КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2015 р. Справа№ 910/25885/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Новікова М.М.

за участю представників:

від позивача: представник - Кисловська В.В. - за довіреністю,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2015 р.

у справі № 910/25885/14 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", м. Київ

до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація-103 Голосіївського району", м. Київ

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2015 р. у справі № 910/25885/14 частково задоволений позов ПАТ «АК «Київводоканал» до КП "Житлово-експлуатаційна організація-103 Голосіївського району" про стягнення 867 413,42 грн., з відповідача на користь позивача стягнуто 542 722,99 грн. заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, 48 423,29 грн. інфляційних втрат, 5 614,99 грн. 3% річних, 25 031,98 грн. пені, 27 136,15 грн. штрафу та 12 878,24 грн. судових витрат

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати в частині незадоволених вимог.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, вважає що рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині незадоволених позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, з огляду на те, що сторони про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення процесуальних документів, враховуючи вимоги ст. 102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у його відсутність.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 14.03.2006 року між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", правонаступником якого є ПАТ "Київводоканал" (Постачальник), та ЖЕО-103 (Абонент) укладений договір № 06439/2-01 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, за умовами якого позивач зобов'язався надавати відповідачу послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод, а відповідач зобов'язався розраховуватися за вищезазначені послуги згідно з умовами договору.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення боргу, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до умов договору, надав відповідачу послуги в повному обсязі, проте відповідачем зобов'язання в частині оплати послуг виконані неналежним чином в зв'язку з чим утворилася заборгованість. Також, позивач просив стягнути інфляційні втрати, річні, та пеню в зв'язку з порушенням зобов'язань.

Частково задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.10.2013р. по 30.06.2014р. складається з: 412 699,07 грн. заборгованість (за кодами Абонента 1-1378, 1-1703, 1-1704); 177 879,38 грн. заборгованість за надані послуги з постачання питної води на підігрів (обліковується за кодом Абонента 1-51378); - 130 023,92 грн. за надані послуги з приймання стоків гарячої води (обліковується за кодом Абонента 1-51378), що підтверджується актами про зняття показань з приладів обліку, розшифровки з рахунку Абонента за відповідний період. Абонентом, встановлений договором порядок надання заперечень щодо кількості або вартості наданих послуг виконано не було, та у встановлений Договором строк не направлено свого представника з обґрунтовуючи ми документами для проведення звіряння. З огляду на це, надані Постачальником послуги з постачання питної води та приймання стічних вод у систему каналізації, відповідно до умов договору, є прийнятими. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за надані у період з 01.10.2013 року по 30.06.2014 року послуги з постачання питної (холодної) води та приймання стічних вод з неї, в розмірі 412 699,07 грн., та приймання стічних вод з постачання води на підігрів в розмірі 130 023,92 грн., що разом складає 542 722,99 грн.

Позов у частині вимог про стягнення пені та штрафу, нарахованих за прострочення оплати заборгованості за отримані послуги з водопостачання та водовідведення підлягає задоволенню в частині 25 031,98 грн. пені та 27 136,15 грн. (542 722,99 грн. * 5%) штрафу, оскільки наданий позивачем детальний розрахунок пені відповідає нормам законодавства, матеріалам справи та умовам договору.

Разом з тим, суд першої інстанції звернув увагу на те, що відповідно до пункту 3.13 Правил № 190, розрахунок за спожиту питну воду, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання, повинен проводитися з балансоутримувачем теплових пунктів (котелень). Відповідач не є балансоутримувачем теплових пунктів (котелень), а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за воду, обліковану позивачем за кодом 1-51378, як на підігрів для виготовлення гарячої води задоволенню не підлягають, в тому числі і нараховані на суму заборгованості інфляційні втрати, 3% річних, пеня та штраф також не підлягають стягненню.

Крім того, перевіривши розрахунки інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання за послуги з постачання питної (холодної) води та приймання стічних вод з неї наданий позивачем, суд вийшов висновку про їх арифметичну невірність. За розрахунком суду, за прострочення виконання вказаного грошового зобов'язання з відповідача підлягає до стягнення 35 951,68 грн. інфляційних втрат, за прострочення виконання вказаного грошового зобов'язання з відповідача підлягає стягненню 12 471,61 грн. інфляційних втрат, у частині вимог про стягнення 3% річних, нарахованих за прострочення оплати заборгованості за отримані послуги з водопостачання та водовідведення підлягає задоволенню в частині 5 614,99 грн.

Заперечуючи проти рішення, позивач звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції безпідставно не взяв до уваги акти про зняття показань водолічильників, що погоджені й підписані відповідачем; спір виник з приводу оплати послуг, а не у зв'язку із оплатою обсягів води що використовується для гарячого водопостачання , як про це зазначив суд. Крім того, відповідно до умов договору відповідач не звільняється від сплати послуг за постачання води, в тому числі і обсяги що використовуються на підігрів. Таким чином, позовні вимоги, на думку позивача, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до вимог ст. ст. 901, 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За статтею 19 Закону Україну "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору, зокрема, з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням, з підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного постачання та водовідведення; договір про надання послуг з питного постачання набирає чинності після досягнення домовленості з усіх його істотних умов та підписання сторонами.

Статтею 6 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначено, що державна політика у сфері питної води та питного водопостачання будується на принципах державного управління і регулювання відносин у сфері питної води та питного водопостачання, додержання єдиних правил, норм і стандартів усіма суб'єктами відносин у сфері питної води та питного водопостачання.

За змістом ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Отже, постачання гарячої води регулюється Законом України «Про теплопостачання», тоді як Закон України «Про питну воду та питне водопостачання» не регулює правовідносин з підігріву води, тому вимоги позивача про стягнення боргу за гарячу воду, що складається з питної холодної води не можливо без внесення відповідних змін до укладеного сторонами договору.

Наказом Міністерства житлово-комунального господарства України N 190 від 27.06.2008 року затверджено Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі - Правила), які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Згідно п. 2.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України N 190 від 27.06.2008 N 190, договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги".

Разом з тим, укладеним між сторонами договором N 06439/2-01 на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі не передбачено обов'язку відповідача здійснювати оплату обсягів холодної (питної) води, що йде на підігрів.

Пунктом 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України встановлено, що суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Таким чином, саме енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води, а споживач оплачує холодну воду, яка йде на підігрів, лише в тому випадку, якщо він отримує від водопостачальника холодну воду та самостійно підігріває її до стану гарячої води.

Між тим, господарським судом першої інстанції встановлено, що позивачем без узгодження з відповідачем та без внесення змін до договору було відкрито окремий код для додаткового нарахування води, яка використовується для виготовлення гарячої води на обладнані (бойлері), що належить окремому господарюючому суб'єкту ПАТ "Київенерго" та за якість та кількість її надання позивач не несе ніяких зобов'язань.

Враховуючи ту обставину, що між сторонами відсутні договірні правовідносини спрямовані на підігрів води, а також те, що у відповідача на балансі відсутні теплові пункти (котельні), з яких йому здійснюється постачання гарячої води, то у відповідача відсутній обов'язок здійснювати оплату зазначених послуг та нарахованих позивачем на суму боргу інфляційних втрат, 3 % річних та пені.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України № 910/6862/13 від 13.11.2013 р.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2015 р. у справі № 910/25885/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/25885/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді П.В. Авдеєв

М.М. Новіков