номер провадження справи 30/80/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015 Справа № 908/2654/15

за позовом: Дочірнього підприємства "ТЕХНОСКРАП" Товариства з обмеженою відповідальністю "СКРАП" (83008, м. Донецьк, вул. Югославська, буд. 28)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" (69600, м.Запоріжжя, Дніпропетровське шосе, 1)

про стягнення 46855,05 грн.,

Суддя Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача - Топалов А.Л., довіреність б/н від 03.04.2015 р.;

від відповідача - Кріпак Д.В., довіреність №1/05-к від 13.12.2014 р.;

Дочірнє підприємство "ТЕХНОСКРАП" Товариства з обмеженою відповідальністю "СКРАП", м. Донецьк звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" про стягнення 46855,05 грн. заборгованості за договором поставки № МТ000693 від 15.11.2012 р., в т.ч.: 32694,20 грн. основного боргу, 5884,96 грн. пені, 7429,42 грн. інфляційних втрат, 846,47 грн. - 3% річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст. ст. 525, 526, 625, 692 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 54 Господарського процесуального кодексу України та умови укладеного між сторонами договору. При цьому вказує, що відповідачу на виконання умов Договору поставки №МТ000693 від 15.11.2012 р. за видатковою накладною №ТС-14054-4 від 14.05.2014 р. було поставлено товар - латунь ЛС чушка на суму 47170,20 грн., зобов'язання щодо оплати якого відповідачем не виконане. За доводами позивача, з урахуванням передплати у розмірі 14476,00 грн., станом на дату подання позовної заяви до суду за відповідачем існує заборгованість за зазначеним договором в розмірі 32694,20 грн. Крім того, невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором є підставою для покладення на останнього додаткової відповідальності у вигляді передбачених законом та договором санкцій.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.04.2015 р. порушено провадження у справі № 908/2654/15, присвоєно справі номер провадження № 30/80/15, розгляд якої призначено на 21.05.2015 р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи по суті.

За письмовим клопотанням представників сторін фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав додаткові пояснення та докази по суті спору.

Представник відповідача у судовому засіданні не заперечив проти суми основного боргу в розмірі 32694,20 грн. та терміну порушення виконання грошового зобов'язання за спірним договором. Щодо розрахунку позивача пені заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, та підтримав заявлене у відзиві клопотання про зменшення розміру пені та надання розстрочки виконання судового рішення.

У відзиві на позов відповідач вказує, що позивачем при розрахунку суми пені не застосована норма ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", відповідно до якої розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової станки національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно наданого відповідачем розрахунку пені сума пені, що підлягає стягненню з відповідача має складати 3743,24 грн. Крім того, у відзиві на позов відповідач просить суд на підставі ст. 83 ГПК України зменшити розмір пені на 70% та розстрочити виконання рішення суду на 3 місяці з пропорційним щомісячним погашенням. В обґрунтування зменшення пені та надання розстрочки посилається на те, що підприємство відповідача знаходиться на даний час у важкому фінансовому стані, на підтвердження чого надано баланс за 2014 рік, яким підтверджується збитковість підприємства.

В судовому засіданні 21.05.2015 р. справу розглянуто за наявними матеріалами, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

15.11.2012 р. між Дочірнього підприємства "ТЕХНОСКРАП" Товариства з обмеженою відповідальністю "СКРАП" (Продавцем, позивачем у справі) та Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" (Покупцем, відповідачем у справі) було укладено договір поставки № МТ000693 (надалі - Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов'язався надати (поставити) покупцю товар (товари), а покупець прийняти товар та сплатити за нього грошову суму (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору, поставці підлягають кольоровий металопрокат, чушки кольорових металів, припої.

Строки поставки товару визначені розділом 3 Договору, товар поставляється протягом 10-ти робочих днів з моменту підписання відповідної специфікації, якщо інше не передбачено в специфікаціях до Договору (п. 3.1 Договору).

