ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа № 918/283/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Павленка Є.В., розглянувши матеріали справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - Підприємець) до публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (далі - Товариство), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Кузнецовське міське комунальне підприємство (далі - Підприємство), про скасування рішення,

за участі представників:

позивача: ОСОБА_2 за дов. від 20 січня 2015 року № 13,

відповідача: Манжаюка Д.Л. за дов. від 31 грудня 2014 року № 98,

третьої особи: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2015 року Підприємець звернувся до господарського суду Рівненської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що 1 березня 2012 року працівниками Володимирецької дільниці Товариства було складено акт № Р 001891 про порушення позивачем Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28 (далі - Правила), на підставі якого рішенням комісії Товариства по розгляду актів про порушення Правил, оформленого протоколом від 26 березня 2014 року № 53, позивачу на підставі пункту 2.1 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 4 травня 2006 року № 562 (далі - Методика) у період з 1 березня 2011 року по 29 лютого 2012 року було нараховано обсяг не облікованої енергії по пропускній здатності електромережі, яка згідно виставленого Товариством рахунку від 27 березня 2012 року склала 13 064 грн. 27 коп. Оскільки вищезазначений акт про порушення був складений представниками Товариства за відсутності повноважного представника позивача, і останній на час прийняття даного рішення не був власником чи орендарем електроустановок та приміщення, де було виявлене зазначене порушення, Підприємець, посилаючись на статті 216, 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та пункти 1.2, 1.3, 2.6, 6.41, 6.42 Правил, просив суд скасувати це рішення.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 20 березня 2015 року порушено провадження у справі № 918/283/15 та призначено її до розгляду на 7 квітня 2015 року. Цією ж ухвалою до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено Підприємство.

До початку призначеного судового засідання через канцелярію суду надійшов відзив Товариства на позовну заяву Підприємця від 6 квітня 2015 року № 25-15/420 (а.с. 28-31), в якому останнє заперечило проти задоволення його позовних вимог з огляду на те, що рішенням господарського суду Рівненської області від 30 вересня 2014 року у справі № 918/1158/14, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 4 березня 2015 року, позов Товариства про стягнення з Підприємця 13 064 грн. 27 коп. вартості не облікованої енергії, встановленої спірним рішенням відповідача, задоволено у повному обсязі. Оскільки дане судове рішення, яким був встановлений факт відповідності оспорюваного рішення відповідача вимогам Правил, на час розгляду цього спору набрало законної сили, вказана обставина, на думку Товариства, є встановленою та не потребує доказуванню в силу приписів статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Крім того, акт про порушення правил від 1 березня 2012 року № Р 001891 був складений у присутності уповноваженого представника Підприємця, що додатково свідчить про необґрунтованість вимог позивача. Також Товариство у своєму відзиві вказувало на те, що позивач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду вищезазначеного акту, відтак оспорюване рішення було прийняте відповідачем з урахуванням нормативних приписів чинного законодавства.

Ухвалою суду від 7 квітня 2015 року розгляд справи відкладено на 21 квітня 2015 року.

21 квітня 2015 року через канцелярію суду надійшли письмові пояснення Підприємства від 20 квітня 2015 року № 779 (а.с. 68-69), в яких третя особа повідомила, що приміщення їдальні № 1, розташованої на Будівельній базі № 1 та № 2 Промислової зони № 49 а-1 у місті Кузнецовську, в якому Товариством було виявлене порушення Правил, перебуває на балансі Підприємства з 30 грудня 2008 року. Згідно протоколів засідання комісії по проведенню конкурсу на право укладення договору оренди комунального майна від 28 грудня 2011 року та від 26 січня 2012 року Підприємцю було надано дозвіл на оренду приміщень № 5, 9-33, 42-49 їдальні № 1, яка знаходиться за вищезазначеною адресою, для виробничої діяльності та побутового обслуговування населення. З огляду на наведені обставини, 22 червня 2012 року Підприємство направило на адресу позивача проект договору оренди вказаного нерухомого майна. Проте листом від 14 серпня 2012 року Підприємець повідомив третю особу про відмову в акцептуванні даної пропозиції, у зв'язку з чим договір оренди вищезазначених приміщень з даним суб'єктом господарювання укладений не був. У той же час за результатами проведення повторного конкурсу на право оренди даного комунального майна відповідний правочин був укладений між Підприємством та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 Також у даних поясненнях третя особа повідомила, що у Підприємства відсутні договірні відносини з Товариством щодо електропостачання вказаного об'єкту нерухомості.

