ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2015 р. Справа № 911/1299/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк», м. Київ
до приватного підприємства радуга «Радуга Буд», Київська обл., с. Требухів
про стягнення 8 360 229,78 доларів США,
за участю представників:

позивача:Борух В.А., довіреність №11-юр від 30.01.2015 року;
відповідача:не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк» (позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовною заявою до приватного підприємства радуга «Радуга Буд» (відповідач) про стягнення 7 200 000,00 доларів США заборгованості за кредитом, 980 000,00 доларів США заборгованості за відсотками, 180 229,78 доларів США пені за прострочення сплати кредиту та відсотків, у зв'язку з неналежним виконанням останнім зобов'язань за кредитним договором №661-040313 від 04.03.2013 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.03.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 16.04.2015 року.

Ухвалами господарського суду Київської області від 16.04.2015 року та 30.04.2015 року розгляд справи було відкладено на 30.04.2015 року та 21.05.2015 року відповідно.

Представник відповідача у судове засідання 21.05.2015 року не з'явився, відзив на позов не надав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2010 року №01-08/140 «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.03.2013 року між публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» (банк) та приватним підприємством «Радуга Буд» (позичальник) було укладено кредитний договір №661-040313 (договір), згідно п. 1.1. якого, в редакції договору про внесення змін до договору від 17.03.2014 року, банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію (далі за текстом - кредитна лінія/кредит) загальним лімітом 7 200 000,00 доларів США. Під терміном «відновлювальна кредитна лінія з графіком погашення» розуміється кредитна лінія, яка дозволяє позичальнику поетапно використовувати кредитні кошти, та здійснювати погашення отриманих траншів в сумі та строки, що вказано в графік погашення заборгованості (додатку 1 до цього договору).

Відповідно до п. 1.3. договору, в редакції договору про внесення змін до договору від 17.03.2014 року, кредит надається на строк з 04 березня 2013 року по 25 березня 2015 року, якщо інший термін повернення кредиту не встановлений договором про внесення змін до договору або не визначений у відповідності до умов розділу ІV договору. У випадку звернення позичальника (заставодавця) або третьої особи з вимогою про дострокове повернення, перерахування (списання) або арешт суми (маси банківського металу) депозиту (вкладу) за договором, визначеним п. 2.1. договору, термін повернення кредиту, сплати процентів та комісії за договором встановлюється в день, що передує дню отримання банком відновлювальної письмової вимоги.

Згідно п. п. 1.4.1., 1.4.2. договору, за користування кредитними коштами у межах встановленого в п. 1.3. строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 20% річних. При цьому, за користування кредитними коштами понад строк, визначений п. 1.3. договору, процентна ставка встановлюється в розмірі 40% річних.

Пунктом 1.4.4. договору, встановлено, строк сплати процентів - з 1-го по 25-е число місяця, наступного за місяцем користування кредитом. А також в день закінчення строк, на який надано кредит, у відповідності до п. 1.3. договору, в день дострокового погашення заборгованості, або в день дострокового розірвання договору.

Видача банком кредитних коштів відповідно до п. 1.1. договору здійснювалась в межах встановленого ліміту шляхом перерахування кредитних коштів на підставі письмових заяв позичальника та зараховувалась на його поточний рахунок.

Факт видачі кредитних коштів підтверджується також випискою (роздруківкою) з позичкового рахунку позичальника (міститься в матеріалах справи). Таким чином, позивач, як кредитор, виконав свої зобов'язання перед відповідачем за договором.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що в порушення умов кредитного договору відповідач не повернув грошові кошти, одержані в рахунок кредитної лінії та не сплатив проценти за користування кредитом, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором, розмір якої станом на 02.02.2015 року становить 7 200 000,00 доларів США заборгованості за кредитом, 980 000,00 доларів США заборгованості за відсотками.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 11, 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї ж статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Доказів сплати заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитом відповідач не надав.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 7 200 000,00 доларів США та заборгованості за процентами у розмірі 980 000,00 доларів США підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім суми основної заборгованості, позивач звертається з вимогою про стягнення з відповідача пені у сумі 180 229,78 грн., у зв'язку з несвоєчасним поверненням кредиту та з несвоєчасною сплатою процентів за користування кредитом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 536 Цивільного кодексу України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.2. договору, за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів та комісій за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов'язань від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості. У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України сторони домовляються, що нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Сплата штрафних санкцій за договором не звільняє позичальника від відшкодування збитків, завданих банку.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином договірні правовідносини між сторонами, щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», який є спеціальним з питань регулювання вказаних відносин, і має пріоритетне застосування щодо правовідносин відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань між сторонами у справі.

В зазначеному законі прямо вказано про те, що розмір пені не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, а відповідно до абзацу другого частини 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені встановив, що заявлений позивачем до стягнення розрахунок пені у розмірі 180 229,78 доларів США є арифметично невірним, оскільки позивачем нарахована пеня в порушення статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», у зв'язку з чим стягненню підлягає розмір пені, здійснений за розрахунком суду в сумі 85 612,93 доларів США.

В іншій частині позовних вимог про стягнення пені в позові слід відмовити.

Відповідно до п. 19 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/369 від 29 червня 2010 року «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» господарський суд може прийняти рішення про стягнення з відповідача суми заборгованості саме в іноземній валюті у спорах, пов'язаних із здійсненням валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 Цивільного кодексу України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). При цьому законом прямо не передбачено обов'язку господарського суду зазначати в резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті еквівалент такої суми в гривнях. Якщо ж у відповідних випадках позивач просить зазначити в резолютивній частині судового рішення зі спору, пов'язаного зі стягненням суми заборгованості в іноземній валюті, також і гривневий еквівалент (за офіційним курсом Національного банку України) або лише гривневий еквівалент, то суд з урахуванням конкретних обставин справи може задовольнити будь-яке з таких клопотань.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд при прийнятті рішення стягнути заборгованість в іноземній валюті.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору (ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи, що відповідач не звільнений від сплати судового збору згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства «Радуга Буд» (07454, Київська обл., с. Требухів, вул. Котовського, буд. 1-Б, код 33086425) на користь публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (04073, м. Київ, проспект Московський, 16, код 34693790) 7 200 000 (сім мільйонів двісті тисяч) доларів США 00 центів заборгованості по кредиту, 980 000 (дев'ятсот вісімдесят тисяч) доларів США 00 центів заборгованості по процентах, 85 612 (вісімдесят п'ять тисяч шістсот дванадцять) доларів США 93 центів пені.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з приватного підприємства «Радуга Буд» (07454, Київська обл., с. Требухів, вул. Котовського, буд. 1-Б, код 33086425) в доход державного бюджету України 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати накази.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 26.05.2015 р.

Суддя Т.Д. Лилак