Ціна товару визначається у специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору. Ціна договору на момент підписання складає 171851,40 грн. в т.ч. ПДВ 28641,90 грн. Ціна корегується сторонами шляхом зазначення в наступних специфікаціях. Покупець сплачує товар в наступному порядку: 20% передплати, останні 80% від вартості поставленого товару протягом 5 банківських днів з моменту поставки товару, якщо інше не передбачено в специфікаціях до договору ( п.п. 5.1, 5.2, 5.4 Договору).

Відповідно до пункту 7.1 Договору, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.01.2014 року, а в частині виконання зобов'язань сторін по договору - до їх повного виконання. Додатковою угодою 2/1 від 31.03.2014 р. продовжено дію договору строком до 31.05.2014 р.

Обставини справи свідчать, що на виконання умов Договору поставки Дочірнього підприємства "ТЕХНОСКРАП" Товариства з обмеженою відповідальністю "СКРАП" за видатковою накладною №ТС-14054-4 від 14.05.2014 р. було поставлено та прийнято на підставі довіреності №26196 від 13.05.2014 р. відповідачем товар на загальну суму 47170,20грн. з ПДВ. На підставі виставленого позивачем рахунку-фактури №ТС-24044-4 від 24.04.2014 р. відповідачем відповідно до платіжного доручення №3111 від 12.05.2014 р. сплачено передплату в розмірі 14476,00 грн.

За доводами позивача, з урахуванням передплати заборгованість відповідача за спірним договором становить 32694,20 грн.

20.10.2014 р. та 18.11.2014 р. позивач звертався до відповідача з листами-вимогою про виконання умов договору МТ000693 від 15.11.2012 р. та сплату заборгованості в розмірі 32694,20 грн. Доказів надання відповіді на вказані листи не надано.

Позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" заборгованості за поставлений товар по договору поставки №МТ000693 від 15.11.2012 р. в сумі 46855,05 грн., в т.ч.: 32694,20 грн. основного боргу, 5884,96 грн. пені, 7429,42 грн. інфляційних втрат, 846,47 грн. - 3% річних, є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), згідно з якою господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на Договорі поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного між сторонами договору, які породили взаємні обов'язки: обов'язком позивача стало передання товару відповідачу, а обов'язком відповідача - прийняття товару і оплата його вартості на умовах, визначених Договором.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з долученої до справи копії видаткової накладної №ТС-14054-4 від 14.05.2014 р. позивач на виконання своїх договірних зобов'язань поставив відповідачу товар на загальну суму 47170,20 грн. з ПДВ. Отримання відповідачем товару на вказану суму підтверджується підписом повноважного представника відповідача на видатковій накладній та довіреністю покупця, що міститься в матеріалах справи (а.с. 18-20).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з приписами ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару...У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Умови здійснення розрахунків між Сторонами, узгоджено в розділі 5 Договору. Зокрема, згідно з пунктом 5.4 Договору покупець сплачує товар в наступному порядку: 20% передплати, останні 80% від вартості поставленого товару протягом 5 банківських днів з моменту поставки товару, якщо інше не передбачено в специфікаціях до договору

На підставі рахунку-фактури №ТС-24044-4 від 24.04.2014 р. відповідно до платіжного доручення №3111 від 12.05.2014 р. відповідачем сплачено передплату в розмірі 14476,00 грн.

З урахуванням передплати в розмірі 14476,00 грн. сплаченої відповідачем на підставі рахунку-фактури №ТС-24044-4 від 24.04.2014 р. відповідно до платіжного доручення №3111 від 12.05.2014 р. заборгованість відповідача за спірним договором становить 32694,20 грн.

Факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобов'язання, та факт несплати відповідачем у визначений зобов'язанням термін вартості отриманого товару суд вважає доведеним. Доказів погашення суми боргу за отриманий товар відповідачем суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 32694,20 грн. заявлена обґрунтовано і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім вищезгаданої вимоги про стягнення основного боргу, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 5885,96 грн. пені, 7429,42 грн. інфляційних втрат та 846,47 грн. - 3% річних.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Зокрема, частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань, вимоги про стягнення з нього сум пені, інфляційних втрат та 3% річних заявлені позивачем обґрунтовано.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" з урахуванням вимог ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", суд дійшов до висновку, що вони є вірними, складеними відповідно до вимог чинного законодавства.

Разом з тим, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов до висновку, що вимоги про їх стягнення підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При цьому, частиною 6 статті 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Аналогічні положення містяться в ст.ст. 549-551, 611 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» (далі - Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

При цьому, статтею 3 вищезгаданого Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В свою чергу, п. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.3.1.1 Договору, за прострочення виконання грошового зобов'язання винна сторона зобов'язана сплатити іншій стороні пеню в розмірі 0,1 % від ціни невиконаного зобов'язання за кожен день прострочки.

Так, частиною 2 ст. 551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановленої законом, може бути збільшений у договорі.

Разом з тим, правило названої норми, що допускає збільшення договором розміру неустойки, встановленої законом, є загальним. Воно не виключає застосування спеціальних правил законів, хоч би вони були прийняті до введення в дію нового Цивільного кодексу України. Наведене стосується Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", яким розмір пені за прострочення виконання грошових зобов'язань, що може встановлюватись договором, обмежено подвійною обліковою ставкою НБУ на день прострочення.

Отже, яким б способом не визначався у договорі розмір неустойки (пені), він не може перевищувати той розмір, який встановлений законом як граничний.

Зважаючи на вищенаведене, суд визнає вимогу позивача про стягнення пені обґрунтованою, проте, вважає необхідним розмір пені, яка підлягає стягненню, обмежити подвійною обліковою ставкою, оскільки законом встановлений граничний розмір пені за прострочення платежу - не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня (від суми простроченого платежу, включаючи ПДВ та інші податки) і у більшому розмірі вона не може бути стягнута.

Здійснивши розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», судом встановлено, що з урахуванням суми основного боргу (32694,20 грн.) та періодом заборгованості (з 22.05.2014 р.- виникнення зобов'язання по оплаті, по 17.11.2014 р. - визначений позивачем), сума пені становить 3743,26 грн. і в цій сумі вимоги позивача про стягнення пені підлягають задоволенню. В решті заявлених вимог щодо стягнення пені суд відмовляє з огляду на їх необґрунтованість.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: в сумі 32694,20 грн. основного боргу, 3743,26 грн. пені, 7429,42 грн. інфляційних втрат та 846,47 грн. - 3% річних обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В решті заявлених позовних вимог суд відмовляє з огляду на їх необґрунтованість.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

21.05.2015 р. до канцелярії господарського суду Запорізької області від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він заявив клопотання на підставі п. п. 3, 6 ст. 83 ГПК України зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 70%, а також розстрочити виконання рішення на 3 місяці з пропорційним щомісячним погашенням суми, що підлягає стягненню з відповідача. Обґрунтовуючи своє клопотання відповідач посилається на те, що оскільки відповідач знаходиться у важкому фінансовому становищі, що підтверджується балансом підприємства за 2014 рік, суд має право на застосування п. 3 ст. 83 ГПК України зменшити у винятковому випадку розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Вказує, що аналіз показників балансу відповідача за 2014 рік, дозволяє дійти висновку про наявність у позивача збитків у розмірі ,00 грн. та поточних зобов'язань щодо сплати грошових коштів в банках складає лише 96394000,00 грн., а дебіторська заборгованість за поставлену продукцію - 390121000,00 грн., тобто поточні невиконані фінансові зобов'язання перевищують над поточними оборотними активами відповідача більш як в 5 разів. На підтвердження вказаного відповідачем надано звіти про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1-й квартал 2014 р., за перше півріччя 2014 р. за дев'ять місяців 2014 р., за дванадцять місяців 2014 р., за 1-й квартал 2015 р. ПАТ "ЗТР" та звіт про фінансовий стан (баланс) за 2014 рік. Крім того на підприємстві скорочують штат працівників.

