ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 травня 2015 р. Справа № 918/545/13

за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" Рівненської обласної дирекції

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівниця"

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Відкрите акціонерне товариство "Рівненське автотранспортне підприємство 15607"

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Відкрите акціонерне товариство "Здолбунівський завод будівельних матеріалів"про звернення стягнення на предмет іпотеки

Суддя Андрійчук О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Огороднік О.В., дов. від 23.10.2012 року, Іванюк З.В., дов. № 1047/13-4 від 24.05.2013 року

від відповідача: Бабак Л.В., дов. № 2 від 29.01.2015 року, Ошурко Й.М., дов. від 29.12.2014 року

від третьої особи-1: Відкритого акціонерного товариства "Рівненське автотранспортне підприємство 15607": не з'явився

від третьої особи-2: Відкритого акціонерного товариства "Здолбунівський завод будівельних матеріалів": не з'явився

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль" Рівненської обласної дирекції (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівниця" (відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 14.08.2014 року, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.11.2014 року, позов задоволено частково.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.01.2015 року постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 13.11.2014 року та рішення Господарського суду Рівненської області від 14.08.2014 року у цій справі скасовано, матеріали справи скеровано для нового розгляду до Господарського суду Рівненської області.

За результатами автоматичного розподілу справу № 918/545/13 передано на розгляд судді Андрійчук О.В.

Ухвалою суду від 06.02.2015 року справу прийнято до провадження суддею Андрійчук О.В. та призначено до розгляду на 16.02.2015 року.

Ухвалою суду від 16.02.2015 року розгляд справи відкладено на 23.02.2015 року.

23.02.2015 року через службу діловодства господарського суду від відповідача надійшло клопотання про призначення оціночної експертизи з метою правильного вирішення справи та визначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації відповідно до Закону України "Про іпотеку".

Ухвалою суду від 23.02.2015 року розгляд справи відкладено на 02.03.2015 року.

У судовому засіданні 02.03.2015 року оголошено перерву до 05.03.2015 року.

Ухвалою суду від 05.03.2015 року розгляд справи відкладено на 12.03.2015 року

У судовому засіданні 12.03.2015 року оголошено перерву до 18.03.2015 року.

Ухвалою суду від 18.03.2015 року у справі призначено судову будівельно-технічну (оціночно-будівельну) експертизу. Поставлено експерту для роз'яснення таке питання: Яка ринкова вартість об'єктів нерухомого майна станом на час проведення експертизи, що є предметом іпотеки за договором іпотеки № 010/89-07/054/г/1 від 29.11.2007 року, а саме: нежилого приміщення, загальною площею 1285.30 кв.м., що знаходиться за адресою: Рівненська область, м. Рівне, пр. Миру, буд. 11, та належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Чарівниця" на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу № 211 (бланк серії ААА № 914157), посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу Юган Г.І. 06.12.1999 року та зареєстрований в реєстрі за № 345; нежилого приміщення, загальною площею 156,00 кв.м., що знаходиться за адресою: Рівненська область, м. Рівне, пр. Миру, буд. 11, та належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Чарівниця" на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу індивідуально визначеного майна (нежитлове приміщення) (бланк серії ВВМ № 261787), посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Червук В.М. 15.10.2004 року та зареєстровано в реєстрі за № 3018. Проведення експертизи доручити судовому експерту Водько Юлії Володимирівні. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

12.05.2015 року через службу діловодства господарського суду від судового експерта Водько Юлії Володимирівні повернулися матеріали справи № 918/545/13 без виконання у зв'язку з відсутністю оплати експертизи.

Ухвалою від 13.05.2015 року провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 21.05.2015 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль" (позивач, кредитор), третьою особа-1 (позичальник-1), третьою особою-2 (позичальник-2) (разом - позичальник) укладено генеральну кредитну угоду № 010/89-07/054/г (угода).

Відповідно до предмету вказаної угоди кредитор зобов'язується надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених в додаткових кредитних договорах (кредитні договори), що укладатимуться в рамках угоди між позичальником та кредитором, і, які після їх підписання, стають її невід'ємними частинами. Вказівка на номер і дату угоди в додаткових кредитних договорах , що укладатимуться між позичальником та кредитором в рамках угоди, є обов'язковою (п. 1.1. угоди).

За п.п. 1.2., 1.3. угоди загальна сума фактичної заборгованості позичальника по наданих кредитором кредитних коштах в рамках угоди у будь-який момент під час дії угоди не може перевищувати 4 400 000,00 грн. Строк користування кредитними коштами за цією угодою встановлюється до 27.11.2017 року. Кредитні договори з позичальником в рамках цієї угоди укладаються строком, вказаним в п. 2.2.

