РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015Справа №910/9057/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросталь»

до 1) Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентіна»

про визнання договору недійсним.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Ципляк П.С. (представник за довіреністю);

від відповідачів: 1) Химчук А.В., Оніщук В.М. (представники за довіреностями);

2) не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросталь» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі - Відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентіна» (далі - Відповідач-2) про визнання недійсним укладеного між ними договору поруки № 70/Z-6 від 28.07.2014, як такого, що порушує права Позивача своєю невідповідністю вимогам чинного законодавства, та який не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним (порука надана пізніше від порушеного основного зобов'язання).

Відповідач-1 письмового відзиву на позов не подав, проте його представники у судовому засіданні 20.05.2015 заявлений позов відхилили з підстав, що невідповідність Договору поруки положенням закону є надуманою та недоведеною.

Відзиву на позов Відповідач-2 не подав, у судове засідання представників не направив, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Відповідача-2 про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення, оскільки ухвала суду надсилалася на адресу місцезнаходження Відповідача-2 згідно відомостей з ЄДРЮО та ФОП та матеріалів справи, а відтак, будь-які несприятливі наслідки такої неявки представників покладаються на Відповідача-2 відповідно.

Судом враховано, що відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Явка представників сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні. Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача-1, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

У забезпечення виконання зобов'язань Позичальника (Позивача) перед Банком (Відповідачем-1) по Кредитному договору від 23.12.2010 (зі змінами згідно з договорами від 04.02.2011 № 1; від 07.04.2011 № 2; від 28.09.2011 №3 та від 20.12.2012 № 4), між Банком та Поручителем (Відповідач-2) 28.07.2014 було укладено Договір поруки, за умовами якого Поручитель поручився перед Банком за виконання Позичальником зобов'язань зі сплати банку заборгованості у сумі 313967005,28 грн. (еквівалент 26714237,07 доларів США), яка виникла згідно з положенням Кредитного договору.

За умовами Договору поруки Поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність перед Банком у повному обсязі зобов'язань Позичальника за Кредитним договором, та у випадку порушення Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором Поручитель зобов'язався виконати їх протягом 2 (двох) календарних днів з дня отримання вимоги, направленої згідно з пунктом 2.5 Договору поруки, шляхом перерахування коштів на рахунок Банку.

Договір поруки набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками Банку та Поручителя (у випадку наявності печатки) і діє до повного виконання зобов'язання за Кредитним договором (пункт 5.1 Договору поруки).

Позивач вважає, що Договір поруки порушує його права, оскільки встановлення без відома Позивача додаткової зобов'язаної особи за зобов'язаннями першого, яка (особа) на цій підставі претендує на набуття статусу солідарного співборжника Позивача, за умови, що вказані дії опосередковані правочином, укладеним з порушенням вимог чинного законодавства, свідчить про порушення прав Позивача як сторони кредитного договору, а також законних інтересів останнього, заснованих на неприйнятності для Позивача бути учасником правовідносин, встановлених неналежним чином.

Невідповідність умов Договору поруки положенням закону Позивач вбачає в тому, що всупереч ст.ст. 546, 553, 554 ЦК України укладення договору поруки має передувати порушенню основного зобов'язання боржником, оскільки на думку Позивача настання правових наслідків за договором поруки обумовлено відкладальною умовою, якою виступає порушення основного (забезпеченого порукою) зобов'язання боржником, тоді як спірний Договір поруки було укладено вже після порушення основного зобов'язання (Кредитного договору) Позивачем та після висунення Відповідачем-1 Позивачеві вимоги у зв'язку з цим порушенням.

Позивач вважає що Договір укладено під відкладальною умовою в момент, коли вказана обставина вже настала, що прямо суперечить ст. 212 ЦК України

З огляду на наведене, Позивач приходить до висновку, що Договір поруки суперечить закону та всупереч ч. 5 ст. 203 ЦК України не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Проте з такими обґрунтуваннями недійсності Договору поруки суд не погоджується.

Чинним законодавством України та умовами як Кредитного договору, так і оспорюваного Договору поруки не встановлено обов'язок кредитора та поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов'язань перед кредитором, а волевиявлення боржника під час укладення договору поруки не є істотною умовою договору поруки.

Виходячи із положень статей 553, 554, 626 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем, порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язання не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Крім того, наслідком виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, відповідно до частини другої статті 556, пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України може бути заміна кредитора у зобов'язанні, що згідно з частиною першою статті 516 ЦК України здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такі висновки зроблені Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року у справі N 6-51цс11, у постанові від 14 серпня 2012 року у справі № 3-35гс12, а також аналогічні правові висновки викладені у листі Верховного Суду України від 01.02.2015 «Аналіз застосування судами законодавства, яке регулює поруку як вид забезпечення виконання зобов'язання».

Відтак, посилання Позивача щодо порушення Договором поруки його охоронюваних законом прав та інтересів у цій частині нормативно не обгрунтвоані.

Також не ґрунтується на нормах чинного законодавства твердження Позивача, що укладення договору поруки має обов'язково передувати порушенню основного зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, і поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Тобто за приписами вказаної норми для укладення договору поруки необхідна саме наявність у боржника обов'язку, який він має виконати перед кредитором, тобто дійсність зобов'язання щодо виконання якого надається порука, і при цьому приписи вказаної норми, параграфу 3 глави 49 ЦК України, який регулює відносини поруки, та інші норми закону не обмежують можливість надання поруки фактом вже наявності або ще відсутності порушення зобов'язання, щодо якого надається порука. Тобто приписами закону, за умови що зобов'язання є дійсним, надавати поруки по вже порушеному зобов'язанню не заборонено.

Дійсність зобов'язань за вказаним Кредитним договором, щодо яких надавалась порука за Договором поруки, не спростована Позивачем належними засобами доказування.

З огляду на наведене, порушення ст.ст. 546, 553, 554 ЦК України при укладенні Договору поруки Позивачем не доведено.

Також укладення Договору поруки не суперечить ст. 212 ЦК України, оскільки відповідно до вказаної норми, особи, які вчиняють правочин, саме мають право, а не зобов'язані обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина), тоді як враховуючи свободу договору за ст. 627 ЦК України сторони вирішили укласти поруки щодо вже порушеного зобов'язання (що, як встановлено вище судом, не суперечить закону).

Доказів, що Договір поруки не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, матеріали справи не містять. Порука надавалася щодо дійсних зобов'язань за Кредитним договором, які були не виконані Відповідачем, та що останнім не заперечується.

Позаяк Позивачем із наведених ним обґрунтувань не доведено наявність підстав для визнання недійсним Договору поруки, у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України, покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.05.2015

Суддя Сташків Р.Б.