КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2015 р. Справа№ 910/25128/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача: Михайлова Н.М. - представник, дов. № 08 від 20.03.2015;

Награбовий О.О. - представник, дов. № 25 від 08.05.2014;

від відповідача: Заболотна Ю.С. - представник, дов. б/н від 08.01.2014;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Ютейр-Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015

у справі № 910/25128/14 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Ютейр-Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа"

про визнання недійсними та такими, що не відображають факти актів здачі - прийняття робіт, зобов'язання здійснити зарахування суми переплати в якості авансового платежу, стягнення 1 467 233,28 грн.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 склад колегії суддів у розгляді справи № 910/25128/14 змінено.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у судовому засіданні 25.03.2015 оголошено перерву до 13.05.2015, а ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/25128/14 відкладено на 25.05.2015.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/25128/14 у позові відмовлено повністю.

Рішення мотивовано, з посиланням на положення наказів Міністерства транспорту та зв'язку України від 14.04.2008 № 433, від 20.06.2002 № 415, тим, що оскаржувані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) згідно з договором № МА114/13/01.32-2013 від 01.04.2013 не є юридичною формою рішення сторін спору щодо вступу в цивільні правовідносини, тобто офіційним письмовим документом, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, а є тільки технічною фіксацією виконання умов правочину, тобто засвідченням особами своїх дій по реалізації набутих прав і прийнятих обов'язків; акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) можуть бути використані як доказ, у разі звернення будь-якої із сторін з позовом до суду та підлягатимуть оцінці відповідно до ст.43 ГПК України; у листі Верховного Суду України "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 24.11.2008 зазначено, що за правилами недійсності правочинів не можна визнавати недійсними документи, які за своїм змістом не є правочинами; як встановлено у судовому рішенні, зобов'язання між сторонами, які виникли з актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за договором № МА114/13/01.32-2013 від 01.04.2013 за період з 31.05.2013 по 30.06.2014, є виконаними належним чином на підставі ст.599 ЦК України, що унеможливлює застосування до вказаних зобов'язань положень ст.601 ЦК України; спірні грошові кошти отримані відповідачем в межах договірних правовідносин у передбаченій нормами законодавства формі, без доведення позивачем факту необхідності застосування положень ст.1212 ЦК України.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/25128/14 скасувати повністю з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права і прийняти нове рішення про задоволення позову.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Як вважає скаржник, судом неправильно застосовано норми ст.526 ЦК України та не застосовано положення ст.530 ЦК України, які підлягали застосуванню в даних правовідносинах.

На думку скаржника, оскільки сторонами не внесено змін до договору № МА114/13/01.32-2012 від 01.04.2013, то, керуючись положеннями п.7.2 договору, ст.530 ЦК України, позивач має право вимагати застосування коефіцієнту в будь-який момент дії договору; листом від 05.09.2014 вих. № 2060 позивач повідомив відповідачу про необхідність виконання зобов'язання за договором, в частині застосування коефіцієнту до збору за зліт-посадку ПС при виконанні регулярних рейсів; за наявності у відповідача зобов'язання по застосуванню коефіцієнту суд, неправильно застосувавши ст.ст.526, 629 ЦК України, прийняв неправильне рішення про можливість невиконання зобов'язання, встановленого договором.

Скаржник вказує на порушення ст.84 ГПК України.

Як вважає скаржник, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), з огляду на норми п.14.2 договору та ст.654 ЦК України, не є належним доказом змін умов договору.

На думку скаржника, висновки суду про те, що акт не є правочином та що акт породжує правові наслідки, що в розумінні ст.202 ЦК України є правочином, зроблені з порушенням положень ст.ст.202, 626, 628, 629 ЦК України, ст.173 ГК України.

Посилаючись на положення п.7.10 договору, скаржник стверджує, що незалежно від наявності заперечень, оплата має бути здійснена за вартістю, встановленою обслуговуючою компанією, а за таких обставин, висновок суду про те, що відсутність заперечень та проведення оплати свідчить про визнання боргу, не відповідає обставинам справи.