У судовому засіданні 21 квітня 2015 року оголошувалася перерва до 5 травня 2015 року.

5 травня 2015 року на адресу суду надійшли письмові пояснення Підприємства від 29 квітня 2015 року № 865 (а.с. 93-94), в яких останнє зазначило, що під час перевірки працівниками третьої особи будинків №№ 49, 51, 54, які знаходяться у Промисловій зоні Будівельної бази № 1 та № 2 у місті Кузнецовську, було складено акт від 29 лютого 2012 року, яким зафіксовано перебування у спірному приміщенні сторонньої особи - ОСОБА_6. Ця особа назвалася найманим працівником позивача. У той же час даний працівник не надав представникам Підприємства будь-яких документів, що посвідчують його особу, а також доказів, які свідчать про його перебування у трудових відносинах з Підприємцем.

Ухвалою суду від 5 травня 2015 року розгляд справи відкладено на 19 травня 2015 року.

До початку призначеного судового засідання через канцелярію суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача від 14 травня 2015 року № 25-15/606 (а.с. 99-100), в яких останній зазначив про дійсність акту про порушення від 1 березня 2012 року № Р 001891, оскільки вказаний документ був підписаний трьома уповноваженими представниками Товариства, як передбачено Правилами.

Крім того, до початку даного засідання через канцелярію суду надійшло клопотання позивача від 18 травня 2015 року (а.с. 106), в якому останній просив суд долучити до матеріалів справи копію постанови Вищого господарського суду України від 13 травня 2015 року у справі № 918/1158/14 (а.с. 107-113), якою рішення судів нижчих інстанцій у даній справі про задоволення позову Товариства та стягнення з Підприємця 13 064 грн. 27 коп. вартості не облікованої енергії, нарахованої на підставі спірного рішення відповідача, були скасовані з одночасним направленням даної справи на новий розгляд до господарського суду Рівненської області.

У судовому засіданні 19 травня 2015 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник Товариства у даному судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 6 квітня 2015 року № 25-15/420 та поданих відповідачем додаткових поясненнях.

Третя особа про дату, час і місце розгляду даної справи була повідомлена належним чином, проте явку свого повноважного представника у призначене судове засідання не забезпечила.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданим учасниками процесу оригіналам цих документів, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

На виконання рішення Кузнецовської міської ради від 27 квітня 2007 року № 161 розпорядженням міського голови Кузнецовська від 7 липня 2008 року № 180-р (а.с. 71) приміщення їдальні № 1, розташованої на Будівельній базі № 1 та № 2 Промислової зони № 49 а-1 у місті Кузнецовську, було передане на баланс Підприємства. Дане приміщення перебуває на балансі третьої особи з 30 грудня 2008 року, що підтверджується довідкою Підприємства від 17 квітня 2015 року № 761 (а.с. 70).

1 березня 2012 року працівниками Володимирецької дільниці Товариства було складено акт № Р 001891 про порушення позивачем Правил (а.с. 84-85), відповідно до якого за результатами перевірки при обстеженні точки обліку в приміщення вищезазначеної їдальні було виявлено порушення Правил, яке полягало у безобліковому споживанні електроенергії та самовільному підключенні до електромережі вищезазначеної їдальні № 1 без дозволу енергопостачальної та енергопередавальної організації, тобто без укладення договору. Вказаний акт був підписаний трьома представниками Товариства. У той же час цей документ містить відомості про те, що під час проведення даної перевірки був присутній представник позивача - ОСОБА_6 Сам же Підприємець під час складення вказаного акту був відсутній.

