РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2015Справа №910/20889/13

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові засоби

індивідуального захисту»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр промислових засобів

індивідуального захисту»

3-ті особи, які не заявляють

самостійних вимог

на предмет спору,

на стороні

відповідача 1) Голенко Ігор Вікторович

2) Голенко Сергій Вікторович

3) Коваленко Євгеній Юрійович

Про захист ділової репутації та комерційного найменування

Судді: Картавцева Ю.В. (гол.)

Отрош І.М.

Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача Громовий О.В.- представник (дов. № б/н від 24.01.2014 р.)

Мещерякова Н.М. - представник (дов. № б/н від 24.01.2014 р.)

Оліна О.М. - представник (дов. № 03/13 від 16.07.2013 р.)

від відповідача Веліканов К.С. - представник (дов. № 12/03 від 16.03.2015 р.)

від 3-ої особи 1 Веліканов К.С. - представник (дов. № 19 від 28.01.2015 р.)

від 3-ої особи 2 не з'явився

від 3-ої особи 3 не з'явився

за участю судового експерта Атаманчука А.Г. (свід. № 16 від 24.09.2008 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту" про захист ділової репутації та комерційного найменування.

У поданому до суду позові, позивач просить суд:

- Визнати протиправним та таким, що порушує недоторканість ділової репутації ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» розповсюдження ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" недостовірної інформації про юридичний зв'язок з ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» та використання його комерційного (фірмового) найменування.

- Зобов'язати ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" припинити використання в будь-який спосіб комерційного (фірмового) найменування ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту», яким є словосполучення: українською мовою "Промислові засоби індивідуального захисту", російською мовою «Промышленные средства индивидуальной защиты» та абревіатури: «ПРОМЗІЗ», «ПРОМСИЗ», «PROMSIZ».

- Зобов'язати учасників (засновників) ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" протягом двох місяців з дати набрання чинності судовим рішенням шляхом внесення та державної реєстрації відповідних змін до статуту змінити найменування товариства таким чином, щоб уникнути змішування з діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту".

- Зобов'язати ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" протягом місяця з дати набрання чинності судовим рішенням за власний рахунок опублікувати в науково-виробничому журналі «Охорона праці», всеукраїнському виробничо-практичному журналі «Промислова безпека» та щомісячному практичному журналі «Охорона праці і Пожежна безпека» розміром шрифту не менше ніж три міліметра обсягом на цілу сторінку (170X240 мм) літерами червоного кольору повідомлення про порушення ним права інтелектуальної власності Позивача та спростування поширеної недостовірної інформація наступного змісту: «Компанія ПРОМЗІЗ захистила свою ділову репутацію та комерційне (фірмове) найменування у суді. Рішенням Господарського суду міста Києва визнано протиправним та таким, що порушує недоторканість ділової репутації ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» розповсюдження ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" недостовірної інформації про юридичний зв'язок з ТОВ «ПРОМЗІЗ» та використання його комерційного (фірмового) найменування. Згідно вказаного рішення учасники (засновники) порушника зобов'язані змінити найменування товариства таким чином, щоб уникнути змішування з діяльністю ТОВ «ПРОМЗІЗ». Зі змістом рішення можна ознайомитись на сайтах: www.promsiz.ua та www.reyestr.court.gov.ua.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2013 р. за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/20889/13 та призначено розгляд справи на 02.12.2013р.

У судовому засіданні 02.12.2013р. оголошено перерву до 11.12.2013р.

03.02.2013р. представником відповідача через відділ діловодства суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

У процесі розгляду справи склад суду змінювався, оголошувались перерви у судових засіданнях та відкладався розгляд справи, про що судом було винесено відповідні ухвали.

Ухвалою суду від 16.04.2014р. суд ухвалив призначити колегіальний розгляд справи №910/20889/13.

Розпорядженням голови Господарського суду міста Києва 16.04.2014р. для розгляду справи №910/20889/13 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Блажівська О.Є., судді Ващенко Т.М. та Картавцева Ю.В.

Ухвалою суду від 16.04.2014р. справу №910/20889/13 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Блажівська О.Є., судді Ващенко Т.М. та Картавцева Ю.В. та призначено розгляд справи на 21.05.2014р.

28.05.2014р. через відділ діловодства суду представником позивача подано письмові пояснення щодо призначення судової експертизи. Згідно даних пояснень, позивачем, крім іншого надано перелік запитань які слід поставити на розгляд судовому експерту, а також, запропоновано перелік експертних організацій, яким слід доручити проведення експертизи.

Ухвалою суду від 28.05.2014р. суд ухвалив призначити у справі № 910/20889/13 судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності.

Також, ухвалою суду від 28.05.2014р. зупинено провадження у справі № 910/20889/13 на час проведення судової експертизи.

11.08.2014р. відділом діловодства суду від Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності одержано висновок експерта №78/14 від 30.07.2014 року. та матеріали господарської справи №910/20889/13.

За таких обставин, ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2014р. поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи на 08.09.2014р.

У судовому засіданні 08.09.2014р. судом оголошено перерву до 12.09.2014р.

12.09.2014р. через відділ діловодства суду від представника позивача одержано клопотання про призначення додаткової судової експертизи, згідно якого позивач просить суд призначити у справі додаткову судову експертизу, та надав перелік запитань, які слід поставити на розгляд експертові.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 12.09.2014р. для розгляду справи №910/20889/13 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Блажівська О.Є., судді Полякова К.В. та Картавцева Ю.В.

Ухвалою суду від 12.09.2014р. суд ухвалив призначити у справі № 910/20889/13 додаткову судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено судовому експерту Атаманчуку А.Г. (Науково-дослідний центр судової експертизи з питань інтелектуальної власності).

Також, ухвалою суду від 12.09.2014р. зупинено провадження у справі № 910/20889/13 на час проведення судової експертизи.

22.01.2015р. відділом діловодства суду одержано від Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Висновок експерта №144/14 за результатами проведення додаткової судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у господарській справі №910/20889/13 від 19.01.2015р.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва № 04-23/74 від 22.01.2015 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/20889/13.

