ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2015 р. Справа № 922/4327/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю від 06.03.2015р. №НАМ 598838.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Харків (вх. №1550Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 12.01.2015р.

у справі № 922/4327/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", м. Харків

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.01.2015р. у справі №922/4327/14 (суддя Інте Т.В.) позов задоволено; стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість по кредиту в сумі 352714,00 грн., заборгованість по пені, нарахованій за порушення строку погашення тіла кредиту в сумі 23504,14 грн., заборгованість по відсоткам в сумі 41068,32 грн., заборгованість по пені, нарахованій за порушення строку погашення відсотків в сумі 3625,77 грн. та 8418,24 грн. судового збору. Оскаржуване рішення місцевого господарського суду мотивоване доведеністю вини відповідача взятих на себе зобов'язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3, м. Харків з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 12.01.2015р. у справі №922/4327/14 в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості по кредиту у сумі 73079,00 грн., заборгованості по пені, нарахованій за порушення строку погашення тіла кредиту в сумі 23504,14 грн., 3625,77 грн. заборгованості по пені, нарахованій за порушення строку погашення відсотків, 41068,32 грн. заборгованості по відсоткам та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по кредиту у сумі 73079,00 грн., заборгованості по пені, нарахованій за порушення строку погашення тіла кредиту в сумі 23504,14 грн., 3625,77 грн. заборгованості по пені, нарахованій за порушення строку погашення відсотків, 41068,32 грн. заборгованості по відсоткам відмовити у повному обсязі; розподілити судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято при неповному з'ясуванню обставин справи, з порушення прав та законних інтересів відповідача, норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зауважує на те, що відповідачем було здійснено оплату за кредитом у сумі 33840,02 грн., що підтверджується доданими до апеляційної скарги квитанціями про оплату. Також, зазначає, що місцевим господарським судом не було повідомлено відповідача про час розгляду справи, що в свою чергу, позбавило його права подати суду докази часткового погашення заборгованості у сумі 25000,00 грн. Крім того, вказує на те, що при винесенні оскаржуваного рішення, господарським судом першої інстанції не було детально перевірено правильність нарахування відповідачем пені та заборгованості по відсотками за кредитним договором, що призвело до неправильного вирішення справи.

Автоматизованою системою документообігу Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (справу) призначено для розгляду судді-доповідачу Терещенко О.І.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2015р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Россолов В.В.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 21.04.2015р.

У судовому засіданні 21.04.2015р. представник відповідача звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строку розгляду апеляційної скарги на 15 днів та відкладення розгляду справи, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.04.2015р. розгляд справи відкладено на 19.05.2015р., у зв'язку з задоволенням клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду апеляційної скарги на 15 днів та відкладення розгляду справи.

18.05.2015р. відповідач надав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, дійшла висновку про його задоволення та доручення їх до матеріалів справи.

19.05.2015р. від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Крім того, просить справу розглянути за відсутності представника.

У судовому засіданні 19.05.2015р. оголошено перерву до 20.05.2015р.

У судовому засіданні 20.05.2015р. представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання 20.05.2015р. не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення №606, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Враховуючи, що позивач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за його відсутності за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (позичальник) було укладено кредитний договір №010-С21-115-0-1/151, відповідно до п. 1.2 якого, кредитор зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 436935,13 грн., а позичальник зобов'язався використати кредит за цільовим використанням, повернути кредитору суму отриманого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також виконати інші обов'язки, визначені договором. Кінцевий термін погашення кредиту відповідачем - 15.11.2016 року.

15.12.2011 р. сторони підписали додаток № 1 до спірного договору, в якому погодили графік погашення кредиту.

Пунктом 1.3 договору встановлено, що кредитні кошти надані для погашення боргових зобов'язань, які виникли згідно умов кредитних договорів №014/02/3-978-06 від 13.04.2006 року та № 014/07/1-563-07 від 10.05.2007 року.

Відповідно до п. 2.1 договору, процентна ставка за користування кредитними коштами складає 10,5 % річних.

Пунктом 4.2 договору передбачено, після виконання відповідачем обов'язкових умов, визначених у п. 4.1 цього договору, позивач на підставі письмової заяви відповідача зобов'язався надати кредитні кошти з позичкового рахунку шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок відповідача у національній валюті для подальшого цільового використання.

Як встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов даного договору, позивач перерахував на рахунок відповідача кредитні кошти, що підтверджується довідкою про заборгованість відповідача, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 20).

Позивачем виконано свої зобов'язання перед відповідачем за кредитним договором у повному обсязі.

Сторони погодили, що відповідач зобов'язаний виконати зобов'язання за договором (в т.ч. здійснити погашення кредиту, сплатити проценти, комісії, пеню, штрафи, неустойку та інші платежі), в порядку, визначеному цим договором, не пізніше кінцевого терміну погашення кредиту. (п.7.1. договору.)

Згідно п. 7.2 договору, відповідач здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено видачу кредитних коштів. Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування.

Пунктом 7.7 договору сторони погодили, що при простроченні погашення кредиту проценти нараховуються за весь строк фактичного користування позивачем на суму фактичної заборгованості, в тому числі, протягом строку такого прострочення, та підлягають сплаті додатково до сум, передбачених графіком.

Відповідно до п.п. 12.1, 12.2 договору, у разі настання обставин невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, а також інших обставин, які свідчать про те, що зобов'язання відповідача за договором не будуть виконані, позивач має безумовне право на власний розсуд без необхідності укладення будь-яких додаткових угод (договорів) вжити один або декілька заходів, зокрема, вимагати дострокового повного/часткового виконання відповідачем зобов'язань за цим договором.