У даному акті також було зазначено, що об'єкт, на якому проводилася перевірка, використовувався Підприємцем для виробництва меблів.

26 березня 2012 року комісією відповідача з розгляду актів про порушення Правил було прийнято рішення, оформлене протоколом № 53 (а.с. 11), про нарахування позивачу згідно з пунктом 2.6 Методики по пропускній здатності електромережі (тобто по перерізу провідника) за період з 1 березня 2011 року по 29 лютого 2012 року обсягу електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем Правил.

Судом також встановлено, що 28 березня 2012 року Товариство направило на адресу позивача акт про порушення від 1 березня 2012 року № Р 001891, протокол від 26 березня 2012 року № 53, а також рахунок від 27 березня 2012 року по вищезазначеному акту на суму 13 064 грн. 27 коп., що підтверджується наявним в матеріалах справи описом вкладення в цінний лист (а.с. 45).

Відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі регулюються Законом України "Про електроенергетику" (далі - Закон), згідно статі 27 якого передбачена відповідальність за порушення законодавства в сфері електроенергетики.

Відповідно до статті 26 вказаного Закону споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Пунктом 1.3 Правил передбачено, що постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 10.2 Правил споживач електричної енергії зобов'язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів).

Відповідно до пункту 5.1 Правил договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без дозволу не допускається.

Відповідно до пункту 6.40 Правил обсяг електричної енергії, спожитої внаслідок порушення Правил, розраховується відповідно до Методики, яка застосовується енергопостачальником при визначенні обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення Правил та/або виявлення фактів крадіжки електричної енергії, самовільного підключення до об'єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без приладів обліку.

Крім того, пунктом 6.41 Правил визначено, що у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень Правил або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється акт порушень Правил.

Згідно із пунктом 6.42 Правил на підставі акту порушень уповноваженими представниками постачальника електричної енергії під час засідання комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг не облікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Рішення комісії оформлюється протоколом і набирає чинності з дня вручення протоколу споживачу. Разом з протоколом споживачу надаються розрахунок величини вартості та розрахункові документи для оплати не облікованої електричної енергії та/або збитків.

Згідно із пунктом 2.1 Методики остання застосовується на підставі акта про порушення, складеного в порядку, установленому цією Методикою, з урахуванням вимог Правил та в разі виявлення таких порушень Правил, зокрема, як самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника.

Відповідно до підпункту "б" пункту 3.3 Методики розрахунок вартості не облікованої електричної енергії здійснюється у разі самовільного підключення споживачем електроустановок, струмоприймачів або проводів до електричних мереж енергопостачальника - із дня набуття споживачем права власності на електроустановку чи права користування електроустановкою або із дня здійснення останньої технічної перевірки електричної мережі, до якої було здійснене самовільне підключення, але не більше сумарної кількості днів за дванадцять календарних місяців, що передували дню виявлення порушення, та до дня усунення порушення.

При цьому слід зазначити, що згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 травня 2011 року у справі № 3-38гс11, термін "споживач електричної енергії", який наведено в пункті 1.2.Правил, необхідно застосовувати в значно ширшому значенні, оскільки він, окрім осіб, що використовують електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору, також розповсюджується і на осіб, які використовують електричну енергію без укладення договору на електропостачання.

У свою чергу акт про порушення Правил від 1 березня 2012 року № Р 001891 та протокол засідання комісії Товариства по розгляду цього акту від 26 березня 2012 року № 53 були складені відповідачем відносно Підприємця, як споживача електричної енергії, а тому він, у разі незгоди з рішенням комісії постачальника електроенергії, яке оформлене цим протоколом, не позбавлений права на їх оскарження в судовому порядку на підставі пункту 6.42 Правил.