У результаті повторного автоматичного розподілу справи № 910/20889/13, останню передано до розгляду судді Картавцевій Ю.В.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 09.02.2015р. для розгляду справи №910/20889/13 визначено колегію суддів у наступному складі: Головуючий суддя Картавцева Ю.В., судді Босий В.П. та Полякова К.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2015р. колегією суддів прийнято до свого провадження справу №910/20889/13, поновлено провадження у справі №910/20889/13 та призначено розгляд справи на 02.03.2015р.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 02.03.2015 р. визначено для розгляду справи № 910/20889/13 колегію суддів в наступному складі: Картавцева Ю.В. (гол.), судді Отрош І.М. та Полякова К.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2015р. колегією суддів у складі: Картавцева Ю.В. (гол.), судді Отрош І.М. та Полякова К.В. прийнято до свого провадження справу №910/20889/13, та призначено розгляд справи на 02.03.2015р.

Представник відповідача в судове засідання 02.03.2015 р. не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник позивача у даному судовому засіданні подав суду клопотання по витребування доказів, відповідно до якого просить суд витребувати у ПАТ «Київенерго» документи, які були надані відповідачем у складі пропозицій конкурсних торгів на закупівлю одягу робочого чоловічого, що відбулись у березні 2013 р., а саме: інформаційну довідку про діяльність підприємства відповідача від 28.02.2013 р. та довідку про виконання аналогічних договорів в тому числі енергетичним компаніям від 28.02.2013 р. Також вказаним клопотанням позивач просить суд уповноважити його на отримання від ПАТ «Київенерго» зазначених доказів з метою подальшого подання їх до суду.

Суд відклав розгляд даного клопотання до наступного судового засідання.

За таких обставин, у зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 16.03.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

Представник відповідача в судове засідання 16.03.2015 р. не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав.

16.03.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача клопотання про залучення до участі у справі 3-іх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача учасників ТОВ «Центр промислових засобів індивідуального захисту», а саме Голенко І.В., Голенко С.В., Коваленко Є.Ю. Необхідність залучення до участі у справі даних осіб як учасників товариства відповідача, на думку позивача, пов'язана з тим, що останнім заявлено в тому числі вимогу про зобов'язання учасників (засновників) відповідача протягом 2 місяців з дати набрання рішенням законної сили змінити найменування товариства таким чином, щоб уникнути змішування з діяльністю позивача.

У судовому засіданні 16.03.2015 р. представник позивача подав суду клопотання про залишення без розгляду клопотання про витребування доказів, поданого суду 02.03.2015 р. Дане клопотання судом задоволено.

В свою чергу розгляд клопотання про залучення 3-іх осіб відкладено до наступного судового засідання.

У зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 06.04.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

06.04.2015 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача пояснення по справі із викладеною позицією по суті спору.

Розглянувши у судовому засіданні 06.04.2015 р. клопотання про залучення 3-іх осіб, а саме Голенко І.В., Голенко С.В., Коваленко Є.Ю., суд приходить до висновку про обґрунтованість даного клопотання з огляду на заявлення в тому числі позовних вимог про зобов'язання учасників (засновників) відповідача протягом 2 місяців з дати набрання рішенням законної сили змінити найменування товариства таким чином, щоб уникнути змішування з діяльністю позивача.

Відповідно до ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського суду може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

За таких обставин, з огляду на те, що рішення суду у даній справі може вплинути на права та обов'язки учасників ТОВ «Центр промислових засобів індивідуального захисту», а саме Голенко І.В., Голенко С.В., Коваленко Є.Ю., клопотання позивача підлягає задоволенню, а вказані особи - залученню до участі у справі.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з залученням до участі у справі 3-іх осіб, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 16.04.2015 р. о 15 год. 00 хв., про що виніс відповідну ухвалу.

У судове засідання 16.04.2015 р. представники 3-іх осіб не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

При цьому, 16.04.2015 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача клопотання про витребування доказів, відповідно до якого останній просить суд витребувати у позивача докази використання ним комерційного найменування у вигляді абревіатури «PROMSIZ».

З огляду на те, що позивач надав у судовому засіданні 16.04.2015 р. зазначені в клопотанні докази, то таке клопотання є фактично задоволеним.

Також 16.04.2015 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача клопотання про виклик експерта у судове засідання з метою отримання додаткових роз'яснень експерта щодо обґрунтованості висновку експерта № 78/14 від 30.07.2014 р. та його узгодженості з іншими матеріалами справи.

У судовому засіданні 16.04.2015 р. представник відповідача підтримав вказане клопотання про виклик експерта та просив надати йому час для формулювання питань, які останній вважає за необхідне поставити перед експертом.

За таких обставин, у судовому засіданні 16.04.2015 р. оголошено перерву до 16.04.2015 р. о 16 год. 30 хв.

Після оголошеної перерви представник відповідача у судовому засіданні подав суду доповнення до клопотання про виклик експерта, відповідно до якого просить суд поставити перед експертом такі питання:

1. Чи існували на момент розгляду матеріалів (проведення експертизи) докази існування комерційного найменування позивача («Промышленные средства индивидуальной защиты»), («Промислові засоби індивідуального захисту»)? Якщо так, то чому при здійсненні дослідження порівнювалось комерційне найменування із використанням організаційно-правової форми підприємства?

2. Який з елементів комерційної назви може формувати смислову (семантичну) схожість комерційних найменувань?

Розглянувши клопотання відповідача про виклик експерта з урахуванням наданих доповнень, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», у перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з'ясовувати: - чи було додержано вимоги законодавства у призначенні та проведенні судової експертизи; - чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; - компетентність експерта, якщо проведення судової експертизи доручено окремій особі, і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; - повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; - узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи; - обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

У разі необхідності господарський суд може зобов'язати судового експерта з'явитися в судове засідання на виклик суду, дати додаткові роз'яснення щодо поданого ним висновку, поставити йому усні питання, а також зобов'язати його відповісти на усні питання сторін у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ГПК України судовий експерт зобов'язаний за ухвалою господарського суду з'явитись на його виклик і дати мотивований висновок щодо поставлених йому питань. Висновок робиться у письмовій формі.

Враховуючи вищевикладене, суд вирішив за доцільне задовольнити заяву відповідача про виклик судового експерта та викликати у судове засідання судового експерта Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності А.Г. Атаманчука для надання роз'яснень щодо висновку експерта № 78/14 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у господарській справі № 910/20889/13 від 30.07.2014 р.