Якщо позивач вирішив скористатися правами, визначеними у статті 12 договору, він повідомляє про це відповідача шляхом направлення письмового повідомлення. У цьому разі зобов'язання позивача, щодо надання кредиту є припиненими з дати направлення позивачем відповідного повідомлення або з іншої дати, визначеної позивачем самостійно.

В свою чергу, відповідач зобов'язаний виконати вимогу, зазначену у письмовому повідомленні кредитора, і здійснити погашення заборгованості негайно, але не пізніше 30 календарного дня з дня направлення позивачем відповідачу відповідного повідомлення. У разі невиконання відповідачем зазначеної вимоги позивач має право звернути стягнення за договором забезпечення, пред'явити вимоги поручителям, та вжити інші заходи для стягнення заборгованості, які не заборонені законом (п.п. 12.3, 12.3.1, 12.3.2 договору).

Відповідно до п. 17.3 даного договору, за кожен календарний день прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу. Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним.

Пунктом 17.6 договору встановлено, що до всіх правовідносин, пов'язаних з укладенням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у п'ять років.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, позивач направив на адресу відповідача вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з неналежним виконанням останнім свого зобов'язання.

Матеріали справи не містять відповіді відповідача на зазначену вимогу.

Зазначене вище стало підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду Харківської області з позовною заявою в якій останній просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, яка станом на 01.09.2014р. становить 420 912,23 грн.

З розрахунку позивача наданого на час розгляду справи в господарському суді першої інстанції вбачається, що загальна сума заборгованості фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, станом на 01.09.2014 року становить 420912,23 грн., в тому числі заборгованість по кредиту в сумі 352714,00 грн., заборгованість по пені, нарахованій за порушення строку погашення тіла кредиту в сумі 23504,14 грн., заборгованість по відсоткам в сумі 41068,32 грн. та заборгованість по пені, нарахованій за порушення строку погашення відсотків в сумі 3625,77 грн.

12.01.2015р. господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1 статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Пунктом 1 частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України», відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення місцевого господарського суду позивачем надано додаткові докази, а саме розрахунок заборгованості за кредитним договором та меморіальний ордер від 05.12.2014р. на суму 25000,00 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що не отримував повідомлення господарського суду першої інстанції про час та місце розгляду справи, тим самим був позбавлений можливості подати докази часткової сплати суми заборгованості.

Як вбачається з зазначеного меморіального ордеру, відповідачем на користь банку 05.12.2014р. сплачено 25000,00 грн. за кредитними договором від 15.12.2011р. №010-С21-115-0-0/151.

Зазначений доказ прийнятий колегією суддів та долучений до матеріалів справи.

Як зазначалось вище, що сума заборгованості за кредитом ФОП ОСОБА_3 перед банком складає 352 714,00 грн.

Враховуючи погашення частини основної заборгованості відповідачем у сумі 25 000,00 грн., колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 327 714,00 грн., у зв'язку з чим у частині стягнення основного зобов'язання рішення господарського суду першої інстанції слід скасувати.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами та пені, нарахованої за порушення строків повернення кредиту та відсотків, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з вимогами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вже було зазначено, п. 17.3 договору встановлено, що за кожен календарний день прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу. Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним.

А отже, стягнення пені в разі неналежного виконання зобов'язання передбачено умовами договору та узгоджується з приписами чинного законодавства України.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок пені та встановлено, що він відповідає умовам договору, вимогам чинного законодавства та відносинам, що фактично склались між сторонами у даній.

Колегія суддів зазначає, що нарахування заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами та пені, нарахованої за порушення строків повернення кредиту та відсотків було здійснено станом на 01.09.2014р., а відповідач частково здійснив оплату суми заборгованості за кредитом лише 05.12.2014р.

За таких обставин, нарахована за порушення строку погашення тіла кредиту пеня в сумі 23504,14 грн. та пеня, нарахована за порушення строку погашення відсотків в сумі 3625,77 грн. узгоджується з умовами договору та приписами чинного законодавства України.

А отже, враховуючи вину відповідача в невиконанні взятих на себе зобов'язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, місцевим господарським судом зроблено вірний висновок про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 41068,32 грн. суми заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, 23504,14 грн. суми пені, нарахованої за порушення строку погашення кредиту та 3625,77 грн. суми пені, нарахованої за порушення строку погашення відсотків.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського суду.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача за неналежне виконання зобов'язання 41068,32 грн. суми заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, 23504,14 грн. суми пені, нарахованої за порушення строку погашення кредиту та 3625,77 грн. суми пені, нарахованої за порушення строку погашення відсотків слід залишити без змін, як таке що прийнято на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи та поданих доказів та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В частині стягнення з відповідача суми заборгованості по кредиту у сумі 352714,00 грн. рішення господарського суду першої інстанції слід скасувати, стягнувши з відповідача на користь позивача 327 714,00 грн.

Також, пунктом 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилось неврегульованих питань.

Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи в апеляційному суді було встановлено, що відповідачем після пред'явлення позову в рахунок погашення заборгованості на користь банку було сплачено 25 000,00 грн. - 05.12.2014р., а отже, провадження в цій частині підлягає припиненню на підставі п.1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Харків.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.2 ст.103, п.3 ч.1 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Харків задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.01.2015р. у справі №922/4327/14 скасувати в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 352 714,00 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов в частині стягнення заборгованості за кредитом задовольнити частково та стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Харків (АДРЕСА_1, 61106, ід. код. НОМЕР_1, рахунок НОМЕР_2 МФО 380805 в АТ «Райффайзен банк Аваль») на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", м. Харків (вул. Новгородська, 11, місто Харків, Україна, 61166, ід. код 23321095, МФО 350589) 327 714,00 грн. заборгованості по кредиту.

В частині стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" 25000,00 грн. провадження у справі припинити.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 12.01.2015р. у справі №922/4327/14 залишити без змін.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 25.05.2015р.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Россолов В.В.