При цьому, рішення комісії електропостачальника про нарахування обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або проводів до електричних мереж енергопостачальника, може прийматись лише щодо власників або користувачів електроустановок.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 26 травня 2014 року у справі № 914/4296/13.

З матеріалів справи вбачається, що приміщення їдальні № 1, яке знаходиться на Будівельній базі № 1 та № 2 Промислової зони № 49 а-1 у місті Кузнецовську, де Товариством було виявлене порушення Правил, перебуває на балансі Підприємства з 30 грудня 2008 року. Водночас зі змісту довідок третьої особи від 22 липня 2014 року № 1233 (а.с. 9) та від 17 квітня 2015 року № 761 (а.с. 70) вбачається, що дане приміщення в оренду Підприємцю не передавалося. Так, у своїх письмових поясненнях від 20 квітня 2015 року № 779 Підприємство повідомило, що згідно протоколів засідання комісії по проведенню конкурсу на право укладення договору оренди комунального майна від 28 грудня 2011 року та від 26 січня 2012 року Підприємцю було надано дозвіл на оренду приміщень № 5, 9-33, 42-49 їдальні № 1, яка знаходиться за вищезазначеною адресою, для виробничої діяльності та побутового обслуговування населення. З огляду на наведені обставини, 22 червня 2012 року Підприємство направило на адресу позивача проект договору оренди вказаного нерухомого майна. Проте листом від 14 серпня 2012 року Підприємець повідомив третю особу про відмову в акцептуванні даної пропозиції, у зв'язку з чим договір оренди вищезазначених приміщень з даним суб'єктом господарювання укладений не був. У той же час за результатами проведення повторного конкурсу на право оренди даного комунального майна відповідний правочин був укладений між Підприємством та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 Докази перебування даного приміщення в оренді, у власності, або у фактичному користуванні позивача, зокрема, на час складення акту про порушення Правил від 1 березня 2012 року № Р 001891 та прийняття відповідачем оспорюваного рішення, відсутні і в матеріалах даної справи.

Слід також зазначити, що ухвалою суду від 7 квітня 2015 року у відповідача були витребувані докази, які свідчать про приналежність позивачу спірних електроустановок, встановлених у приміщенні їдальні № 1, або наявність в останнього інших речових прав на такі електроустановки.

Проте Товариство не надало суду належних і допустимих доказів приналежності Підприємцю вказаних електроустановок. Ці докази також відсутні і в матеріалах даної справи.

За таких обставин, позивач на момент складання відповідачем вищезазначеного акту про порушення Правил та прийняття за результатами його розгляду оскаржуваного рішення не був власником чи орендарем приміщення їдальні № 1, яке знаходиться на Будівельній базі № 1 та № 2 Промислової зони № 49 а-1 у місті Кузнецовську, а також електроустановок, розташованих у зазначеному приміщенні. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази фактичного користування позивачем даним приміщенням та наявними в ньому електроустановками. Отже, відсутні підстави вважати, що саме Підприємець здійснив самовільне підключення до електричних мереж енергопостачальника.

Також у вищезазначеному акті містяться відомості про те, що під час проведення перевірки точки обліку в спірному приміщення їдальні № 1 був присутній громадянин ОСОБА_6, який назвався представником позивача.

Відповідно до абзаців 3, 4 пункту 6.41 Правил акт складається в двох примірниках, один з яких передається або надсилається споживачеві. Акт підписується представником постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) та представником споживача.

У разі відмови споживача підписати акт в ньому робиться запис про відмову. У цьому разі акт вважається дійсним, якщо він підписаний не менше ніж трьома уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (абзац 5 даного пункту).

Згідно з абзацом 6 пункту 6.41 Правил споживач має право подати пояснення і зауваження щодо змісту акта, які зазначаються в акті, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання.

Абзацом 7 пункту 6.41 Правил передбачено, що акт підписують тільки особи, які брали участь в контрольному огляді або технічній перевірці.