Крім того, у даному судовому засіданні представник відповідача подав суду клопотання про продовження строку розгляду спору відповідно до ст. 69 ГПК України.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначене клопотання.

Враховуючи викладене, у зв'язку з нез'явленням у судове засідання представників 3-іх осіб, необхідністю виклику в судове засідання судового експерта, суд відповідно до ст. 77 ГПК України відклав розгляд справи на 18.05.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

07.05.2015 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача пояснення по справі із викладеними запереченнями проти позову.

14.05.2015 р. відділом діловодства суду отримано від 3-ої особи 3 клопотання про розгляд справи без участі представника.

14.05.2015 р. відділом діловодства суду отримано від 3-ої особи 1 пояснення по справі із викладеними запереченнями проти позову.

15.05.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача пояснення по справі із доводами на підтвердження позовних вимог.

15.05.2015 р. відділом діловодства суду отримано від 3-ої особи 2 клопотання про розгляд справи без участі представника, а також пояснення по справі із викладеними запереченнями проти позову.

Представники 3-іх осіб 2 та 3 в судове засідання 18.05.2015 р. не з'явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, враховуючи подані письмові клопотання 3-іх осіб 2 та 3 про розгляд справи без участі 3-іх осіб 2 та 3, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 18.05.2015 р., запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

При цьому, на виконання вимог ухвали суду від 16.04.2015 р., у судове засідання 18.05.2015 р. з'явився судовий експерт А.Г. Атаманчук, який подав письмові пояснення щодо висновку експерта № 78/14 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у господарській справі № 910/20889/13 від 30.07.2014 р., а також надав усні роз'яснення на поставлені йому запитання.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 18.05.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислові засоби індивідуального захисту», скорочено ТОВ «ПРОМЗІЗ», позивач, є юридичною особою - суб'єктом господарювання, зареєстрованим 06.04.1998 р.

Згідно з положеннями Статуту позивача, його найменуванням є: українською мовою - Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислові засоби індивідуального захисту» (повне найменування); ТОВ «ПРОМЗІЗ» (скорочене найменування); російською мовою - Общество с ограниченной ответственностью «Промышленные средства индивидуальной защиты» (повне найменування); ООО «ПРОМСИЗ» (скорочене найменування); англійською мовою - «Industrial Safety Products, Limited» (повне найменування); «PROMSIZ, Ltd» (скорочене найменування).

При цьому, скорочене найменування юридичної особи позивача є абревіатурою, утвореною шляхом скорочення словосполучення, яким є повне найменування позивача.

Як вбачається з поданих сторонами документів, повне та скорочене найменування позивача українською мовою внесено до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Основними видами діяльності юридичної особи позивача є: 14.12 - Виробництво робочого одягу, 15.20 - Виробництво взуття, 85.59 - Інші види освіти, 46.90 - Неспеціалізована оптова торгівля, 22.29 - Виробництво інших виробів із пластмас, 25.99 - Виробництво інших готових металевих виробів.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що 18.10.2012 р. Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр промислових засобів індивідуального захисту» (відповідач).

Згідно з положеннями Статуту відповідача, його найменуванням є: українською мовою - Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр промислових засобів індивідуального захисту» (повне найменування); ТОВ «Центр ПРОМЗІЗ» (скорочене найменування); російською мовою - Общество с ограниченной ответственностью «Центр промышленных средств индивидуальной защиты» (повне найменування); ООО «Центр ПРОМСИЗ» (скорочене найменування); англійською мовою - «Center of Industrial Personal Protective Equipment» Limited (повне найменування); «Center of Industrial PPE» Ltd (скорочене найменування).

Матеріалами справи підтверджується, що основними видами діяльності юридичної особи відповідача є: 14.12 - Виробництво робочого одягу, 14.19 - Виробництво іншого одягу й аксесуарів, 15.20 - Виробництво взуття, 22.29 - Виробництво інших виробів із пластмас, 25.99 - Виробництво інших готових металевих виробів, 46.18 - Діяльність посередників, що спеціалізується в торгівлі іншими товарами, 46.41 - Оптова торгівля текстильними товарами, 46.42 - Оптова торгівля одягом і взуттям, 85.59 - Інші види освіти, 46.69 - Оптова торгівля іншими машинами і устаткуванням, 46.90 - Неспеціалізована оптова торгівля, 47.71 - Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах, 32.99 - Виробництво іншої продукції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що повне найменування відповідача є майже ідентичним повному найменуванню позивача, оскільки в розрізняльній частині містить в родовому відмінку словосполучення «Промислові засоби індивідуального захисту». Скорочена назва відповідача також містить скорочене найменування позивача - абревіатуру «ПРОМЗІЗ». Таким чином, позивач вважає, що відповідач порушує його права на комерційне найменування ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту», яким є словосполучення: українською мовою "Промислові засоби індивідуального захисту", російською мовою «Промышленные средства индивидуальной защиты» та абревіатури: «ПРОМЗІЗ», «ПРОМСИЗ», «PROMSIZ». Крім того, позивач вказує на поширення відповідачем недостовірних відомостей про правовий зв'язок з позивачем.

За таких обставин, позивач просить суд:

- Визнати протиправним та таким, що порушує недоторканість ділової репутації ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» розповсюдження ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" недостовірної інформації про юридичний зв'язок з ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» та використання його комерційного (фірмового) найменування.

- Зобов'язати ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" припинити використання в будь-який спосіб комерційного (фірмового) найменування ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту», яким є словосполучення: українською мовою "Промислові засоби індивідуального захисту", російською мовою «Промышленные средства индивидуальной защиты» та абревіатури: «ПРОМЗІЗ», «ПРОМСИЗ», «PROMSIZ».

- Зобов'язати учасників (засновників) ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" протягом двох місяців з дати набрання чинності судовим рішенням шляхом внесення та державної реєстрації відповідних змін до статуту змінити найменування товариства таким чином, щоб уникнути змішування з діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту".