Як зазначає скаржник, листом від 05.09.2014 № 2060 ним повідомлено про проведену звірку вартості наданих послуг та проведеної оплати, у зв'язку з чим було проведено зарахування коштів переплати у розмірі 1 467 233,27 грн., як авансовий внесок та у зв'язку з наявною заборгованістю за раніше надані послуги, 13.10.2014 позивач направив заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 692 692,75 грн., в рахунок погашення заборгованості відповідно до ст.601 ЦК України; платіжним дорученням № 10109 від 14.10.2014 позивач додатково перерахував передоплату за договором у розмірі 692 692,75 грн., із врахуванням чого на даний момент відповідач володіє коштами позивача на загальну суму 1 467 233,28 грн.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, на те, що питання строків виконання договірних зобов'язань по даному договору розглядалося Господарським судом Луганської області і рішенням від 14.05.2014 у справі № 913/708/14 встановлено, що відповідачем було надано послуги у встановлені строки, претензій зі сторони позивача не було, також судовим рішенням встановлений факт зустрічного виконання сторонами своїх договірних зобов'язань, окрім цього сторонами було підписано акти звірки взаєморозрахунків за період з 01.08.2013 по 28.02.2014 та за період з 01.01.2013 по 30.09.2013, якими встановлено відсутність боргу між сторонами, а різниця в сальдо станом на 01.08.2013 виникла за рахунок не прийнятих послуг надання стоянки автомобілів на суму 72 000,00 грн. у листопаді-грудні 2013р.; зобов'язання по договору між сторонами є виконаними належним чином, що унеможливлює застосування до вказаних зобов'язань положень ст.601 ЦК України; оскільки між сторонами було укладено договір, то кошти набуто за наявності правової підстави, тому їх не може бути витребувано відповідно до положень ст.1212 ЦК України.

Скаржник у письмовому запереченні на відзив посилається, зокрема, на те, що у постанові від 08.04.2014 Верховний Суд України дійшов висновку, що саме лише підписання акту виконаних робіт (наданих послуг) не може свідчити про визначення вартості цих послуг у випадку, якщо договором зазначено інше; що посилання відповідача на наведене ним судове рішення не ґрунтується на нормах ст.35 ГПК України.

Відповідно до ухвали Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 у справі № 910/25128/14 відповідачем надано документи.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скарги, письмове заперечення на відзив, колегія суддів встановила.

Позивачем до суду першої інстанції подана позовна заява про визнання недійсними та такими, що не відображають факти акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) згідно із договором № МА114/13 від 01.04.2013: № 30531087 від 31.05.2013, № 30630071 від 30.06.2013, № 30731095 від 31.07.2013, № 30831076 від 31.08.2013, № 30930139 від 30.09.2013, № 31031080 від 31.10.2013, № 31130048 від 30.11.2013, № 31231058 від 30.12.2013, № 40131070 від 31.01.2014, № 40228055 від 28.02.2014, № 4053025 від 31.05.2013, № 40630045 від 30.06.2014, № 40731067 від 31.07.2014; зобов'язання відповідача здійснити зарахування суми переплати у розмірі 1 467 233,28 грн., в якості авансового внеску на обслуговування наступних рейсів позивача; стягнення з відповідача на користь позивача 1 467 233,28 грн.; стягнення сплаченого судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.04.2013 сторонами укладено додаток В № МА114/13/01.32-2013 до Стандартної угоди про наземне обслуговування (спрощена процедура) (далі - договір № МА114/13), згідно із п.п.1.1, 1.2 якого для разового наземного обслуговування, що складається з прибуття повітряного судна (ПС) та подальшого відправлення того самого повітряного судна у встановлений час, відповідач, за договором обслуговуюча компанія, надає на платній основі послуги, зазначені в додатку А. а саме: представництво, управління, спостереження, обслуговування пасажирів, обслуговування на пероні, сервісне обслуговування, обслуговування повітряного судна та інші послуги з технічного обслуговування ПС та технічної допомоги при обслуговуванні ПС.

Відповідно до п.п.7.1, 7.2, 7.4 договору № МА114/13 вартість послуг аеропортового обслуговування розраховується згідно із наказами Міністерства транспорту та зв'язку України від 14.04.2008 № 433 зі змінами та доповненнями, від 15.09.2008 № 131, від 19.07.2010 № 497 для Міжнародного аеропорту м. Києва (Жуляни); відповідач встановлює для позивача, за договором перевізника, коефіцієнт 0,7 до збору за зліт-посадку ПС при виконанні регулярних рейсів; позивач сплачує відповідачу вартість надання МС до 5-го числа поточного місяця за поточний місяць за цінами, зазначеними в додатку № 5; у разі відсутності оплати з 6-го числа поточного місяця - оплата за надання МС нараховується за кожну годину наднормативної стоянки ПС за ціною, зазначеною в додатку № 1.

Згідно з п.7.10 договору № МА114/13 акти приймання передачі виконаних робіт складаються відповідачем останнім днем звітного місяця, підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються печатками протягом 5-ти днів після закінчення звітного місяця; в разі непідписання позивачем наданих актів протягом 3-х робочих днів, акти вважатимуться підписаними в редакції відповідача та підлягають оплаті.

