РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015Справа №910/101/15-г

За позовом Комунального підприємства "Полтава-Сервіс" Полтавської міської ради

до Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк"

про стягнення грошових коштів та зобов'язання вчинити дії

Головуючий суддя Цюкало Ю.В.

Суддя Селівон А.М.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Матієвська В.Л. - за довіреністю від 20.04.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05 січня 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства "Полтава-Сервіс" Полтавської міської ради (Позивач) надійшла позовна заява № 992 від 29 грудня 2014 року до Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" (Відповідач) про стягнення 3 466,51 грн. - пені, 3 152,61 грн. - індексу інфляції, 396,16 грн. - 3% річних; зобов'язання провести списання коштів з рахунку № 01 та перерахувати:

- по платіжному дорученню № 1 від 08.09.2014 року на рахунок отримувача 0002 УДКСУ у м. Полтаві, банк отримувача 831019 ГУ ДКСУ у Полтавській області за призначенням платежу *;131; по сплаті грошових зобов'язань по акту перевірки № 820/16-01-22-9-11/30191518 в сумі 11328,00 грн.;

- по платіжному дорученню № 2 від 08.09.2014 року на рахунок отримувача 0002 УДКСУ у м. Полтаві, банк отримувача 831019 ГУ ДКСУ у Полтавській області за призначенням платежу *;131; по сплаті пені по акту перевірки № 820/16-01-22-9-11/30191518 в сумі 13000,00 грн.;

- по платіжному дорученню № 3 від 08.09.2014 року на рахунок отримувача 0002 УДКСУ у м. Полтаві, банк отримувача 831019 ГУ ДКСУ у Полтавській області за призначенням платежу *;131; по сплаті пені по акту перевірки № 820/16-01-22-9-11/30191518 в сумі 18439,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору № 50-99/ЮО від 04.09.2014р. банківського рахунку в частині належного виконання платіжних доручень клієнта.

В судовому засіданні 20.05.2015 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було подано заперечення на позов, у якому вказано, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення на підставі п. 3 ч. 5 ст. 36 та п. 4 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки в ПАТ «Міський комерційний банк» запроваджено тимчасову адміністрацію, а також розпочато процедуру ліквідації відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/101/15-г. Розгляд справи призначено на 18.02.2015 р.

Судове засідання, призначене на 18.02.2015 року, не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2015р. розгляд справи було призначено на 16.03.2015р.

В судове засідання, призначене на 16.03.2015р., з'явився представники сторін, надали усні пояснення, відповіли на запитання суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2015 р. суд ухвалив розгляд справи №910/101/15-г здійснити колегіально у складі трьох суддів.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 16.03.2015р. для колегіального розгляду справи визначено наступний склад суду: Цюкало Ю.В. (головуючий), суддя Селівон А.М., суддя Спичак О.М.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.03.2015р. вищезазначеним складом колегії суддів справу №910/101/15-г прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 15.04.2015р.

Судове засідання, призначене на 15.04.2015р., не відбулось, у зв'язку із перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.04.2015 року призначено розгляд справи № 910/101/15-г у судовому засіданні на 20.05.2015р.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Міський комерційний банк" (банк) та Комунальним підприємством «Полтава-Сервіс» Полтавської міської ради (клієнт) (разом - сторони) було укладено Договір банківського рахунку № 50-99/ЮО (далі - Договір або Договір банківського рахунку, належним чином завірена копія договору в справі), відповідно до п. 1.1. якого, банк, після отримання від клієнта документів, визначених діючим законодавством, здійснення належної ідентифікації клієнта та його уповноважених представників, відкриває клієнту поточний рахунок № 01 (надалі - рахунок) та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, отримує плату за обслуговування клієнта згідно з тарифами на операції та послуги банку, що є додатком/ками до цього договору. Підписання цього договору клієнтом підтверджує отримання ним тарифів та погодження з ними.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено порушення умов договору № 50-99/ЮО від 04.09.2014р. банківського рахунку в частині належного виконання платіжних доручень клієнта, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача 3 466,51 грн. - пені, 3 152,61 грн. - індексу інфляції, 396,16 грн. - 3% річних; зобов'язати провести списання коштів з рахунку № 01 та перерахувати:

- по платіжному дорученню № 1 від 08.09.2014 року на рахунок отримувача 0002 УДКСУ у м. Полтаві, банк отримувача 831019 ГУ ДКСУ у Полтавській області за призначенням платежу *;131; по сплаті грошових зобов'язань по акту перевірки № 820/16-01-22-9-11/30191518 в сумі 11328,00 грн.;

- по платіжному дорученню № 2 від 08.09.2014 року на рахунок отримувача 0002 УДКСУ у м. Полтаві, банк отримувача 831019 ГУ ДКСУ у Полтавській області за призначенням платежу *;131; по сплаті пені по акту перевірки № 820/16-01-22-9-11/30191518 в сумі 13000,00 грн.;

- по платіжному дорученню № 3 від 08.09.2014 року на рахунок отримувача 0002 УДКСУ у м. Полтаві, банк отримувача 831019 ГУ ДКСУ у Полтавській області за призначенням платежу *;131; по сплаті пені по акту перевірки № 820/16-01-22-9-11/30191518 в сумі 18439,00 грн.