- Зобов'язати ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" протягом місяця з дати набрання чинності судовим рішенням за власний рахунок опублікувати в науково-виробничому журналі «Охорона праці», всеукраїнському виробничо-практичному журналі «Промислова безпека» та щомісячному практичному журналі «Охорона праці і Пожежна безпека» розміром шрифту не менше ніж три міліметра обсягом на цілу сторінку (170X240 мм) літерами червоного кольору повідомлення про порушення ним права інтелектуальної власності Позивача та спростування поширеної недостовірної інформація наступного змісту: «Компанія ПРОМЗІЗ захистила свою ділову репутацію та комерційне (фірмове) найменування у суді. Рішенням Господарського суду міста Києва визнано протиправним та таким, що порушує недоторканість ділової репутації ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» розповсюдження ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" недостовірної інформації про юридичний зв'язок з ТОВ «ПРОМЗІЗ» та використання його комерційного (фірмового) найменування. Згідно вказаного рішення учасники (засновники) порушника зобов'язані змінити найменування товариства таким чином, щоб уникнути змішування з діяльністю ТОВ «ПРОМЗІЗ». Зі змістом рішення можна ознайомитись на сайтах: www.promsiz.ua та www.reyestr.court.gov.ua.

Відповідач заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що позивачем не доведено наявність у нього комерційного найменування, а тому, відповідно позивачем не надано належних доказів використання належних йому комерційних найменувань; юридична особа вправі мати лише одне комерційне найменування, а тому доводи позивача про наявність у нього двох повних та трьох скорочених комерційних найменувань суперечать приписам законодавства; позивач безпідставно вказує на змішування діяльності відповідача з діяльністю позивача. Окрім того, з усних пояснень відповідача вбачається, що позивачем не доведено факту використання спірних комерційних найменувань протягом останніх років.

За таких обставин, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

3-тя особа 1 проти позову заперечує з підстав, аналогічним доводам відповідача, зокрема вказує на відсутність доказів наявності у позивача комерційного найменування, так само, як доказів використання комерційних найменувань, а також зазначає, що у відповідача не було будь-якого наміру ввести споживачів в оману щодо особи, яка здійснює продаж товарів. Окрім того, 3-тя особа 1 зазначає про намагання позивача ввести суд в оману, оскільки деякі з документів, якими позивач обґрунтовує факт використання в його господарській діяльності комерційного найменування, фактично містять не комерційне найменування, а знак для товарів і послуг «ПромСИЗ» за свідоцтвом України № 42207, що належить 3-ій особі 1.

3-тя особа 2 проти позову заперечує з тих підстав, що у відповідача не було будь-якого наміру ввести споживачів в оману щодо особи, яка здійснює продаж товарів, а отже позовні вимоги є необґрунтованими.

3-тя особа 3 пояснень по суті спору не надала, позов просила розглядати за відсутності 3-ої особи 3.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення учасників судового процесу, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 р. під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України, позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про наявність у позивача прав та підстав для звернення до суду з позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 Господарського кодексу України (надалі -ГК України) відносини, пов'язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються Господарським кодексом України та іншими законами.

До відносин, пов'язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами (ч. 2 ст. 154 ГК України).

Згідно ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об'єктів права інтелектуальної власності, визначених ст. 420 ЦК України належать, в т.ч. комерційні (фірмові) найменування.

Відповідно до ст. 489 ЦК України правова охорона надається комерційному найменуванню, якщо воно дає можливість вирізнити одну особу з-поміж інших та не вводить в оману споживачів щодо справжньої її діяльності.

Право інтелектуальної власності на комерційне найменування є чинним з моменту першого використання цього найменування та охороняється без обов'язкового подання заявки на нього чи його реєстрації і незалежно від того, є чи не є комерційне найменування частиною торговельної марки. Відомості про комерційне найменування можуть вноситися до реєстрів, порядок ведення яких встановлюється законом.

Особи можуть мати однакові комерційні найменування, якщо це не вводить в оману споживачів щодо товарів, які вони виробляють та (або) реалізовують, та послуг, які ними надаються.

За приписами ч. 3 ст. 159 ГК України правовій охороні підлягає як повне, так і скорочене комерційне найменування суб'єкта господарювання, якщо воно фактично використовується ним у господарському обігу.

З огляду на приписи вищезазначеного законодавства, правова охорона надається комерційному найменуванню за умов якщо:

- по-перше, комерційне найменування дає можливість вирізнити одну юридичну особу з-поміж інших;

- по-друге, комерційне найменування не вводить в оману споживачів щодо справжньої діяльності такої юридичної особи; при цьому, комерційне найменування повинно фактично бути використаним у господарському обороті.

У матеріалах справи містяться докази, якими позивач доводить факт першого використання ним своїх комерційних найменувань, а саме:

- «Промислові засоби індивідуального захисту» - посібник «Інструкція з охорони праці під час виконання робіт на висоті з використанням спеціальних страхувальних засобів», виданого у 2004 р.;

- «ПРОМЗІЗ» - диплом учасника ІІ міжнародного виставкового форуму «Виробництво і захист-2003», що проводився 26-28 листопада 2003 р., виданий ЗАТ «Міжнародний виставковий центр». Суд звертає увагу, що внесення вказаного у дипломі найменування «ПРОМСІЗ», фактично виконано з опискою, оскільки текст диплому надруковано українською мовою, отже суд приходить до висновку, що фактично найменування особи, що нагороджується, є «ПРОМЗІЗ»;

- «Промышленные средства индивидуальной защиты» - каталог продукції на 2000 р., на обкладинці якого вказано повне комерційне найменування позивача російскою мовою;

- «ПРОМСИЗ» - диплом учасника виставки-ярмарки «Інструмент, спецодяг та засоби захисту - 2002», що проводилась 12-13 липня 2002 р., виданий Маріупольським міським виконавчим комітетом, Центром ділового співробітництва;

- «PROMSIZ» - сертифікат, виданий в березні 2003 р. company PROMSIZ як авторизованому дистриб'ютору продукції 3М - професійні продукти для здоров'я/ occupational health products.

Зазначені документи фактично свідчать про перше введення вищевказаних найменувань: повних - «Промислові засоби індивідуального захисту», «Промышленные средства индивидуальной защиты» та скорочених, якими є абревіатури «ПРОМЗІЗ», «ПРОМСИЗ», «PROMSIZ», до цивільного обороту.