Таким чином, згідно норм чинного законодавства акт порушень у сфері енергопостачання оформляється із залученням повноважного представника споживача, якому надано право, крім участі в процесі перевірки, подавати пояснення і зауваження стосовно тексту акта та дій посадових осіб енергопостачальної організації.

Такої ж правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 30 липня 2014 року у справі № 916/2049/13.

У той же час з матеріалів справи вбачається, що на час складення акту про порушення від 1 березня 2012 року № Р 001891 громадянин ОСОБА_6 не перебував з Підприємцем, зокрема, у трудових відносинах. Так, зі змісту наявної у матеріалах справи копії довідки Кузнецовського міського центру зайнятості від 3 лютого 2015 року № 04-11/321 (а.с. 16) вбачається, що у період з 1 лютого 2012 року по 1 червня 2012 року позивачем був укладений лише один трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, зареєстрований у Кузнецовському міському центрі зайнятості 8 квітня 2011 року за № 7 та знятий з реєстрації 5 жовтня 2012 року. Судом встановлено, що зазначений договір був укладений між Підприємцем та ОСОБА_7, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією вказаної угоди (а.с. 17). Водночас у матеріалах справи відсутні будь-які докази перебування Підприємця у трудових відносинах з громадянином ОСОБА_6

З метою встановлення наявності правовідносин Підприємця з громадянином ОСОБА_6, а також повноважень останнього на представництво позивача під час проведення перевірок та складення актів енергопостачальником, ухвалою суду від 7 квітня 2015 року у відповідача були витребувані докази, на підставі яких громадянина ОСОБА_6 у спірному акті про порушення було зазначено як представника позивача. Крім того, з метою виклику вказаної особи у призначене судове засідання у Товариства також були витребувані паспортні дані цієї особи.

Проте відповідач не подав суду жодних доказів на підтвердження того, що громадянин ОСОБА_6 на час проведення перевірки та прийняття оскаржуваного рішення був уповноважений представляти позивача у правовідносинах з третіми особами, зокрема, з енергопостачальною організацією.

Посилання Товариства на те, що повноваження ОСОБА_6 на представництво Підприємця були встановлені в акті від 29 лютого 2012 року, де працівниками Підприємства було зафіксовано перебування у спірному приміщенні даної особи, не беруться до уваги, оскільки в даному акті відсутні будь-які відомості про наявність у цієї особи повноважень на представництво Підприємця у правовідносинах з енергопостачальною організацією. Аналогічна позиція викладена і в письмових поясненнях Підприємства від 29 квітня 2015 року № 865, в яких третя особа зазначила, що при виявленні спірного порушення та складенні даного акту ОСОБА_6 назвався найманим працівником позивача, проте не надав представникам Підприємства будь-яких документів, що посвідчують його особу, а також доказів, які свідчать про наявність у нього повноважень на представництво Підприємця у правовідносинах з третіми особами.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вищезазначений акт не може слугувати належним доказом наявності у громадянина ОСОБА_6 повноважень на представництво позивача, оскільки цей акт не містить посилань на конкретні документи, які підтверджують такі повноваження.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що в порушення приписів пункту 6.41 Правил Товариством було проведено перевірку та складено відповідний акт про порушення від 1 березня 2012 року № Р 001891 за відсутності уповноваженого представника споживача.

Слід також зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про присутність під час проведення зазначеної перевірки та складення відповідного акту інших уповноважених осіб, зокрема, представників балансоутримувача даного приміщення.

Посилання Товариства на відповідність акту про порушення правил від 1 березня 2012 року № Р 001891 вимогам законодавства у зв'язку з його підписанням трьома представниками енергопостачальної організації та відмовою від підписання уповноваженим представником споживача не беруться судом до уваги, оскільки пунктом 6.41 Правил встановлено, що акт вважається дійсним, якщо він підписаний не менше ніж трьома уповноваженими представниками постачальника електричної енергії за умови відмови споживача підписати даний документ. У той же час, як було встановлено судом, під час складення акту про порушення від 1 березня 2012 року № Р 001891 Підприємець чи його уповноважений представник були відсутні. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що приписи вказаного пункту під час вирішення даного спору застосуванню не підлягають.