Оцінивши в матеріалах справи докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом, 04.09.2014р. між сторонами було укладено Договір банківського рахунку № 50-99/ЮО, відповідно до п. 1.1. якого, банк, після отримання від клієнта документів, визначених діючим законодавством, здійснення належної ідентифікації клієнта та його уповноважених представників, відкриває клієнту поточний рахунок № 01 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, отримує плату за обслуговування клієнта згідно з тарифами на операції та послуги банку, що є додатком/ками до цього договору. Підписання цього договору клієнтом підтверджує отримання ним тарифів та погодження з ними.

04.09.2014 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 50-99/ЮО/1 до Договору банківського рахунку № № 50-99/ЮО (належним чином завірена копія договору в справі, далі по тексту - Додаткова угода), відповідно до п. 1.1. якого, банк зобов'язується проводити розрахункове обслуговування клієнта в системі електронних платежів «Клієнт-Банк», а саме проводити розрахункові операції за дорученням клієнта з використанням розрахункових документів в електронній формі, які були передані, каналами електронного зв'язку.

Відповідно до п. 8.1 Договору, правочин набирає чинності з дня його підписання та діє до закриття всіх рахунків клієнта.

Матеріали справи доказів припинення спірного правочину не містять, позивачем під час розгляду спору жодних заяв з приводу закінчення терміну дії договору не заявлялось. Доказів закриття рахунків позивача матеріали справи також не містять.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1068 Цивільного кодексу, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (ст. 1071 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до п. 1.9 Постанови №22 від 21.01.2004р. Правління Національного банку України "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

Згідно з п.п. 2.3, 2.4 Договору банківського рахунку, платежі з рахунку клієнта проводяться за його дорученням на підставі розрахункових документів у межах залишку коштів на рахунку на початок операційного дня. Розрахункові документи подаються до банку як на паперових носіях, так і у вигляді електронних документів з використанням системи "Клієнт-Банк" за умови укладання окремого договору.

Відповідно до виписки по особовим рахункам позивача, останнім було направлено на виконання відповідачу наступні платіжні доручення:№ 1 від 08.09.2014 року про перерахування 11 328,00 грн.; № 2 від 08.09.2014 року про перерахування 15 000,00 грн.; № 3 від 08.09.2014 року про перерахування 18 439,00 грн.

Судом встановлено, що станом на момент звернення до банку з переліченими вище платіжними дорученнями, на рахунку позивача було достатньо грошових коштів для їх перерахування визначеному клієнтом отримувачу.

Вказані платіжні доручення станом на травень 2015 року виконано не було, зворотнього суду не доведено.

Позивач звернувся до відповідача із заявою № 321 від 27 березня 2015 року, у якій просить останнього визнати кредиторські вимоги і включити до реєстру кредиторів грошові кошти на суму 42 669,25 грн. (копія документу в справі).

Частиною 1 статті 1074 Цивільного кодексу України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Як встановлено судом, на підставі Постанови №732 від 20.11.2014р. правління Національного банку України "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014р. прийнято рішення №124 про запровадження з 21.11.2014р. по 20.02.2015р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Міський комерційний банк» запроваджено строком на три місяці з 21.11.2014 по 20.02.2015.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 36 від 17.02.2015р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк» до 20.03.2015р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк» Чернявської Олени Степанівни до 20.03.2015р. включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015р. № 187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 20.03.2015р. № 64 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Тимошенка Костянтина Володимировича строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Пунктом 6 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 36 вказаного нормативно-правового акту з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

При цьому, згідно з п.1 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, у даному випадку виключення, що передбачені п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до спірних правовідносин не застосовуються, тому що позивач є кредитором банку, а не вкладником, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Вкладник - це фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритого у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

Отже, з урахуванням наведених вище приписів чинного законодавства, суд дійшов висновку, що Комунальне підприємство "Полтава-Сервіс" Полтавської міської ради є кредитором банку, вимоги якого у відповідності до змісту ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Судові витрати, відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 25.05.2015р.

Суддя Цюкало Ю.В.

Суддя Селівон А.М.

Суддя Спичак О.М.