Як вбачається з матеріалів справи, основними видами діяльності юридичної особи позивача є: 14.12 - Виробництво робочого одягу, 15.20 - Виробництво взуття, 85.59 - Інші види освіти, 46.90 - Неспеціалізована оптова торгівля, 22.29 - Виробництво інших виробів із пластмас, 25.99 - Виробництво інших готових металевих виробів.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Технічного регламенту засобів індивідуального захисту, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2008 р. № 761, під засобом індивідуального захисту (далі - засіб захисту) слід розуміти спорядження, що призначається для носіння користувачем та/або забезпечення його захисту від однієї або кількох видів небезпеки для життя чи здоров'я. До засобів захисту також належать: поєднання кількох видів пристосування чи спорядження, що призначаються для забезпечення захисту користувача від одного чи кількох видів потенціального (одночасного) ризику; захисне пристосування чи спорядження, що призначається для носіння користувачем або забезпечення його захисту, яке є частиною або використовується разом з іншим обладнанням; замінні компоненти засобів захисту, що необхідні для їх нормального функціонування та використовуються тільки для таких засобів.

Засоби захисту поділяються на три категорії: 1) перша категорія - засоби захисту, що мають конструкцію простої складності і призначаються для захисту від: незначної механічної дії (садові рукавички, наперстки тощо); впливу слабких мийних засобів, наслідки дії яких легко усуваються (рукавички для захисту від впливу розчинів мийних засобів); температурного впливу при взаємодії з поверхнями, нагрітими до температури, що не перевищує 50° C, і нешкідливого механічного впливу (рукавички, фартухи тощо); впливу погодних умов (головні убори, сезонний одяг, взуття тощо); слабких ударів та вібрації, що не впливають на життєво важливі органи та не здатні спричиняти невиліковні ушкодження (легкі захисні шоломи, рукавички, легке взуття тощо); сонячного світла (сонцезахисні окуляри); 2) друга категорія - засоби захисту, що мають конструкцію середньої складності і не належать до першої і третьої категорії; 3) третя категорія - засоби захисту, що мають конструкцію високої складності і призначаються для захисту від небезпеки, яка загрожує життю людей, або небезпеки заподіяння невиліковних тілесних ушкоджень, ступінь якої користувач засобів захисту не може визначити своєчасно. До третьої категорії належать: фільтрувальні пристрої для захисту дихальних шляхів від впливу твердих і рідких аерозолів, подразнювальних речовин, токсичних і радіоактивних газів; пристрої для захисту дихальних шляхів, що забезпечують повну ізоляцію від навколишнього природного середовища, зокрема призначені для застосування під водою; засоби захисту, що забезпечують частковий захист від впливу хімічних речовин та іонізуючого випромінювання; аварійне спорядження, що призначається для використання при високих температурах, вплив яких можна порівняти з впливом нагрітого до температури 100° C або вище повітря і які супроводжуються/не супроводжуються інфрачервоним випромінюванням, відкритим полум'ям або виділенням великої кількості розплавлених речовин; аварійне спорядження, що призначається для використання при низьких температурах, вплив яких можна порівняти з впливом повітря з температурою до мінус 50° C; засоби захисту від ураження електричним струмом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що повні комерційні найменування «Промислові засоби індивідуального захисту», «Промышленные средства индивидуальной защиты» та скорочені, якими є абревіатури «ПРОМЗІЗ», «ПРОМСИЗ», «PROMSIZ», не вводять в оману щодо справжньої діяльності товариства позивача, оскільки безпосередньо вказують на предмет діяльності такої юридичної особи - виробництво та реалізація промислових засобів індивідуального захисту, класифікую яких зокрема наведено в Технічному регламенті засобів індивідуального захисту, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2008 р. № 761, а також дозволяють вирізнити її з-поміж інших.

В свою чергу, суд приймає в якості належних в розумінні ст. 34 ГПК України надані позивачем докази використання заявлених комерційних (фірмових) найменувань, оскільки такі докази безпосередньо стосуються господарської діяльності позивача, пов'язаної з виробництвом та реалізацією промислових засобів індивідуального захисту, а отже з наданих матеріалів судом вбачається, що моментом першого використання спірних комерційних (фірмових) найменувань, з якого останні отримують правову охорону, є:

- Повне комерційне (фірмове) найменування «Промислові засоби індивідуального захисту» - 2004 р.;

- Скорочене комерційне (фірмове) найменування «ПРОМЗІЗ» - 26-28 листопада 2003 р.;

- Повне комерційне (фірмове) найменування «Промышленные средства индивидуальной защиты» - 2000 р.;

- Скорочене комерційне (фірмове) найменування «ПРОМСИЗ» - 12-13 липня 2002 р.;

- Скорочене комерційне (фірмове) найменування «PROMSIZ» - березень 2003 р.

Разом з тим, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на використання відповідачем у своєму найменуванні, а також в процесі своєї господарської діяльності повних комерційних (фірмових) найменувань «Промислові засоби індивідуального захисту», «Промышленные средства индивидуальной защиты» та скорочених, якими є абревіатури «ПРОМЗІЗ», «ПРОМСИЗ», «PROMSIZ».

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

За таких обставин, ухвалою суду від 28.05.2014 р. у справі №910/20889/13 призначено судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої було доручено атестованим судовим експертам Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України, на вирішення експертів поставлені наступні запитання:

- Чи є найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТР ПРОМИСЛОВИХ ЗАСОБІВ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ" схожим із комерційним (фірмовим) найменуванням Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВІ ЗАСОБИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ", яким є словосполучення: українською мовою "ПРОМИСЛОВІ ЗАСОБИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ", російською мовою "ПРОМЫШЛЕННЫЕ СРЕДСТВА ИНДИВИДУАЛЬНОЙ ЗАЩИТЫ" та абревіатури: "ПРОМЗІЗ", "ПРОМСИЗ", "PROMSIZ", настільки, що їх можна сплутати?

- Чи може використання Відповідачем найменування, схожого на комерційне (фірмове) найменування Позивача вводити в оману споживачів щодо товарів, які ними виробляються та (або) реалізовуються (засоби індивідуального захисту, до яких відносяться спецодяг; спецвзуття; діелектричні вироби; засоби захисту рук, голови, очей, обличчя; засоби захисту органів дихання; засоби, що запобігають падінню з висоти; висотно-монтажне обладнання)?

- Чи може використання Відповідачем найменування, схожого на комерційне (фірмове) найменування Позивача вводити в оману споживачів щодо осіб, які реалізовують товари?

