ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа № 913/40/13-г

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О. В.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників сторін:

кредитора, ПАТ "Луганськгаз" - Сєньков Є.І. (довіреність від 25.12.14 №03), Замкова М.О. (довіреність від 25.12.14 №45),

боржника, ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" - Сімейко А.І. (довіреність від 05.01.15 №06-05-13/16),

інших учасників процесу - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (вх. №1979 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 11.03.15 у справі № 913/40/13-г

за заявою ПАТ "Черкаське хімволокно", м.Черкаси,

до ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м.Сєвєродонецьк Луганської області,

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.03.15 (суддя Дзюба О.А.) заяву Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" (далі - ПАТ "Луганськгаз") з грошовими вимогами до боржника задоволено частково. Визнано та включено до реєстру вимог кредиторів згідно з черговістю вимоги ПАТ "Луганськгаз" до боржника в сумі 23442789,26 грн.

Боржник, ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", із ухвалою не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати і постановити нову, якою відмовити у визнанні кредиторських вимог ПАТ "Луганськгаз" у повному обсязі.

05.05.15 розпорядник майна ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", Мучінський І.Д. надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про підтримання вимог апеляційної скарги та просить задовольнити її в повному обсязі.

07.05.15 кредитор, ПАТ "Луганськгаз", надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність вимог апелянта, просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

21.05.15 ПАТ "Луганськгаз" надано суду письмові пояснення (з додатками) щодо правової природи кредиторських вимог,

ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" 21.05.15 також надано додаткове правове обґрунтування щодо заперечень проти визнання кредиторських вимог ПАТ "Луганськгаз".

У судовому засіданні 21.05.15 було оголошено перерву до 26.05.15.

26.05.15 боржником, ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" надано суду клопотання (вх.№8279), відповідно до якого боржник на підставі ст.22 ГПК України відмовляється від проведення експертизи щодо визначення факту наявності збитків кредитора, ПАТ "Луганськгаз", та їх розміру - у зв'язку з тим, що склад господарського правопорушення, яке могло потягнути за собою завдання збитків кредитору, на думку боржника, відсутній.

Присутні в судових засіданнях у даній справі представники ПАТ "Луганськгаз" та ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" підтримали викладену ними письмово правову позицію.

Інші учасники процесу, повідомлені належним чином про час та місце судових засідань у даній справі, не направили представників для участі в даних засіданнях та не повідомили суд про причини їх неявки. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги за відсутності представників зазначених учасників процесу.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 03.01.13, у відповідності до ст.ст.1, 7, 8, 11, 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19.01.13, порушено провадження у справі про банкрутство ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м.Сєвєродонецьк Луганської області.

Ухвалою від 18.02.13 (т.7, а.с.34) введено процедуру розпорядження майном ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Мучінського І.Д.

25.04.13 ПАТ "Луганськгаз" в порядку ст.14, 31 Закону про банкрутство звернулося до суду першої інстанції із заявою, у якій просило визнати та включити до реєстру грошових вимог кредиторів вимоги ПАТ "Луганськгаз" в сумі 23467103,59 грн.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 30.01.14 визнано вимоги кредиторів, зокрема, визнано вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" в повному обсязі в сумі 23467103,59 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.14 ухвалу господарського суду Луганської області від 30.01.14 скасовано частково, у задоволені вимог ПАТ "Луганськгаз" в сумі 23467103,59 грн. відмовлено в повному обсязі, в іншій частині ухвалу господарського суду Луганської області від 30.01.14 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.07.14 касаційну скаргу ПАТ "Луганськгаз" задоволено частково; постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.14 у справі № 913/40/13-г та ухвалу господарського суду Луганської області від 30.01.14 р. скасовано в частині розгляду кредиторських вимог ПАТ "Луганськгаз"; справу передано на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", на підставі розпорядження Вищого господарського суду України від 02.09.14 №28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ", новий розгляд справи здійснюється господарським судом Харківської області.