Як вже зазначалося, в акті про порушення повинні зазначатися, зокрема, зміст виявленого порушення із посиланням на відповідні пункти Правил та вихідні дані, необхідні та достатні для визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та/або суми завданих споживачем збитків. Водночас у акті від 1 березня 2012 року № Р 001891, зокрема, відсутні посилання на конкретні пункти Правил, які порушив позивач.

Крім того, у даному акті було зазначено про те, що спірне приміщення, на якому проводилася перевірка, використовувалося для виробництва меблів. У зв'язку з наведеними обставинами, рішенням комісії Володимирецької комісії відповідача по розгляду актів про порушення Правил від 26 березня 2012 року, оформленого протоколом № 53, було вирішено нарахувати Підприємцю суму вартості електроенергії по пропускній здатності електромережі за дванадцять календарних місяців, що передували дню виявлення порушення, тобто з 1 березня 2011 року по 29 лютого 2012 року. Проте з наявної у матеріалах справи копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 18) вбачається, що станом на 21 березня 2011 року позивач не здійснював підприємницьку діяльність з виробництва меблів, а проводив лише роздрібну торгівлю одягом та іншими товарами для дому. Крім того, дозвіл на оренду спірних приміщень № 5, 9-33, 42-49 їдальні № 1 був наданий позивачу згідно протоколів засідання комісії по проведенню конкурсу на право укладення договору оренди комунального майна від 28 грудня 2011 року та від 26 січня 2012 року, що додатково спростовує обґрунтованість проведених Товариством нарахувань вартості електроенергії по пропускній здатності електромережі у період з 1 березня 2011 року по 29 лютого 2012 року.

Водночас у матеріалах справи відсутні докази використання, зокрема, фактичного, Підприємцем приміщення їдальні № 1 на Будівельній базі № 1 та № 2 Промислової зони № 49 а-1 у місті Кузнецовську протягом вказаного в оспорюваному рішенні періоду, що додатково свідчить про необґрунтованість оскаржуваного рішення відповідача.

З системного аналізу вищезазначених законодавчих приписів вбачається, що тільки належно оформлений акт відповідно до пункту 6.42 Правил є підставою для визначення обсягу недоврахованої електричної енергії згідно зазначеної Методики.

Дана правова позиція також викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23 травня 2012 року у справі № 15/5007/26/11.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що акт від 1 березня 2012 року № Р 001891 не відповідає вимогам пункту 6.41 Правил, а відтак не може бути належним доказом наявності порушення цих Правил позивачем.

Слід також зазначити, що відповідно до пункту 6.42 Правил споживач має бути повідомлений про час і дату засідання комісії не пізніше ніж за 5 робочих днів до призначеного дня засідання і має право бути присутнім на засіданні комісії.

Судом встановлено, що листом від 19 березня 2012 року № 303 відповідач звернувся до позивача із запрошенням на засідання комісії Володимирецької дільниці Товариства по розгляду актів про порушення Правил, яке повинно було відбутися 20 березня 2012 року об 11 год. 30 хв. за адресою: м. Кузнецовськ, м-н Будівельників, 25/5. Копія зазначеного листа міститься у матеріалах даної справи (а.с. 41). Водночас у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про факт отримання даного листа Підприємцем, а також документи, що підтверджують дату такого отримання.

