РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2015Справа №910/236/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресеарч та Брендінг Груп"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-банк"

про стягнення грошових коштів

Головуючий суддя Цюкало Ю.В.

Суддя Любченко М.О.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

від позивача: Кузнєцова К.Ю. (за довіреністю від 29.12.2014р.)

від відповідача: не з'явились.

СУТЬ СПОРУ:

06 січня 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресеарч та Брендінг Груп" (позивач) надійшла позовна заява до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-банк" (відповідач) про стягнення грошових коштів у сумі 317 160,50 грн., 11 907,00 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 29.12.2014р. становить 187 654,32 грн., 7 100,00 Російських рублів, що за курсом Національного банку України станом на 29.12.2014 р. становить 2 127,87 грн., 2 759,73 євро, що за курсом Національного банку України станом на 29.12.2014 року становить 53 152,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем своїх обов'язків за Договором на обслуговування банківських рахунків суб'єкта господарювання № 0309/04 від 09 березня 2006 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/236/15-г. Розгляд справи призначено на 18.02.2015р.

Судове засідання 18.02.2015р. не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2015р. розгляд справи було призначено на 16.03.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2015р. суд ухвалив розгляд справи №910/236/15-г здійснити колегіально у складі трьох суддів.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 16.03.2015р. для колегіального розгляду справи визначено наступний склад суду: Цюкало Ю.В. (головуючий), суддя Любченко М.О., суддя Селівон А.М.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.03.2015 року справу № 910/236/15-г прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючого судді Цюкала Ю.В., судді Любченко М.О., судді Селівона А.М. Призначено розгляд справи у судовому засіданні на 20.04.2015р.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.03.2006 року між позивачем (банк) та відповідачем (клієнт) (разом - сторони) було укладено Договір на обслуговування банківських рахунків суб'єкта господарювання № 0309/04 (надалі по тексту - Договір, належним чином завірена копія договору в справі), відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого, банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті № 97 (надалі - рахунок) та здійснює їх розрахунково-касове обслуговування клієнта відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та умов цього Договору. Обслуговування поточних рахунків клієнтів здійснюється банком на підставі чинних на момент надання послуг тарифів банку.

Позивач стверджує, що через неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за Договором на обслуговування банківських рахунків суб'єкта господарювання № 0309/04 від 09 березня 2006 року, з останнього підлягає стягненню грошові кошти у сумі 317 160,50 грн., 11 907,00 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 29.12.2014р. становить 187 654,32 грн., 7 100,00 Російських рублів, що за курсом Національного банку України станом на 29.12.2014 р. становить 2 127,87 грн., 2 759,73 євро, що за курсом Національного банку України станом на 29.12.2014 року становить 53 152,40 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи, дослідивши в судовому засіданні докази, заслухавши представника позивача, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, 09.03.2006 року між сторонами було укладено Договір на обслуговування банківських рахунків суб'єкта господарювання № 0309/04, відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого, банк відкриває клієнту поточні рахунки у національній валюті № 97 та здійснює їх розрахунково-касове обслуговування клієнта відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та умов цього Договору, обслуговування поточних рахунків клієнтів здійснюється банком на підставі чинних на момент надання послуг тарифів банку.

01 лютого 2013 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін та доповнень до Договору на обслуговування банківських рахунків суб'єктів господарювання № 0309/04 від 09 березня 2006 року (далі - Договір про внесення змін), відповідно до якого, п. 1.1. Договору викладено в наступній редакції: «п. 1.1. Банк відкриває клієнту поточні рахунки

Валюта рахункуНомер рахунку
980 (гривня)97
978 (євро)97
840 (дол. США)97
(надалі - рахунки) та здійснює їх розрахунково-касове обслуговування клієнта відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та умов цього Договору.

Відповідно до пункту 2.2. Договору (із змінами внесеними Договором про внесення змін), розрахункові документи клієнта, що надійшли до банку протягом операційного часу, виконуються день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, але в межах операційного дня, виконуються банком не пізніше наступного операційного дня.

06.05.2014 року платіжними дорученнями № 3, 4, 5, 25.04.2014 року платіжними дорученнями № 138, 139, 30.04.2014 року платіжним дорученням № 148, 04.06.2014 року платіжними дорученнями № 153, 155 позивач надав розпорядження відповідачу про переказ грошових коштів в розмірі 11 907,00 доларів США, 2 759,73 Євро, 7 100,00 російських рублів, 49 140,00 грн., 40 800,00 грн., 6 590,00 грн., 10 000,00 грн., 10 000,00 грн. відповідно.

Вказані платіжні доручення станом на квітень 2015 року виконано не було, зворотнього суду не доведено.

Частиною 1 статті 1074 Цивільного кодексу України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

02.09.2014 року Правлінням Національного банку України прийнята постанова № 545 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" до категорії неплатоспроможних". На підставі вищевказаної постанови, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.09.2014 року прийнято рішення № 79 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК", згідно якого в Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" з 03.09.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, а саме з 03.09.2014 року по 03.12.2014 року та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" - Шевченка Олександра Володимировича.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23.12.2014 № 838 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «АКТИВ-БАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 24.12.2014 № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «АКТИВ-БАНК» (далі - ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК») та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Шевченка Олександра Володимировича строком на 1 рік з 24.12.2014 по 23.12.2015 включно.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Тому, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 6 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 36 вказаного нормативно-правового акту з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у цьому Законі термін «вкладник» вживається у значені «фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття «вкладник» у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Даний Закон не дає визначення поняття «кредитор банку». Визначення терміну «кредитор банку» міститься у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Отже, враховуючи вище наведені положення, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його інший рахунок є майновим зобов'язанням.

Відтак, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача під час запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Крім того, відповідно до положень пунктів 3, 5 частини 5 статті 36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку та нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Виходячи зі змісту статей 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Згідно з частиною 4 статті 49 цього Закону у судовому порядку підлягають вирішенню будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів.

Таким чином, після початку процедури ліквідації Банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

Отже, з урахуванням наведених вище приписів чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач є кредитором банку, вимоги якого у відповідності до змісту ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 317 160,50 грн., 11 907,00 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 29.12.2014р. становить 187 654,32 грн., 7 100,00 Російських рублів, що за курсом Національного банку України станом на 29.12.2014 р. становить 2 127,87 грн., 2 759,73 євро, що за курсом Національного банку України станом на 29.12.2014 року становить 53 152,40 грн., задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/236/15-г.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 18.05.2015р.

Головуючий суддя Цюкало Ю.В.

Суддя Любченко М.О.

Суддя Селівон А.М.