Як передбачено в п.п.7.12, 7.13 договору № МА114/13, якщо за результатами звірки виявлено борг позивача перед відповідачем за надані послуги, то позивач перераховує цю суму протягом 5 календарних днів на рахунок відповідача; якщо за результатами звірки виявлено борг відповідача перед позивачем, то виявлена сума зараховується як авансовий внесок при обслуговуванні наступного рейсу позивача.

Відповідно до п.9.1 договору № МА114/13 термін дії додатку В: з 01.04.2013 по 31.12.2013.

02.01.2014 сторонами укладено додаткову угоду № 9 до договору № МА 114/13, якою доповнено параграф 13 додатку В пунктом 13.11, розділ 2 до додатку В пунктами: 12, 12.1 - 12.6 та продовжено строк дії додатку В № МА114/13 до 31.12.2014.

Відповідачем були надані, а позивачем одержані послуги відповідно до договору № МА114/13, у тому числі: збір за забезпечення авіаційної безпеки ПС, збір за наднормативну стоянку ПС, збір за обслуговування пасажирів в аеровокзалі, збір за посадку-зліт ПС, доплата за вечірній час, патрульний автомобіль для супроводу ПС, супроводження ПС автомобілем, послуги з диспетчеризації, забезпечення пожарним авто за 1 годину, проведення тест-контролю, застосування антикризової рідини до ПС, проти/антикригова обробка ПС, послуги з забезпечення завантажувальним мостом, комплекс послуг з буксування, про що складені наступні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) згідно із договором № МА114/13: № 30531087 від 31.05.2013, № 30731095 від 31.07.2013, № 30630071 від 30.06.2013, № 30831076 від 31.08.2013, № 30930139 від 30.09.2013, № 31031080 від 31.10.2013, № 31130048 від 30.11.2013, № 31231058 від 31.12.2013, № 40131070 від 31.01.2014, № 40228055 від 28.02.2014, № 40331051 від 31.03.2014, № 40430058 від 30.04.2014, № 40531025 від 31.05.2014, № 40630045 від 30.06.2014, № 40731067 від 31.07.2014.

Позивач звернувся до відповідача із листом від 05.09.2014 за № 2060, у якому повідомив про незастосування відповідачем норми п.7.2 договору № МА114/13, починаючи з 01.05.2013, та просив у семиденний термін з моменту отримання даної вимоги підписати корегувальні акти виконаних робіт та включити як авансовий внесок в рахунок обслуговування наступних рейсів суму надмірно сплачених коштів у розмірі 1 467 233,27 грн.

Докази підписання відповідачем зазначених коригувальних актів у матеріалах справи відсутні.

Також позивачем була направлена відповідачу заява від 13.10.2014 № 2232 про зарахування зустрічних вимог, у якій позивач повідомив відповідача про зарахування у рахунок погашення заборгованості у розмірі 692 692,75 грн., про яку зазначено у претензії відповідача, отриманої позивачем 07.10.2014, заборгованості відповідача за надлишково сплачені кошти.

Разом із тим, позивач за платіжним дорученням від 14.10.2014 № 10109 перерахував відповідачу суму 692 692,75 грн.

Відповідачем листом від 15.10.2014 за № М-1.-14-754 повідомлено позивачу, зокрема, що, як вважає відповідач, після погашення заборгованості позивачем, дане питання не є актуальним.

Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а у частині 2 цієї статті вказані способи захисту цивільних прав та інтересів та зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В ч.2 ст.20 ГК України встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Оскаржувані позивачем акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) згідно із договором № МА114/13 від 01.04.2013, - це документ установленої позивачем та відповідачем форми, в якому зазначені відомості про найменування послуг, період надання послуг, ставки ПДВ, кількість, ціна без ПДВ, сума без ПДВ, загальна вартість робіт (послуг) без ПДВ, ПДВ, загальна вартість робіт (послуг) з ПДВ.

Отже, зазначені акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), складені позивачем та відповідачем, не є правочином і не мають характеру акта у розумінні ст.20 ГК України, оскільки не породжують, не змінюють та не припиняють будь-які цивільні правовідносини.

Відповідно до п.7.9 договору № МА114/13 сторони домовились, що звіт, рахунки та зведений акт виконаних робіт виставляються на підставі складених по кожному рейсу форм "А", підписаних уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до ст.ст.1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, оскаржувані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) згідно із договором № МА114/13 є первинними документами, які відображають факт здійснення господарської операції.