Крім того, 21 березня 2012 року Товариство направило на адресу Підприємця лист № 315 (а.с. 42), в якому повторно повідомило про проведення засідання комісії Володимирецької дільниці Товариства по розгляду актів про порушення Правил 26 березня 2012 року об 11 год. 30 хв. за вищезазначеною адресою. Це поштове відправлення було отримане позивачем 22 березня 2012 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією повідомлення про його вручення (а.с. 43).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що в порушення пункту 6.42 Правил Підприємець у встановлений строк не був повідомлений про час і дату засідання комісії, оскільки отримав таке повідомлення за 3 дні до прийняття оскаржуваного рішення, а не за 5 днів, як це прямо передбачено приписами цього пункту Правил.

Слід також зазначити, що згідно з пунктом 6.42 Правил на підставі акта порушень уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг недоврахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Проте з матеріалів справи вбачається, що виставлений позивачу рахунок, яким було визначено обсяг недоврахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків, датований 27 березня 2012 року, в той час як оспорюване рішення відповідача було прийнято 26 березня 2012 року, що також є порушенням Правил з боку Товариства. У той же час зі змісту самого спірного протоколу вбачається, що останній не містить відомостей про суму завданих Підприємцем збитків та обсяг недоврахованої електричної енергії, що також є порушенням пункту 6.42 Правил.

Посилання відповідача на встановлену в судовому порядку законність рішення комісії Володимирецької дільниці Товариства по розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією, оформленого протоколом від 26 березня 2012 року № 53, а також на наявність у громадянина ОСОБА_6 повноважень на представництво Підприємця під час проведення перевірок та складення актів електропостачальником також не беруться судом до уваги, оскільки постановою Вищого господарського суду України від 13 травня 2015 року у справі № 918/1158/14 (а.с. 107-113) рішення судів нижчих інстанцій у даній справі про задоволення позову Товариства та стягнення з Підприємця 13 064 грн. 27 коп. вартості не облікованої енергії, нарахованої на підставі спірного рішення відповідача, були скасовані з одночасним направленням даної справи на новий розгляд до господарського суду Рівненської області. У вказаній постанові суд касаційної інстанції зазначив, зокрема, про неповне з'ясування судами нижчих інстанцій обставин щодо наявності у громадянина ОСОБА_6 повноважень на представництво Підприємця у відносинах з енергопостачальною організацією при складенні вищенаведеного акту про порушення. Відтак, обставини, встановлені вказаними рішеннями, які на час розгляду даного спору скасовані, не можуть вважатися доведеними у розумінні статті 35 ГПК України.

Відповідно до частини 2 статті 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом: визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Статтею 235 ГК України передбачено, що за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку. До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Частиною 1 статті 236 ГК встановлено види господарсько-оперативних санкцій, серед яких, зокрема, передбачено встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов'язань стороною, яка порушила зобов'язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо.

Згідно з частиною 2 вищезазначеної статті перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у її першій частині, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Пунктом 6.42 Правил встановлено, що споживач має право оскаржити рішення комісії в суді.

Отже, зі змісту вказаних положень чинного законодавства вбачається, що рішення постачальника електричної енергії про нарахування споживачу не облікованої електроенергії в розмірі 13 064 грн. 27 коп. є саме оперативно-господарською санкцією.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2009 року у справі № 2-15/1783-2009 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Маріно" до відкритого акціонерного товариства "Крименерго" про визнання дій незаконними та скасування акта.

Оскільки під час розгляду даної справи встановлено, що рішення комісії Товариства по розгляду актів про порушення Правил, щодо застосування до позивача оперативно-господарської санкції про нарахування вартості не облікованої електроенергії, оформлене протоколом від 26 березня 2012 року № 53, прийнято з порушенням вимог Правил, суд дійшов висновку про те, що дане рішення є незаконним, а тому вимоги Підприємця щодо його скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати рішення комісії Володимирецької дільниці публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" по розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією, оформлене протоколом від 26 березня 2012 року № 53, про нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 вартості не облікованої електроенергії.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (33013, місто Рівне, вулиця Князя Володимира, будинок 71, ідентифікаційний код: 05424874) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (34400, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25 травня 2015 року

Суддя Є.В. Павленко