Згідно з приписами статті 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В силу п. 1-1 прикінцевих положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) в редакції Закону від 22.12.11 №4212-VІ, який набрав чинності 19.01.13, положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у ній порушено до набрання чинності Законом про банкрутство в редакції Закону від 22.12.11 №4212-VІ, однак враховуючи, що спірні правовідносини не стосуються продажу майна і що постанову про визнання боржника банкрутом у даній справі станом на 26.05.15 не прийнято - колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом правомірно застосовано до спірних правовідносин положення Закону в редакції, чинній до 19.01.13.

Скасовуючи постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.14 у справі та ухвалу господарського суду Луганської області від 30.01.14 р. в частині розгляду кредиторських вимог ПАТ "Луганськгаз" та передаючи справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, Вищий господарський суд України зазначив, що судами попередніх інстанцій при винесенні судових рішень в частині грошових вимог ПАТ "Луганськгаз" не враховано вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (яким визначено основні правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку природного газу, врегульовано відносини між учасниками ринку, пов'язані з видобуванням, транспортуванням, зберіганням, розподілом, постачанням і споживанням природного газу, встановлено відповідальність учасників ринку природного газу за порушення в сфері газопостачання тощо), не визначено правосуб'єктність боржника відповідно до норм цього Закону, не враховано умови, підстави та порядок притягнення до відповідальності суб'єктів правовідносин, які врегульовано спеціальним Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу" та загальними нормами ст.ст. 216, 218, 223, 224 ГК України, ст. 22 ЦК України.

В силу ч.1 ст.111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, місцевим господарським судом в ході розгляду заяви ПАТ "Луганськгаз" про визнання кредиторських вимог досліджено правову природу вищевказаних вимог з урахуванням змісту правовідносин між сторонами, приписів Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" та інших спеціальних нормативно-правових актів (зокрема - Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затверджені Наказом Мінпаливенерго України від 27.12.05 № 618, далі - Правила № 618), та визнано вимоги заявника частково обґрунтованими.

Надаючи оцінку обставинам справи та висновкам місцевого господарського суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону про банкрутство, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Як уже зазначалося, провадження у даній справі про банкрутство порушено 03.01.13. Оголошення про порушення справи про банкрутство боржника 27.03.13 надруковано в газеті "Урядовий кур'єр".

25.04.13 (тобто у межах визначеного законом тридцятиденного строку) ПАТ "Луганськгаз" звернулося із заявою про визнання грошових вимог кредитора до боржника, що складаються з суми 23467103,59 грн. Правову природу вказаної суми заявником визначено (із посиланням зокрема, на ст.22 ЦК України), як матеріальну шкоду (збитки), завдану споживанням боржником неврахованих обсягів природного газу.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 1 ст. 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, для вирішення питання щодо правомірності заявлених кредиторських вимог ПАТ "Луганськгаз" має бути встановлено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, а також вини боржника. При цьому, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість, вина боржника у порушенні зобов'язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону чи іншого нормативного акту, або виявляється у невиконанні чи неналежному виконанні договірного зобов'язання, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України (висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111 16 ГПК України за 2010 - 2011 рр. від 1 квітня 2012 року), Вищого господарського суду України (постанова від 19.03.13 у справі №5015/2726/12 тощо).

Відповідно до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", суб'єктами ринку природного газу є - власник природного газу, газодобувне, газорозподільне, газотранспортне підприємство (оператор), замовник, постачальник, споживач та інші фізичні або юридичні особи, відносини між якими встановлюються на підставі договорів. Споживач - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка отримує природний газ відповідно до договору про постачання природного газу та використовує його як паливо або сировину.

Статтею 12 цього закону визначено, що несанкціонованим відбором природного газу вважається відбір спричинений самовільним під'єднанням, споживанням природного газу з навмисно пошкодженими приладами його обліку або поза охопленням приладами обліку.

Матеріалами справи підтверджується, що між кредитором та боржником існували договірні правовідносини з приводу купівлі-продажу природного газу, які підтверджуються укладеними між ними відповідними договорами та додатковими угодами, відповідно до яких ПАТ "Луганськгаз" помісячно надавало ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ" природний газ у певних обсягах, вартість якого він зобов'язався сплатити на умовах договору.

Відповідно до наданих сторонами суду першої та апеляційної інстанції доказів, природний газ до обладнання ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ" подавався через другу магістраль трубопроводу, комерційний облік отриманого газу здійснювався комерційним вузлом обліку "ФЛОІНЕК".

Згідно з актом заміру внутрішнього діаметру трубопроводу від 27.06.06, підписаного представниками ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ", та Сєвєродонецького МРУЕГГ, внутрішній діаметр трубопроводу дорівнює 305,073 мм. Наявний проект вузла обліку природного газу передбачає внутрішній діаметр трубопроводу - 305,073мм. Відповідно до акту Лисичанської філії ДП "Луганськстандартметрологія" від 13.10.10 №50 (т.1, а.с.24), внутрішній діаметр трубопроводу дорівнює 305,07 мм.

Як вбачається з акту обстеження вузла обліку природного газу від 28.02.12 №м-523, який було підписано представниками ПАТ "Луганськгаз" та ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (т.1, а.с.25), під час проведення 28.02.12 перевірки вузла обліку природного газу за допомогою і підключеного до обчислювача "Флоінек" програмного комплексу "Конфлоу" проведено зчитування наявної в обчислювачі інформації (архіви) по 2-й магістралі трубопроводу та встановлено наступне: в програмовані параметри обчислювача "Флоінек" для розрахунку обсягів споживання природного газу внесено недостовірні параметри внутрішнього діаметру трубопроводу - 355,07 мм. (замість фактичного діаметру 305,07 мм), на підставі яких здійснюється обчислення обсягів споживання природного газу ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ". Введення недостовірних параметрів внутрішнього діаметру трубопроводу здійснено 21.09.10 в 13:29:15 (інформація про втручання в роботу обчислювача) - про що свідчить комерційний місячний звіт за вересень 2010 року (т.1, а.с.20).

Факт протиправного внесення недостовірних параметрів до приладів обліку підтверджується також довідкою головного метролога ПАТ "Луганськгаз" від 28.02.12 про результати перевірки ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ", складеної на вимогу слідчого прокуратури Луганської області в рамках досудового розслідування з кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000076, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367, КК України (т.1, а.с.17).

Боржник в апеляційній скарзі та арбітражний керуючий Мучинський І.Д. у відзиві на апеляційну скаргу із посиланням на ч.3 ст.23 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" зазначають, що факт правопорушення на ринку природного газу з боку боржника не зафіксовано жодним із уповноважених державних органів - Державним агентством з енергоефективності та енергозбереження України, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (до 27.08.14), Державною інспекцією з ефективного використання газу.

Стосовно вказаних аргументів, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.ч.3, 4 ст.23 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (в редакції станом на лютий 2012 року, коли було зафіксовано відповідне правопорушення), уповноважені центральні органи виконавчої влади, Державна інспекція з енергозбереження, інші органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень та на підставі акта перевірки, оформленого в установленому порядку, за наявності порушень, передбачених цією статтею, складають відповідні матеріали для притягнення суб'єкта ринку природного газу до відповідальності, передбаченої законодавством. У разі порушення газотранспортними та газорозподільними підприємствами відповідних ліцензійних умов та/або інших обов'язків, передбачених цим Законом, зобов'язань щодо забезпечення захисту прав споживачів природного газу до такого підприємства можуть застосовуватися санкції у вигляді: попередження про необхідність усунення порушень; штрафу; зупинення дії ліцензії; анулювання відповідної ліцензії.

Тобто зі змісту норм, на які посилається апелянт, вбачається, що вони регулюють підстави та порядок притягнення порушника до адміністративної відповідальності, і перелічені вище заходи впливу жодним чином не стосуються цивільно-правових засад відшкодування збитків, завданих потерпілій стороні внаслідок несанкціонованого втручання в роботу вузла обліку природного газу.

Отже, наявні у справі докази зазначеного несанкціонованого втручання (комерційний місячний звіт за вересень 2010 року, акт заміру внутрішнього діаметру трубопроводу від 27.07.06, акт Лисичанської філії ДП "Луганськстандартметрологія" від 13.10.10, акт обстеження вузла обліку природного газу №м-523 від 28.02.12, довідка головного метролога ПАТ "Луганськгаз" від 28.02.12) колегія суддів вважає такими, що відповідають встановленим ст.34 ГПК України вимогам щодо належності і допустимості доказів - враховуючи також, що боржником вищезазначений акт №м-523 від 28.02.12 було підписано без зауважень і в ході судового розгляду справи ним також не заперечувався факт протиправного внесення недостовірних параметрів до приладів обліку.

Апелянт, визнаючи наявність вищевказаного правопорушення, водночас заперечує свою вину, посилаючись на те, що неправомірні дії було здійснено працівниками не ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ", а ТОВ "НВП АГАТ", яке виконувало роботи з модернізації витратомірного комплексу обліку газу "ФЛОІНЕК", а саме - здійснювало заміну внутрішнього програмного забезпечення обчислювача, що забезпечує розрахунок витрати газу і формування звітів в штатних та позаштатних ситуаціях, на підставі укладеного з ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ" договору від 07.09.10 №1/09-2010 (т.7, а.с.5). Боржник та розпорядник майна також посилаються на те, що внесення змін до програмного забезпечення обчислювального комплексу відбувалося на виконання вимог акту ПАТ "Луганськгаз" №П440 від 27.07.10 і що складеними у жовтні 2010 року актами обстеження та періодичної метрологічної атестації витратомірного вузла обліку природного газу за участю представників ПАТ "Луганськгаз", Лисичанської філії ДП "Луганськстандартметрологія" встановлено відповідність вказаного вузла обліку нормативно-технічній документації.

Проте відповідно до п.3 ч.2 ст.19 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", споживач зобов'язаний не допускати несанкціонованого відбору природного газу. З даним положенням закону кореспондується також п. 5.9. Правил № 618, згідно з яким власник комерційного вузла обліку газу (у даному випадку - ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ") відповідає за технічний стан комерційного вузла обліку газу та порушення правил його експлуатації, а також за використання засобів вимірювальної техніки (ЗВТ) з вичерпаним терміном повірки.

Посилання боржника на те, що фактично постачання природного газу боржникові кредитором здійснювалося лише протягом листопада - грудня 2011 року, на думку колегії суддів, не є обставинами, які б звільняли ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ" від встановленої законом відповідальності за технічний стан комерційного вузла обліку газу.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим зазначення місцевим господарським судом в оскаржуваній ухвалі (із посиланням на вищенаведені норми законодавства) про те, що відповідно саме боржник - ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ" - несе відповідальність за несанкціонований відбір природного газу. В апеляційному провадженні боржником не наведено аргументів та доказів, що спростовували б вищевказаний висновок стосовно наявності його вини у зазначеному правопорушенні.

В обґрунтування причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і зазначеними збитками ПАТ "Луганськгаз" посилається на висновок судово-економічної експертизи від 19.10.12 (т.1, а.с.205), проведеної в рамках кримінальної справи № 37/12/9049, яким встановлено, що внаслідок внесення недостовірних даних до вимірювального комплексу "ФЛОІНЕК" комерційного вузла обліку природного газу боржника завдано збитків ПАТ "Луганськгаз" за період з 21.09.10 по 28.02.12 у сумі 23442789,26 грн.

Враховуючи, що відповідний висновок судово-економічної експертизи є доказом, що здобутий законним шляхом (направлений слідчим СУ ГУМВС України у Луганській області на відповідний запит заступникові голови правління ПАТ "Луганськгаз", т.1, а.с.172) та наданий суду першої інстанції в належним чином засвідченій копії - колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом обґрунтовано, у відповідності до положень ст.ст.32 - 43 ГПК України, визнано вищевказаний висновок експертизи належним доказом.

Зазначене також узгоджується з правовою позицією, викладеною у п.21 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12 N 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", відповідно до якого висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної, оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії.

Заперечуючи проти визнання судом першої інстанції вищевказаного висновку експертизи належним доказом, апелянт зазначає, що Вищим господарським судом України у постанові від 03.07.14 звернуто увагу судів на те, що відповідно до частини 1 статті 41 ГПК України для роз'яснення питань, які виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу, а тому, для підтвердження чи спростування доводів позивача щодо наявності збитків у вигляді вартості неврахованого обсягу природного газу на суму 23467103,59 грн., суд, згідно із приписами чинного законодавства, не позбавлений права призначити судову експертизу для встановлення обставин, важливих для правильного вирішення спору.

У відзиві на апеляційну скаргу розпорядник майна Мучинський І.Д. посилається на те, що у висновку судово-економічної експертизи відсутній розрахунок щодо обсягів безоблікового споживання газу, ціна на раз обрахована без урахування специфіки отримання споживачем газу за трьома різними тарифами, відсутнє посилання на Правила №618 тощо.

Стосовно вказаних аргументів колегія суддів зазначає, що, у відповідності до чинного процесуального законодавства та висновків Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 03.07.14, призначення судової експертизи є правом, а не обов'язком суду. Відповідно до ст.43 ГПК України суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі надав оцінку висновку судово-економічної експертизи від 19.10.12 та обґрунтовано визнав його таким, що містить відповідь на спірне питання стосовно суми завданих кредиторові збитків.

Колегія суддів також враховує, що боржником та розпорядником майна не було надано суду першої та апеляційної інстанції жодного контррозрахунку відповідної суми.

Окрім того, в ході апеляційного провадження представники ПАТ "Луганськгаз" та ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ" проти призначення судової експертизи заперечували. Зокрема, ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ" 26.05.15 надано суду клопотання, відповідно до якого боржник на підставі ст.22 ГПК України відмовляється від проведення експертизи щодо визначення факту наявності збитків кредитора, ПАТ "Луганськгаз", та їх розміру - у зв'язку з тим, що склад господарського правопорушення, яке могло потягнути за собою завдання збитків кредитору, на думку боржника, відсутній.

Щодо правової позиції ПАТ "Луганськгаз" з даного питання, колегія суддів зазначає, що хоча до суду першої інстанції ним було заявлено кредиторські вимоги на суму 23467103,59 грн. (самостійно розраховану кредитором), ПАТ "Луганськгаз" погодилося з визначенням судом першої інстанції вказаної суми у розмірі, встановленому висновком судово-економічної експертизи від 19.10.12, а саме - 23442789,26 грн. Представники даного товариства в суді апеляційної інстанції просили залишити оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду без змін.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, а також вини боржника), що відповідно до ст.22 ЦК України, 218, 224 ГК України та інших норм чинного законодавства, на які обґрунтовано посилається місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі, є підставою для заявлення кредитором грошової вимоги до боржника щодо стягнення суми матеріальної шкоди (збитків) 23442789,26 грн., при цьому правомірність звернення із вказаною вимогою та розмір заявленої суми кредитором підтверджено відповідними документами - згідно з приписами ст.14 Закону про банкрутство.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 11.03.15 у справі №913/40/13-г залишити без змін.

Повний текст постанови складено 29.05.15

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Шевель О. В.