За результатами проведення судової експертизи у господарській справі № 910/20889/13, судом одержано Висновок експерта №78/14 від 30.07.2014 р., складеного судовим експертом Атаманчуком А. Г. (надалі - Висновок судової експертизи), згідно якого експерт прийшов до наступних висновків:

- найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТР ПРОМИСЛОВИХ ЗАСОБІВ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ" є схожим із комерційним (фірмовим) найменуванням Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВІ ЗАСОБИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ", яким є словосполучення: українською мовою "ПРОМИСЛОВІ ЗАСОБИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ", російською мовою "ПРОМЫШЛЕННЫЕ СРЕДСТВА ИНДИВИДУАЛЬНОЙ ЗАЩИТЫ" настільки, що їх можна сплутати.

- використання Відповідачем найменування, схожого на комерційне (фірмове) найменування Позивача, може вводити в оману споживачів щодо товарів, які ними виробляються та (або) реалізовуються (засоби індивідуального захисту, до яких відносяться спецодяг; спецвзуття; діелектричні вироби; засоби захисту рук, голови, очей, обличчя; засоби захисту органів дихання; засоби, що запобігають падінню з висоти; висотно-монтажне обладнання)

- використання Відповідачем найменування, схожого на комерційне (фірмове) найменування Позивача, може вводити в оману споживачів щодо осіб, які реалізовують товари.

При цьому, у судовому засіданні 12.09.2014 р. суд дійшов висновку про необхідність призначення у справі додаткової судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності, ухвалою суду від 12.09.2014 р. у справі № 910/20889/13 призначено додаткову судову експертизу, проведення якої було доручено атестованому судовому експертові Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України Атаманчуку А.Г., на вирішення експерта поставлені наступні запитання:

- Чи є скорочене найменування відповідача українською мовою ТОВ "ЦЕНТР ПРОМЗІЗ", російською мовою ООО "ЦЕНТР ПРОМСИЗ" схожим зі скороченим комерційним (фірмовим) найменуванням позивача: "ПРОМЗІЗ", "ПРОМСИЗ", "PROMSIZ" ?

- Чи може використання відповідачем свого скороченого найменування українською мовою ТОВ "ЦЕНТР ПРОМЗІЗ", російською мовою ООО "ЦЕНТР ПРОМСИЗ", схожого на комерційне (фірмове) найменування позивача : "ПРОМЗІЗ", "ПРОМСИЗ", "PROMSIZ" вводити в оману споживачів щодо товарів, які ними виробляються та реалізовуються та щодо осіб, які реалізовують товари?

За результатами проведення додаткової судової експертизи у господарській справі № 910/20889/13, судом одержано Висновок експерта №144/14 від 19.01.2015 р., складеного судовим експертом Атаманчуком А. Г. (надалі - Висновок додаткової судової експертизи), згідно якого експерт прийшов до наступних висновків:

- скорочене найменування відповідача українською мовою ТОВ "ЦЕНТР ПРОМЗІЗ", російською мовою ООО "ЦЕНТР ПРОМСИЗ" є схожим зі скороченим комерційним(фірмовим) найменуванням позивача: "ПРОМЗІЗ", "ПРОМСИЗ", "PROMSIZ".

- використання відповідачем свого скороченого найменування українською мовою ТОВ "ЦЕНТР ПРОМЗІЗ", російською мовою ООО "ЦЕНТР ПРОМСИЗ", схожого на комерційне (фірмове) найменування позивача: "ПРОМЗІЗ", "ПРОМСИЗ", "PROMSIZ" може вводити в оману споживачів щодо товарів, які ними виробляються та реалізовуються та щодо осіб, які реалізовують товари.

Оцінюючи Висновок судової експертизи та Висновок додаткової судової експертизи, суд вважає, що зазначені висновки містять відповіді на порушені питання, які є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з іншими матеріалами справи. Посилання представника відповідача на те, що експертом було надано необґрунтовані відповіді на поставлені питання, внаслідок чого експерт прийшов до необґрунтованих висновків, суд відхиляє, оскільки зазначені твердження є особистою позицією представника відповідача, який, в свою чергу не є експертом. У той же час, як Висновок судової експертизи, так і Висновок додаткової судової експертизи у справі № 910/20889/13 складений кваліфікованим судовим експертом:

- Атаманчуком Андрієм Геннадійовичем - старшим судовим експертом лабораторії права промислової власності Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Мін'юсту України, який має вищу юридичну освіту (освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліста) та спеціальну освіту у сфері інтелектуальної власності (освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліста), кваліфікацію судового експерта IІІ класу з правом проведення експертиз, пов'язаних з охороною прав на об'єкти інтелектуальної власності, в тому числі за спеціальністю 13.6 «Дослідження, пов'язані з комерційними (фірмовими) найменуваннями, торговельними марками (знаками для товарів і послуг), географічними зазначеннями» (Свідоцтво Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Мін'юсту України № 16 від 24 вересня 2008 р., дійсне до 09.10.2018 р.), стаж експертної роботи з 2008 року.

Вищезазначений судовий експерт про кримінальну відповідальність згідно зі ст.ст. 384 та 385 Кримінального кодексу України попереджений.

За таких обставин як Висновок судової експертизи, так і Висновок додаткової судової експертизи у справі № 910/20889/13 приймається судом в якості належного та допустимого доказу.

У матеріалах справи також міститься Висновок експерта за результатами проведення експертного дослідження об'єктів інтелектуальної власності № 468 від 29.08.2014 р., складений експертом Дорошенком О.Ф. (Висновок № 468).

- Згідно з Висновком № 468 експерт вважає, що найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТР ПРОМИСЛОВИХ ЗАСОБІВ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ" не є схожим із комерційним (фірмовим) найменуванням Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВІ ЗАСОБИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ", яким є словосполучення: українською мовою "ПРОМИСЛОВІ ЗАСОБИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ", російською мовою "ПРОМЫШЛЕННЫЕ СРЕДСТВА ИНДИВИДУАЛЬНОЙ ЗАЩИТЫ" та абревіатури: "ПРОМЗІЗ", "ПРОМСИЗ", "PROMSIZ", настільки, що їх можна сплутати; використання Відповідачем найменування, схожого на комерційне (фірмове) найменування Позивача, не може вводити в оману споживачів щодо товарів, які ними виробляються та (або) реалізовуються (засоби індивідуального захисту, до яких відносяться спецодяг; спецвзуття; діелектричні вироби; засоби захисту рук, голови, очей, обличчя; засоби захисту органів дихання; засоби, що запобігають падінню з висоти; висотно-монтажне обладнання); використання Відповідачем найменування, схожого на комерційне (фірмове) найменування Позивача, не може вводити в оману споживачів щодо осіб, які реалізовують товари.

