П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Київ

Судова палата у господарських справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Колесника П.І.

суддів: Барбари В.П., Берднік І.С., Гуля В.С., Ємця А.А.,

Жайворонок Т.Є., Потильчака О.І., Шицького І.Б., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 20 серпня 2014 року в справі № 5028/12/106/2011 за позовом заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Федерації профспілкових організацій Чернігівської області, приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», виконавчого комітету Чернігівської міської ради, треті особи: комунальне підприємство «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, Федерація професійних спілок України, про визнання незаконним рішення, визнання недійсними свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна із чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року до Верховного Суду України звернувся заступник Генерального прокурора України із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 20 серпня 2014 року в справі № 5028/12/106/2011 із підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), в якій просив скасувати зазначену постанову, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Підставою для перегляду постанови заступник Генерального прокурора України вважає неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень статті 10 Конституції Української РСР 1978 року, статті 87 Цивільного кодексу Української РСР, Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України», постанови Верховної Ради України «Про захист суверенних прав власності Української РСР», постанови Верховної Ради України «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР», статті 388 Цивільного кодексу України, внаслідок чого, на думку заявника, було ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

В обґрунтування заяви заступником Генерального прокурора України надано копії постанов Вищого господарського суду України від 16 листопада 2011 року у справі № 4/5027/643/2011, від 5 серпня 2014 року у справі № 910/993/14, від 7 жовтня 2014 року у справі № 5004/2011/11, від 16 грудня 2014 року у справі № 5002-5/3128-2011, від 19 лютого 2015 року у справі № 5028/12/107/2011, в яких суд касаційної інстанції, на думку заявника, по-іншому, ніж у справі № 5028/12/106/2011, застосував зазначені норми матеріального права при вирішенні спору у подібних правовідносинах.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Генеральної прокуратури України, Федерації професійних спілок України, Федерації профспілкових організацій Чернігівської області, приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», перевіривши наведені заступником Генерального прокурора України обставини, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вищий господарський суд України, залишаючи без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 3 червня 2014 року, якою скасовано рішення господарського суду Чернігівської області від 20 грудня 2011 року про часткове задоволення позову та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, виходив із того, що майно профспілок не належало до державної власності, право власності Федерації профспілкових організацій Чернігівської області на спірне майно виникло на законних підставах, отже, відповідач правомірно розпорядився спірним майном.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР «Про захист суверенних прав власності Української РСР» від 29 листопада 1990 року

№ 506-ХІІ на території республіки введено мораторій на будь-які зміни форми власності та власника державного майна до введення у дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Згідно з Указом Президії Верховної Ради України від 30 серпня 1991 року № 1452-XII «Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави» та Законом України від 10 вересня 1991 року № 1540-ХІІ «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.

Одночасно Указом Президії Верховної Ради України «Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави» від 30 серпня 1991 року № 1452-XII визнано недійсними майнові договори, якими змінено форму власності, укладені під час дії мораторію, встановленого постановою Верховної Ради Української РСР «Про захист суверенних прав власності Української РСР» від 29 листопада 1990 року № 506-ХІІ .

У той же час профспілки діяли за загальним статутом профспілок СРСР та були загальносоюзною громадською організацією.

Як установлено судом першої інстанції, спірні об'єкти нерухомості були майном громадської організації колишнього Союзу РСР, розташованим на території України, тобто перебували у віданні Української республіканської Ради профспілок, правонаступником якої після розпаду Союзу РСР стала рада Федерації незалежних профспілок України, а у подальшому - Федерація професійних спілок України, та відповідно до наведених норм є державною власністю.

За таких обставин на момент створення як Федерації професійних спілок України, так і Федерації профспілкових організацій Чернігівської області спірне майно перебувало у державній власності, а тому могло бути відчужене виключно за згодою власника.

Постановою Верховної Ради України від 10 квітня 1992 року № 2268-ХІІ «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України» передбачено, що майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій, до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, передані тимчасово Фонду державного майна України.

За змістом постанови Верховної Ради України «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР» від 4 лютого 1994 року № 3943-ХІІ тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю.

Питання щодо суб'єктів права власності зазначеного майна на законодавчому рівні не врегульовано, майно колишніх профспілкових організацій на теперішній час залишається державною власністю, а тому правові підстави для розпорядження як Федерацією професійних спілок України, так і Федерацією профспілкових організацій Чернігівської області майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР (продажу, передачі до статутних фондів господарських товариств, відчуження у будь-який інший спосіб) відсутні.

Ураховуючи те, що суд касаційної інстанції при вирішенні цієї справи неправильно застосував норми матеріального права, заява заступника Генерального прокурора України підлягає задоволенню, а постанова Вищого господарського суду України від 20 серпня 2014 року - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» і керуючись статтями 11116 , 11123- 11125 Господарського процесуального кодексу України (у редакції до 28 березня 2015 року), Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

Заяву заступника Генерального прокурора України задовольнити.

Постанову Вищого господарського суду України від 20 серпня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 2 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий П.І. Колесник

Судді:В.П. Барбара

І.С. Берднік

В.С. Гуль

А.А. Ємець

Т.Є. Жайворонок

О.І. Потильчак

І.Б. Шицький