Однак, законом не передбачено такого способу захисту прав та інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, як визнання недійсними первинних документів, складених сторонами.

Позивач листом від 22.10.2014 № 2290 звернувся до відповідача із проханням повернути надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 1 467 233, 28 грн. на підставі ст.1212 ЦК України, оскільки найближчим часом, зокрема, до кінця року, наведені кошти авансового внеску не можуть бути використані на обслуговування рейсів позивача.

В ч.1 ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Однак, зазначені позивачем грошові кошти у розмірі 1 467 233,28 грн. були одержані відповідачем у зв'язку із виконанням договору № МА114/13 від 01.04.2013, тому немає підстав для висновку про збереження або набуття майна відповідачем без достатньої правової підстави.

Зазначена правова позиція відповідає положенням Листа Верховного Суду України від 01.07.2013 "Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.111-16 ГПК України за 1 півріччя 2013р. та, зокрема, постановах Верховного Суду України від 22.01.2013 у справі № 5006/18/13/2012, від 02.10.2013, від 17.06.2014 у справі № 13/096-12.

Як зазначає позивач у позовній заяві, сума 1 467 233,28 грн. складається із сум, на які було, на думку позивача, завищено вартість наданих послуг у період з травня 2013р. по липень 2014р.

У рішенні Господарського суду Луганської області від 14.05.2014 у справі № 913/708/14 провадження № 9/913/708/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Ютейр-Україна" про стягнення 4 154 009,93 грн., встановлено, що позивач 01.04.2013 уклав з відповідачем договір № МА114/13/01.32-2013; на час звернення з цим позовом до суду, відповідач за вказаним позовом, не оплатив послуги належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 3 274 201,26 грн., зокрема, за послуги за формою "А" - на суму 3 193 663,61 грн., за послуги з аварійно-рятувального та протипожежного забезпечення - 4 666,68 грн., за послуги з надання місця стоянки - 75 870,97 грн.

Як вбачається із копії позовної заяви від 06.03.2014, наданої відповідачем відповідно до ухвали суду апеляційної інстанції, зазначена у згаданому рішенні від 14.05.2014 у справі № 913/708/14 сума основного боргу 3 274 201,26 грн., утворилась у період з 01.01.2013 по 25.02.2014.

До часу прийняття рішення у справі № 913/708/14 Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Ютейр-Україна" було сплачено основний борг.

Отже, у справі № 913/708/14 було встановлено факт існування заборгованості за договором № МА114/13 у перевізника перед обслуговуючою компанією за період з 01.01.2013 по 25.02.2014, що було наслідком встановлення факту правильного нарахування вартості наданих послуг. Із зазначеним перевізник погодився.

Згідно із ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Отже, обставини щодо правильного нарахування вартості наданих відповідачем позивачу послуг згідно із договором № МА114/13 у період, зазначений позивачем у позовній заяві з 01.05. 2013 по 25.02.2014, вже були встановлені рішенням Господарського суду Луганської області від 14.05.2014 у справі № 913/708/14 провадження № 9/913/708/14 і не підлягають доказуванню у справі № 910/25128/14.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду України від 08.04.2014 є безпідставним, оскільки у справах предмети та умови договорів є різними та у справі № 910/25128/14 ціна є регульованою.

Як вбачається із матеріалів справи, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) згідно із договором № МА114/13 підписані представниками обох сторін, без заперечень, як за період з травня 2013р. по лютий 2014р., так і за період з лютого 2014р. по липень 2014р. В зазначених актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) вказано, що замовник не має претензій до виконавця по виконаних роботах (послугах). Також, згідно із наявним у справі актом звірки взаєморозрахунків між сторонами по укладених між ними договорах, у тому числі й по договору № МА 114/13, позивач погодився із тим, що станом на 01.03.2014 заборгованість позивача перед відповідачем становила 3 181 549,47 грн. Різниця між сальдо позивача та відповідача, як відмічено останнім, склала суму 7 200,00 грн., що становила суму вартості послуг за надання стоянки автомобілів у листопаді 2013р., які не були прийняті позивачем. Також позивачем сплачено відповідачу вартість наданих відповідачем послуг згідно із договором № МА114/13, про що відповідачем надано до справи довідку, згідно із якою станом на 25.12.2014 заборгованість позивача перед відповідачем за договором № МА 114/13/01.32.2013 від 01.04.2013 "Про наземне обслуговування" відсутня (а.с.150, 2т.).

Отже, своїми діями позивач погодився із тим, що розміри вартості наданих відповідачем послуг згідно із договором № МА114/13, про що складені акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), є правильними.