Як вбачається з Висновку № 468, експерт здійснював експертне дослідження в контексті комерційних (фірмових) найменувань позивача та комерційних (фірмових) найменувань відповідача. Разом з тим, позовні вимоги в даній справі обґрунтовані використанням відповідачем в процесі своєї діяльності, зокрема в найменуванні юридичної особи словосполучення, схожого з комерційними найменуваннями позивача.

За змістом ст. 90 ЦК України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування. Юридична особа, що є підприємницьким товариством, може мати комерційне (фірмове) найменування.

Суд вважає за необхідне зазначити при цьому, що комерційним (фірмовим) є таке найменування, під яким особа діє в цивільному обороті, та яке індивідуалізує цю особу серед інших учасників ринку.

За таких обставин, зважаючи на зміст заявлених позовних вимог, питання наявності у відповідача комерційного (фірмового) найменування, яке отримує правову охорону в порядку ст. 489 ЦК України чи навпаки, не є предметом доказування та розгляду в межах даного спору.

Окрім того, здійснюючи експертне дослідження, експерт дійшов висновку про несхожість найменування відповідача з комерційними (фірмовими) найменуваннями позивача фактично лише на підставі єдиної розрізняльної ознаки - слова «центр» в найменуванні відповідача, вказуючи однак при цьому, на однорідність товарів/послуг, що виробляються/надаються позивачем та відповідачем.

Разом з тим, такі висновки експерта не можуть прийматись як обґрунтовані з огляду навіть на те, що вони спростовуються наявними у справі доказами, зокрема щодо помилкового направлення позивачеві контрагентами відповідача коштів, що призначені для відповідача, тощо за наслідками продажу відповідачем товарів та ін. (лист ТОВ «Майстерліфт» № 270 від 09.10.2013 р.).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку що Висновок № 468 суперечить іншим доказам, що містяться у матеріалах справи.

Згідно з ч. 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судом враховано, що відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи та не приймається судом в якості належного доказу у справі.

З огляду на зазначене, наявний в матеріалах справи Висновок експерта за результатами проведення експертного дослідження об'єктів інтелектуальної власності № 468 від 29.08.2014 р., складений експертом Дорошенком О.Ф., наданий до суду відповідачем та складений в результаті експертного дослідження, проведеного за його замовленням, судом не вважається актом судової експертизи.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

- повне та скорочене найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР ПРОМИСЛОВИХ ЗАСОБІВ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ» є схожим із комерційним (фірмовим) найменуванням Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВІ ЗАСОБИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ", яким є словосполучення: українською мовою "ПРОМИСЛОВІ ЗАСОБИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ", російською мовою "ПРОМЫШЛЕННЫЕ СРЕДСТВА ИНДИВИДУАЛЬНОЙ ЗАЩИТЫ" та абревіатури: "ПРОМЗІЗ", "ПРОМСИЗ", "PROMSIZ" настільки, що їх можна сплутати.

- використання відповідачем повного та скороченого найменування, схожого на комерційне (фірмове) найменування позивача, може вводити в оману споживачів щодо товарів, які ними виробляються та (або) реалізовуються (засоби індивідуального захисту), а також щодо осіб, які ці товари реалізовують.

За змістом ст. 490 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності на комерційне найменування є: право на використання комерційного найменування; право перешкоджати іншим особам неправомірно використовувати комерційне найменування, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 159 ГК України, особа, яка використовує чуже комерційне найменування, на вимогу його власника зобов'язана припинити таке використання і відшкодувати завдані збитки.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 5 "Про деякі питання практики призначення судових експертиз у справах зі спорів, пов'язаних із захистом права інтелектуальної власності" зазначено, що у вирішенні спорів, пов'язаних з правовою охороною комерційного (фірмового) найменування, судам необхідно виходити зі змісту статей 489, 490 Цивільного кодексу України та статті 159 Господарського кодексу України, відповідно до яких комерційне (фірмове) найменування дає можливість вирізнити одну особу з-поміж інших та не вводить споживачів в оману щодо справжньої діяльності цієї особи. Тому правовласнику надається правова охорона як проти використання іншими особами тотожних найменувань, так і проти використання ними найменувань, які є схожими настільки, що їх можна сплутати з відповідним комерційним (фірмовим) найменуванням і це вводить в оману споживачів щодо товарів, які виробляються та (або) реалізовуються, та послуг, які надаються.

З огляду на вищенаведене, встановлений судом факт використання відповідачем повного та скороченого найменування, що є схожим до ступеню сплутування з комерційними найменуваннями позивача: «Промислові засоби індивідуального захисту», «Промышленные средства индивидуальной защиты» та абревіатури «ПРОМЗІЗ», «ПРОМСИЗ», «PROMSIZ», є порушенням майнових прав інтелектуальної власності позивача на вказані комерційні найменування, а отже позовні вимоги стосовно зобов'язання відповідача припинити використання в будь-який спосіб комерційного (фірмового) найменування позивача, яким є словосполучення: українською мовою "Промислові засоби індивідуального захисту", російською мовою «Промышленные средства индивидуальной защиты» та абревіатури: «ПРОМЗІЗ», «ПРОМСИЗ», «PROMSIZ», є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно доводів відповідача про передбачену законом можливість існування в юридичної особи лише одного комерційного найменування, то суд зазначає, що чинним законодавством України не передбачено імперативної норми про заборону існування більш, ніж одного повного та скороченого комерційного (фірмового) найменування, а отже за наявності належних доказів в порядку ст. 489 ЦК України, використання позивачем спірних комерційних найменувань, що слугують засобами індивідуалізації позивача як суб'єкта ринку, у суду відсутні підстави вважати такі твердження відповідача обґрунтованими.

