РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2015Справа №910/9031/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши справу

за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції

до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»

про зобов'язання вчинити дії

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Сторожук Н.Я. (довіреність № 1-11-10173 від 27.04.2015).

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Тернопільське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в особі виконавчої дирекції (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (надалі - відповідач) про зобов'язання виконати умови договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем 28.01.2015 року були надані відповідачу платіжні доручення на перерахування грошових коштів на загальну суму 20 863, 26 грн., які відповідачем не були перераховані у встановлений законом строк, у зв'язку з чим позивач просить суд зобов'язати відповідача виконати платіжні доручення від 28.01.2015 року №№ 356, 357, 358, 359, 361 на загальну суму 3 308, 26 грн. з рахунку № 3002; від 29.01.2015 року №№ 852, 853, 854, 855, 856; від 30.01.2015 року №№ 859, 862, 863; від 03.02 № 865 та від 04.02.2015 року № 866 на загальну суму 17 463, 80 грн. з рахунку № 3001; а також здійснити договірне списання коштів з рахунку позивача № 3003 на суму 91,20 грн. відповідно до договору.

15.05.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позову.

18.05.2015 року представник позивача у судове засідання не з'явився, однак через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення по суті позовних вимог.

Заслухавши представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами.

28.10.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського рахунку № 30 (далі - договір), відповідно до умов якого банк відкрив клієнту поточні рахунки №№ 0001, 0002, 0003 у гривнях для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України. Згідно умов договору відповідач зобов'язався приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум із рахунку та проведення інших операцій із рахунком, що передбачені чинним законодавством України.

Підпунктом 2.2.1 договору передбачено, що позивач має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, крім випадків обмеження прав розпорядження коштами на рахунку за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 2.3.3 договору банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта у відповідності з чинним законодавством України. У разі відсутності або недостатності коштів на рахунку клієнта для здійснення операції та сплати відповідної комісії за РКО на момент подання розрахункових документів до банку, здійснювати списання коштів з рахунку в межах суми встановленого овердрафту, якщо це обумовлено окремо укладеним договором між клієнтом та банком, в іншому випадку повертати розрахункові документи без виконання не пізніше наступного робочого дня з відміткою про причини повернення.

Договір укладений на невизначений строк та набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (п. 8.1 договору).

З 28.01.2015 року по 03.02.2015 року позивач передав до банку на виконання платіжні доручення на загальну суму 20 863,26 грн., що підтверджується випискою із банку та не спростовується відповідачем.

04.02.2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про проведення платежів на поточні рахунки позивача.

Відповідач надав відповідь а вимогу позивача, в якій зазначив, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 26 від 05.02.2015 року щодо запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Надра» у зв'язку з віднесенням банку «Надра» до категорії неплатоспроможних.

Згідно з ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (п. 30.1 ст. 30 зазначеного Закону).

Як вбачається із листа з банку від 27.02.2015 року, у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року № 83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 року прийнято рішення № 26 про запровадження з 06.02.2015 року по 06.05.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

У відповідності до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 85 від 23.04.2015 року про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний Банк «Надра» до 05 червня 2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

Тобто станом на момент звернення позивача з позовом до суду у відповідача запроваджена тимчасова адміністрація.

За загальним правилом право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (ст. 321 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Судом враховано, що всупереч вказаної норми банк не зміг забезпечити право позивача на безперешкодне розпорядження його коштами, що знаходяться на поточних рахунках, відкритих в банку на підставі договору банківського рахунку № 30 від 28.10.2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним щодо інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Так, п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Згідно з п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи вищезазначене, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

Тому, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Розглядаючи спір по суті, судом враховано, що відповідно до п.3 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на продовження виконання відповідачем спірних платіжних доручень позивача.

Окрім того, як вбачається із спірних платіжних доручень, від 29.01.2015 року №№ 852, 853, 854, 855, 856; від 30.01.2015 року №№ 859, 862, 863; від 03.02 № 865 та від 04.02.2015 року № 866 на загальну суму 17 463, 80 грн. з рахунку № 3001 а також № 181574471 від 03.02.2015 року призначення платежів було: «за спожиту електроенергію в січні 2015 згідно рахунку № 104/1», «за спожитий газ у рудні згідно з рахунком-фактурою № 0000022 від 20.01.15», «за водопостачання і водовідведення», «вивіз сміття за грудень», «перерахування залишків коштів з розрахункових рахунків Зборівської МР ВД ТОВ ФСС згідно листа від 03.02.15 року», «відрядження», «оплата за телекомунікаційні послуги електрозв'язку», «профвнески з зарплати за січень 2015 року». «повернення коштів на оргадмінвидатки за січень 2015 року», «за оренду приміщення», «перерахування залишку коштів відповідно до п. 2.1.10 договору», що не відповідає положенню п. 4 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження щодо здійснення банком відповідних операцій не поширюється на виплати лише аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо.

Що стосується спірних платіжних доручень від 28.01.2015 року №№ 356, 357, 358, 359, 361 на загальну суму 3 308, 26 грн. із призначенням платежу «фінансування на відшкодування матеріального забезпечення застрахованим особам згідно заяви-розрахунку: по тимчасовій непрацездатності», то вони відповідають вимогам п. 4 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і підлягають виконанню.

Крім того, виходячи зі змісту ст.ст. 39, 40, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку), у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів, передбачених у ч. 2 ст. 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій ст. 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32- 34, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов частково.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» виконати платіжні доручення від 28.01.2015 року №№ 356, 357, 358, 359, 361 на загальну суму 3 308, 26 грн. з рахунку № 3002.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено та підписано 25.05.2015 року.

Суддя Я.А. Карабань