Позивач позовні вимоги також обґрунтовував положеннями ст.ст.526, 530, 654 ЦК України.

Однак, статтями 526, 530 ЦК України врегульовано правовідносини між сторонами щодо виконання зобов'язання, а статтею 654 ЦК України передбачено форму зміни або розірвання договору.

Проте, за договором № МА114/13 у відповідача відсутнє зобов'язання сплатити позивачу грошові кошти, також позовні вимоги не ґрунтуються на обставинах, пов'язаних із зміною чи розірванням договору № МА114/13.

Згідно із умовами пункту 7.13 договору № МА114/13 сума боргу відповідача перед позивачем зараховується, як авансовий внесок при обслуговуванні наступного рейсу перевізника, лише у тому випадку, якщо такий борг буде виявлено за результатами звірки. Однак, як вже було зазначено, за результатами звірки сторонами не виявлено наявності боргу відповідача перед позивачем у розмірі, зазначеному останнім у позовній заяві.

Таким чином, позивачем не доведено матеріалами справи обґрунтованість підстав позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не є такими, що ґрунтуються на нормах законодавства та матеріалах справи, зважаючи на викладене та наступні обставини.

Відповідно до п.п.7.1, 7.2 договору № МА114/13 вартість послуг аеропортового обслуговування розраховується згідно із наказами Міністерства транспорту та зв'язку України: від 14.04.2008 № 433 зі змінами та доповненнями, від 15.09.2008 № 1131 та від 19.07.2010 № 492 для Міжнародного аеропорту м. Києва (Жуляни); обслуговуюча компанія встановлює для перевізника коефіцієнт 0,7 до збору за зліт-посадку ПС при виконанні регулярних рейсів.

Згідно із п.1.1 наказу Міністерства транспорту України від 20.06.2002 № 415 "Про внесення змін до наказів Міністерства транспорту України щодо затвердження аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден у аеропортах України", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2002 за № 537/6825, із змінами і доповненнями, встановлено, що при укладанні договорів щодо надання аеропортових послуг експлуатантам, які виконують регулярні польоти в межах України, застосовувати знижки до аеропортових зборів не більше 80 відсотків.

Відповідно до п.3.1 розділу ІІІ Аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропортах України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України "Про встановлення аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропортах України та внесення змін до наказу Мінтрансу від 06.07.99 № 352" від 14.04.2008 № 433, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.05.2008 за № 408/15099, із змінами, ці аеропортові збори є граничними; з метою стимулювання авіакомпаній як комерційних партнерів аеропортів за рішенням керівника аеропорту до граничних ставок аеропортових зборів при виконанні регулярних рейсів можуть застосовуватись знижувальні коефіцієнти до 0,2, виходячи з економічної ефективності та з дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції, а також з урахуванням ціни квитка.

Оскільки ціни (тарифи) на послуги, надання яких передбачено договором № МА114/13, є регульованими, а не договірними, й у договорі № МА114/13 сторони погодили застосовувати ціни (тарифи) на послуги, встановлені, у тому числі й наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 14.04.2008 № 433, то при визначенні остаточної вартості наданих послуг згідно із договором № МА114/13 підлягають застосуванню, поряд із положеннями пункту 7.2 договору, й вищезгадане положення наказу Мінтрансзв'язку, зокрема, про те, що до граничних ставок аеропортових зборів при виконанні регулярних рейсів можуть застосовуватись знижувальні коефіцієнти, виходячи з економічної ефективності та з дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції, а також з урахуванням ціни квитка.

Згідно із умовами пункту 7.3 договору № МА114/13 надання послуг перевізнику обслуговуюча компанія здійснює тільки при наявності 100% передоплати на кожний рейс. Отже, сторони ще до періоду надання послуг погоджують питання щодо застосування знижувального коефіцієнту, виходячи із конкретних умов його надання, передбачених у зазначеному наказі Мінтрансзв'язку, а, виходячи із змісту пунктів 7.4 - 7.10 договору № МА114/13, акт приймання-передачі виконаних робіт є тим первинним документом, який складається вже за підсумками виконаних робіт (послуг) на вказану вартість.

Отже, висновок скаржника про те, що наявність чи відсутність заперечень позивача проти розміру вартості наданих послуг не має значення, враховуючи умови п.7.10 договору № МА114/13, не відповідає положенням зазначеного договору.

Судом апеляційної інстанції не виявлено порушень норм процесуального права, які відповідно до ст.104 ГПК України можуть бути підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та касування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/25128/14 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Ютейр-Україна" залишити без задоволення.

2. Справу № 910/25128/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 28.05.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Н.Ф. Калатай