ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.05.2015 Справа № 907/224/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Віссманн", м. Київ

до відповідача дочірнього підприємства "Мармонт - Україна" товариства з обмеженою відповідальністю "Мармонт" Словацької республіки, м. Берегове

про стягнення 161 158,39 грн.

Суддя Бобрик Г. Й.

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

Суть спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Віссманн", м. Київ звернулося до господарського суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з дочірнього підприємства "Мармонт - Україна" товариства з обмеженою відповідальністю "Мармонт" Словацької республіки, м. Берегове суму 161 158,39 грн., з яких: 151 906,65 грн. основний борг, 1 048,78 грн. 3% річних та 8 202,96 грн. інфляційні витрати.

Позивач, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечив та не надав на вимогу суду: підстава постачання відповідачеві спірної партії товару; оригінали первинних документів, що підтверджують факт постачання відповідачеві спірної партії товару (податкові накладні); обґрунтований, детальний розрахунок заявленої до стягнення суми позову (окремо основного боргу, із зазначенням строку оплати по кожній поставці окремо, 3 % річних та інфляційних витрат); докази часткової проплати боргу відповідачем; докази надіслання претензії відповідачеві; оригінал акту звірки взаєморозрахунків; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відповідача станом на день розгляду справи.

Відповідач, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив та не подав на вимогу суду: письмові пояснення по суті спору з підтверджуючими матеріалами; підстави отримання від позивача спірної партії товару; довідку головного бухгалтера про стан погашення дебіторської заборгованості позивачу станом на день розгляду справи; контррозрахунок суми позову; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на день розгляду справи; свідоцтво про державну реєстрацію дочірнього підприємства "Мармонт - Україна".

18.05.2015 року відповідач через канцелярію суду подав заяву про застосування позовної давності згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України.

За таких обставин справа розглядається за наявними документами відповідно до статі 75 ГПК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віссманн" звернулося до господарського суду із позовною заявою до дочірнього підприємства "Мармонт - Україна" товариства з обмеженою відповідальністю "Мармонт" Словацької республіки про стягнення 161 158,39 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що упродовж періоду 2006-2011 року він поставив відповідачу у власність товар (котельне обладнання) на загальну суму 245 430,87 грн. згідно накладних на відвантаження № від 15.09.2006 року; № від 24.10.2006 року; № від 07.12.2006 року; № від 18.10.2006 року; № від 20.10.2006 року; № від 07.12.2006 року; № від 23.12.2011 року.

Позивач зазначає, що позаяк, в накладних на відвантаження відповідачеві товару містяться найменування товару, кількість, ціна, підписи представників позивача та відповідача, скріплені печатками, то мав місце факт укладення усного правочину на поставку котельного обладнання.

Відповідач отримав товар без будь - яких зауважень щодо якості та кількості.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Оскільки сторони не визначили строк виконання грошового зобов'язання, то позивач, в порядку ст. 530 ЦК України надіслав відповідачеві претензію від 28.08.2014 року з вимогою оплатити переданий йому товару.

Позивач стверджує, що відповідач повинен був виконати вимогу позивача щодо оплати товару у 7- денний строк, з дня пред'явлення вимоги, тобто до 4.09.2014 року.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази надіслання вимоги (претензії) відповідачеві, а також не подав на вимогу суду, зазначену в ухвалах від 15.04.2015 року та від 27.04.2015 року.

Наявність заборгованості відповідача перед позивачем стало підставою для звернення до суду з позовом про захист прав та інтересів шляхом стягнення суми 151 906,57 грн. в примусовому порядку.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача вартість поставленого товару з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми боргу. За розрахунками позивача сума інфляційних витрат складає 8 202,96 грн., а сума 3% річних від простроченої суми боргу складає 1 048,78 грн. за період прострочення, зазначений з 05.09.2014 року на дату складання позовної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив постачання товару відповідачеві у період 2006-2011 років, а позов про стягнення заборгованості заявлено у березні 2015 році.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність, у межах якої особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу, встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, перебіг позовної давності розпочинається з дня виникнення права на позов.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Судом встановлено, що сторони не визначили строк виконання грошового зобов'язання. Доказів дотримання вимог ч.2 ст. 530 ЦК України позивач не підтвердив (у матеріалах справи відсутні і на вимогу суду позивач не надав: оригінали первинних документів на поставлену продукцію та податкові накладні; підстава постачання відповідачеві спірної партії товару; оригінали первинних документів, що підтверджують факт постачання відповідачеві спірної партії товару; обґрунтований, детальний розрахунок заявленої до стягнення суми позову (окремо основного боргу, із зазначенням строку оплати по кожній поставці, 3 % річних та інфляційних витрат); докази часткової проплати боргу відповідачем; докази надіслання претензії відповідачеві; оригінал акту звірки взаєморозрахунків; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відповідача станом на день розгляду справи).

Згідно ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України встановлено, що обставинами справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 ГПК України переривання перебігу строку позовної давності чи поважності причин його пропущення.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, чого зроблено не було.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку по відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 28.05.2015 року.

Суддя Бобрик Г.Й.