалою суду першої інстанції не погодилась, звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Сумської області від 06.04.2015р. по справі №19/122-10, прийняти постанову, якою визнати вимоги ДПІ в м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області в сумі 8695,75 грн. як поточні та включити їх до реєстру вимог кредиторів боржника.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.05.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 19.05.2015 року.

18.05.2015р. від арбітражного керуючого Солдакіна І.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 7742), в якому останній просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 19.05.2015 року сторони не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи, що явку сторін судом обов'язковою не визнано, колегія суддів розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (В редакції закону до 19.01.2013 року набуття чинності внесених змін).

Постановою господарського суду Сумської області від 16.11.2010 року боржника - ТОВ «Тайм 2002» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Солдаткіна І.В.

Як зазначалось раніше, у березні 2015р. ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області звернулась до господарського суду Сумської області з заявою про включення додатково до реєстру вимог кредиторів поточні вимоги ДПІ в м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайм 2002» в сумі 8695,75 грн

Вказані вимоги складаються з пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД у розмірі 8119 грн. та земельного податку з юридичних осіб у розмірі 576,56 грн.

Місцевий господарський суд приймаючи оскаржувану ухвалу дійшов висновку, що вимоги ДПІ щодо земельного податку не підлягають задоволенню, оскільки не мають характеру поточних та виникли після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, а вимоги щодо пені також не підлягає задоволенню, тому що заявлені ДПІ неправомірно, оскільки під час дії мораторію неможливо нарахування штрафних санкції.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Що стосується розгляду заяви ДПІ в частині пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - закон про банкрутство), норми якого як спеціальні норми права превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із статтею 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом, іншими законодавчими актами України.

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних відносин) визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника. Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Крім того, відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банкрута. Із дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури закінчується технологічний цикл із виготовлення продукції і підприємницька діяльність банкрута завершується. Строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав. У банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань. Припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 березня 2013р. у справі № 3-71гс12.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги ДПІ у сумі 8119,19 грн. за своєю правовою природою є штрафними санкціями, згідно складеного ДПІ акту № 80/220/32185705 за результатами позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Тайм 2002» з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 01.07.2009р. по 29.10.2010р. (аркуші 23-28 матеріалів оскарження ухвали ГССО від 06.04.2015р. №19/122-10), а також згідно рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 12.11.2010р. №/86651 (аркуші 20 матеріалів оскарження ухвали ГССО від 06.04.2015р. №19/122-10).

Відповідно до вимог Закону боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій про відмову у визнанні вимог ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області на суму 8119,19 грн., які є штрафними санкціями, що нараховані в період дії мораторію.

Що стосується вимог ДПІ по земельному податку.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою господарського суду Сумської області від 16.11.2010р. ТОВ «Тайм 2002» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Солдаткіна І.В.

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено поняття кредитора - це юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, у процедурах банкрутства боржника.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури згідно з частиною 1 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" закінчується технологічний цикл із виготовлення продукції, і підприємницька діяльність банкрута завершується. Строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав. Вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Отже, в ліквідаційній процедурі нові зобов'язання у банкрута в особі його органу управління - ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть виникати виключно у випадках, прямо передбачених у цьому Законі, а порядок їх виконання визначений відповідними нормами Закону про банкрутство. Такими випадками є зобов'язання з оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (частина дев'ята статті 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

За змістом вищевказаних норм в ліквідаційну процедуру до банкрута поточні вимоги можуть заявлятися за період після порушення провадження у справі і до дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом.

Відповідно до Розрахунку суми податкового боргу, кредиторські вимоги ДПІ складаються, зокрема, із заборгованості по земельному податку з юридичних осіб, строк сплати яких настав 30.12.2010р. та 30.01.2011р., відповідно.

Відповідно до п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Тобто, правовідносини щодо здійснення зазначених платежів регулюються нормами податкового законодавства. Відповідне підтверджується і розрахунком суми податкового боргу, де вказано, що земельний податок визначено самостійно боржником у декларації з земельного податку, згідно з якою підприємством визначено податкові зобов'язання з орендної плати на 2010 рік у відповідному щомісячному розмірі.

Отже, за своєю правовою природою земельний податок є саме обов'язковим платежем у розумінні ч.1 ст. 23 Закону про банкрутство, у зв'язку з чим на відповідні грошові зобов'язання також поширюється дія норм зазначеної статті щодо не виникнення у банкрута жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Даний висновок узгоджується також з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною, зокрема, у постановах від 19.08.14 у справі №5021/1365/2011, від 21.04.2015р. у справі №29/5005/6381/2011р.

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в матеріалах даної справи та спростовуються вищенаведеним.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини справи та норми права, колегія суддів дійшла висновку про відповідність оскаржуваної ухвали нормам чинного законодавства та матеріалам даної справи на підставі чого, ухвалу господарського суду Сумської області від 06.04.2015р. у справі №19/122-10 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1, ст. 103, ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, одностайно, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 06.04.2015р. по справі №19/122-10 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 21.05.2015р.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель