ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015 року Справа № 904/10416/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М, Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового зсідання: Малик С.О.

представники сторін:

від позивача: Курсакова І.О. представник, довіреність б/н від 01.12.14;

від відповідача: Деркач В.А. представник, довіреність №24-5-02 від 26.12.14;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2015 року у справі № 904/10416/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Інструмент", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", м. Дніпропетровськ

про стягнення 694 455,02 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2015 року у справі № 904/10416/14 (суддя Рудь І.А.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Інструмент" 605 449,73 грн. основного боргу, 43 943,02 грн. пені, 44 803,27 грн. індексу інфляції, 13 883, 92 грн. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" про розстрочку виконання рішення суду відмовлено.

Рішення мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки товару №511140260 від 24.01.2014 року в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, порушення ним вимог ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 265 Господарського кодексу України, правом позивача стягнути пеню відповідно до п.7.5 договору та інфляційні відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку в частині стягнення 43 943,02 грн. пені та 878,86 грн. судового збору.

Скаржник зазначає, що суд не в повному обсязі дослідив матеріали справи щодо погодження сторонами розміру пені, не врахував доводи відповідача щодо причин розстрочки виконання судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач погоджується з рішенням господарського суду, доводи апелянта спростовує, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір поставки № 511140260 від 24.01.2014 року, згідно якого позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 662 344 грн. 53 коп.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ч. 1 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Судом першої інстанції встановлено, що оплата товару здійснена відповідачем частково і розмір заборгованості становить 605 449 грн. 73 коп.

Дії відповідача щодо несплати отриманого товару є порушенням вимог п.4.1 договору та положень ст.655 та ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України.

За вказаних обставин висновок суду про стягнення заборгованості є правомірним.

Пунктом 7.5 договору поставки передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення розрахунків за поставлену продукцію покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від сплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.ч.4,6 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (зі змінами) розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.5 договору поставки сторони не визначили розмір пені у відсотках, як це передбачено вищезгаданими положеннями закону, а лише обмежили її розмір подвійною обліковою ставкою НБУ. Тому вважати погодженим розмір пені не можна і підстави для її стягнення відсутні.

Суд першої інстанції вказані обставини не врахував, тому в частині задоволення вимог позивача щодо стягнення пені рішення суду слід змінити, позивачу в задоволенні цих вимог відмовити.

Щодо задоволення судом першої інстанції вимог про стягнення інфляційних, то такий висновок суду відповідає вимогам ст.625 Цивільного кодексу України, є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів поділяє також висновок оскаржуваного рішення щодо відсутності належних доказів, які б давали підстави для задоволення заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду.

Посилання скаржника лише на тяжкий фінансовий стан не є винятковою обставиною, яка передбачена ст.121 Господарського процесуального кодексу України як підстава для розстрочки виконання рішення суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції слід змінити, розмір належних до стягнення сум зменшити, то судові витрати слід перерозподілити відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

За розгляд позову з відповідача на користь позивача слід стягнути 13 051,00 грн.

За розгляд апеляційної скарги судові витрати слід віднести на відповідача відповідно до ч.2 ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2015 року у справі № 904/10416/14 змінити, абзац другий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

"Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (49081, м. Дніпропетровськ, вул. Столєтова, б. 21, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Інструмент" (51931, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Республіканська, б. 9-А, к. 315, ) 605 449,73 грн. основного боргу, 44 803,27 грн. індексу інфляції, 13 051,00 грн. витрат по сплаті судового збору."

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Виконання постанови поручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 25.05.2015 року.