Крім того, суд зазначає, що ЦК України не обмежує чинність майнових прав на комерційне найменування конкретним строком, вираженим у роках. Оскільки майнові права інтелектуальної власності на комерційне найменування безпосередньо пов'язані з функціонуванням юридичної особи, то з ліквідацією юридичної особи припиняється чинність зазначених майнових прав. Майнові права на комерційне найменування можуть бути припинені із інших підстав, встановлених законом (ч. 2 ст. 490 ЦК України - майнові права інтелектуальної власності на комерційне найменування передаються іншій особі лише разом з цілісним майновим комплексом особи, якій ці права належать, або його відповідною частиною (за договором комерційної концесії - гл. 76 ЦК України).

Таким чином, доводи відповідача про відсутність доказів використання спірних комерційних найменувань протягом останніх років є необґрунтованими, оскільки предметом доказування з метою встановлення обставин отримання комерційним найменуванням правової охорони є факт лише першого використання такого комерційного (фірмового) найменування.

Інші доводи відповідача, а також доводи 3-ої особи 1 про фактичне використання позивачем торгівельної марки (знаку для товарів і послуг) 3-ої особи 1 спростовуються наявними у справі доказами, а отже також не приймаються судом.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та таким, що порушує недоторканість ділової репутації ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» розповсюдження ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" недостовірної інформації про юридичний зв'язок з ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» та використання його комерційного (фірмового) найменування, то суд зазначає таке.

На підтвердження факту розповсюдження ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" недостовірної інформації про юридичний зв'язок з ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» та використання його комерційного (фірмового) найменування, позивач надає копію листа компанії ДТЕК, адресованого позивачеві, стосовно надання відомостей про правовий зв'язок між позивачем та відповідачем, а також роздруківку інтернет-сторінки з електронним листуванням користувачів Sizuk та Кострицької О. Вказана роздруківка з текстом електронного листа жодним чином не вказує на авторство відповідача, а отже позивачем не доведено факту направлення спірного листа адресату саме відповідачем, відтак підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Стосовно вимоги про зобов'язання відповідача протягом місяця з дати набрання чинності судовим рішенням за власний рахунок опублікувати в науково-виробничому журналі «Охорона праці», всеукраїнському виробничо-практичному журналі «Промислова безпека» та щомісячному практичному журналі «Охорона праці і Пожежна безпека» повідомлення про порушення ним права інтелектуальної власності позивача та спростування поширеної недостовірної інформації, то суд зазначає, що дана вимога є похідною від вимоги про визнання протиправним та таким, що порушує недоторканість ділової репутації позивача розповсюдження відповідачем недостовірної інформації про юридичний зв'язок з товариством позивача, а отже, така вимога також не підлягає до задоволення.

Окрім того, позивачем заявлено вимогу про зобов'язання учасників (засновників) ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" протягом двох місяців з дати набрання чинності судовим рішенням шляхом внесення та державної реєстрації відповідних змін до статуту змінити найменування товариства таким чином, щоб уникнути змішування з діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту".

Учасників (засновників) ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" було залучено до участі у справі в якості 3-іх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Дійсно, за змістом п. 78 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» від 17 жовтня 2012 року № 12, з огляду на приписи статей 90, 489 - 491 ЦК України та статті 159 ГК України, належним способом захисту права особи на комерційне (фірмове) найменування може бути позов про зобов'язання іншої особи припинити використання тотожного найменування та відшкодування збитків, якщо їх завдано таким використанням. У разі задоволення відповідного позову господарський суд може зобов'язати власника (засновника) або уповноважений ним орган внести необхідні зміни до установчих документів.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з приписами ст. 21 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Заявляючи до учасників (засновників) відповідача вимоги про зобов'язання шляхом внесення та державної реєстрації відповідних змін до статуту змінити найменування ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту", позивач фактично пред'являє такі вимоги до фізичних осіб: Голенка І.В., Голенка С.В. та Коваленка Є.Ю., які є третіми особами у справі, та які в силу ст. 1 ГПК України не можуть бути стороною у справі.

За таких обставин, заявлені вимоги про зобов'язання змінити найменування відповідача шляхом внесення та державної реєстрації відповідних змін до статуту не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 28.05.2014 р. у справі № 910/20889/13 було призначено судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, а витрати по проведенню даної експертизи покладено на позивача.

За надані послуги по проведенню експертизи, Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності був виставлений рахунок-фактура № 86 від 07.07.2014 р. на суму 11 808, 00 грн.

Позивач в повному обсязі оплатив наданий Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності рахунок, що підтверджується платіжним дорученням № 10336 від 08.07.2014 р. на загальну суму 11 808, 00 грн.

Крім того, ухвалою господарського суду міста Києва від 12.09.2014 р. у справі № 910/20889/13 було призначено додаткову судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, а витрати по проведенню даної експертизи покладено на позивача.

За надані послуги по проведенню додаткової експертизи, Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності був виставлений рахунок-фактура № 154 від 30.10.2014 р. на суму 4 132, 80 грн.

Позивач в повному обсязі оплатив наданий Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності рахунок, що підтверджується платіжним дорученням № 11824 від 13.11.2014 р. на загальну суму 4 132, 80 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача, при відмові в позові - на позивача, при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи № 910/20889/13, враховуючи положення ГПК України, суд зазначає про наявність підстав для стягнення на користь позивача витрат за проведення судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності пропорційно вимогам немайнового характеру, що судом задоволені.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр промислових засобів індивідуального захисту» (03115 м. Київ, вул. М. Котельникова, 1, кв. 42, ідентифікаційний код 38440953 ) припинити використання в будь-який спосіб комерційного (фірмового) найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові засоби індивідуального захисту» (08298, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, 32, ідентифікаційний код 25585987), яким є словосполучення: українською мовою «Промислові засоби індивідуального захисту», російською мовою «Промышленные средства индивидуальной защиты» та абревіатури: «ПРОМЗІЗ», «ПРОМСИЗ», «PROMSIZ».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр промислових засобів індивідуального захисту» (03115 м. Київ, вул. М. Котельникова, 1, кв. 42, ідентифікаційний код 38440953 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові засоби індивідуального захисту» (08298, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, 32, ідентифікаційний код 25585987) суму судового збору у розмірі 1 147 (одна тисяча сто сорок сім) грн. 00 коп. та суму витрат на оплату експертизи у розмірі 3 985 (три тисячі дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 20 коп.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 25.05.2015 р.

Судді: Ю.В. Картавцева (гол.)

І.М. Отрош

К.В. Полякова