Представник позивача в судовому засіданні 21.05.2015 р. заперечив проти заявленого клопотання відповідача про надання розстрочки виконання судового рішення.

Розглянувши клопотання Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор", проаналізувавши матеріали та обставини справи, суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання, виходячи з наступного.

згідно із п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню з боку сторони, що порушила зобов'язання.

У відповідності зі ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу...

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У своєму клопотанні відповідач просив суд зменшити розмір штрафу до на 70 %, підставою для зменшення розміру штрафу зазначив скрутне фінансове становище на підприємстві.

Відповідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Зважаючи на значний термін прострочення (зобов'язання по оплаті не виконано відповідачем з 22.05.2014 р., тобто, майже рік), а також враховуючи те, що розмір пені не є надмірно великим порівняно з сумою заборгованості та терміном прострочення, суд не вважає даний випадок винятковим і не вбачає підстав для зменшення розміру пені.

Пунктом 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на відсутність коштів.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Надання розстрочки виконання рішення можливе за наявності обставин, що ускладнюють або роблять його неможливим. Відсутність грошових коштів для сплати кредиторських зобов'язань не є достатньо обґрунтованою підставою для надання розстрочки виконання рішення. Будь-яких доказів в обґрунтування необхідності надання розстрочки виконання рішення, ускладнення його виконання або наявності обставин, які роблять неможливим його виконання відповідачем не надано.

Суд зауважує, що відповідач як суб'єкт господарювання, здійснює свою діяльність самостійно, ініціативно, на власний ризик, тож негативний результат його господарської діяльності сам по собі не може бути визнаний в якості доказу відсутності його вини у порушенні договірного зобов'язання та бути підставою для звільнення його від передбаченої Договором та законом відповідальності.

Також суд приймає до уваги, що сторони знаходяться у рівних умовах господарювання під час економічної та політичної кризи, при цьому, позивач знаходиться у зоні АТО.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволені клопотання відповідача про зменшення пені та надання розстрочки виконання судового рішення.

При цьому, суд вважає необхідним зауважити, що відповідач не позбавлений права на звернення з заявою про розстрочку або відстрочку виконання рішення в порядку ст. 121 Господарського процесуального кодексу України з наданням належних та допустимих доказів в обґрунтування на стадії виконання рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Дочірнього підприємства "ТЕХНОСКРАП" Товариства з обмеженою відповідальністю "СКРАП" (м. Донецьк) до Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" (м. Запоріжжя) задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" (69600, м.Запоріжжя, Дніпропетровське шосе, 1, ; р/р 5024 Філіал "Відділення ПАО ПІБ м. Запоріжжя", МФО 313355) на користь Дочірнього підприємства "ТЕХНОСКРАП" Товариства з обмеженою відповідальністю "СКРАП" (юридична адреса: 83008, м. Донецьк, вул. Югославська, буд. 28, адреса для листування: 85114, м. Костянтинівка Донецької області, вул. Пушкінська, 339, кв. 1; , р/р 4294 у ПАТ ПУМБ м. Київ, МФО 334851) заборгованість за поставлений товар по договору № МТ000696 від 15.11.2012 року в сумі 32694 (тридцять дві тисячі шістсот дев'яносто чотири) грн. 20 коп., 3743 (три тисячі сімсот сорок три) грн. 26 коп. пені, 7429 (сім тисяч чотириста двадцять дев'ять) грн. 42 коп. інфляційних втрат, 846 (вісімсот сорок шість) грн. 47 коп. -3% річних та 1743 (одна тисяча сімсот сорок три) грн. 49 коп. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення оформлене у повному обсязі та підписане згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 26.05.2015 р.