Пунктами 2.1., 2.4. угоди передбачено, що кредитор надає позичальнику кредити на умовах їх забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування. Конкретні строки користування кредитними коштами, відсоткові ставки за користування кредитними коштами, розміри комісійної винагороди, цільове призначення визначаються сторонами окремо у додаткових кредитних договорах, укладених в рамках угоди.

28.11.2007 року на підставі угоди між позивачем (кредитор) та третьою особою-1 і -2 (позичальник) укладено кредитні договори № 010/89-07/389 та № 010/89-07/393 (кредитний договір № 1 та кредитний договір № 2) відповідно.

Згідно з п. 1.1. кредитного договору № 1 та кредитного договору № 2 кредитор, на положеннях та умовах цих договорів та генеральної угоди № 010/89-07/054/г від 28.11.2007 року, відкриває позичальнику відновлювальну (револьверну) кредитну лінію (кредит) в сумі 2 000 000,00 грн. та 2 400 000,00 грн. відповідно у порядку, передбаченому цими договорами, зі строком повернення по 27.11.2017 року.

Кредит надається для розвитку бізнесу (п. 1.2. кредитного договору № 1 та кредитного договору № 2).

За п. 1.3. кредитного договору № 1 та кредитного договору № 2, з урахуванням договору № 1 про внесення змін до кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти в розмірі 15,5% річних.

Пунктом 3.1. кредитного договору № 1 та кредитного договору № 2 передбачено, що кредитор надає позичальнику кредит на умовах його забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування.

Згідно з п. 3.4. кредитного договору № 1 та кредитного договору № 2 видача кредитних коштів позичальнику здійснюється шляхом перерахування суми кредиту в безготівковій формі з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника.

Як встановлено судом із матеріалів справи, позивач на виконання умов кредитних договорів у період з 28.11.2007 року по 20.11.2008 року надав третій особі-1 кредитні кошти на загальну суму 3 279 100,00 грн., а третій особі -2 у період з 20.11.2007 року по 20.11.2009 року - 3 287 000,00 грн., що стверджується меморіальними ордерами.

Відповідно до п. 6.1. кредитного договору № 1 та кредитного договору № 2 позичальник зобов'язаний використати кредит на зазначені в договорі цілі і в строки, передбачені цим договором, забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих процентів, передбачених договором комісій, неустойок, відшкодування витрат та збитків кредитора, викликаних неналежним виконанням цього договору.

Додатками № 1 до кредитного договору № 1 та кредитного договору № 2 встановлено графік зменшення ліміту кредитної заборгованості.

Треті особи своїх зобов'язань за кредитними договорами у повному обсязі не виконали. Зокрема, третьою особою-1 повернуто позивачу 2 379 100,00 грн., а третьою особою-2 - 2 787 000,00 грн., про що свідчать виписки по рахунках позичальників.

Отже, розмір заборгованості третьої особи-1 за кредитним договором № 1 становить 900 000,00 грн. (3 279 100,00 грн. - 2 379 100,00 грн.), а третьої особи-2 - 500 000,00 грн. (3 287 000,00 грн. - 2 787 000,00 грн.).

У п. 3.5. кредитного договору № 1 та кредитного договору № 2 сторони погодили, що проценти за користування кредитом нараховуються, виходячи з розміру процентної ставки, встановленої цим договором, на залишок заборгованості за кредитом з дня перерахування коштів з позичкового рахунку позичальника до моменту фактичного повернення (погашення) кредиту кредитору (у томі числі і за період прострочення погашення кредиту). При розрахунку процентів день надання кредиту та день погашення заборгованості за кредитом вважаються одним днем.

Заборгованість третьої особи-1 зі сплати процентів становить 5 732,88 грн., а третьої особи-2 - 33 972,61 грн.

За порушення строків повернення кредиту (у тому числі строків зменшення кредитного ліміту), процентів за користування та комісій, передбачених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення заборгованості, за кожен день прострочення (п. 10.2. кредитного договору № 1 та кредитного договору № 2).

Позивачем за неналежне виконання зобов'язань третьою особою-2 за кредитним договором № 2 за період з 01.04.2014 року по 05.08.2014 року нараховано пеню в розмірі 1 153,03 грн. Суд, здійснивши перерахунок пені, встановив, що розмір останньої складає 1 153,01 грн. (розрахунок додається).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Отже, станом на 06.08.2014 року за третіми особами утворився борг на загальну суму в розмірі 1 440 858,50 грн., з яких 905 732,88 грн. заборгованість третьої особи-1 за кредитним договором № 1 (900 000,00 грн. за кредитом, 5 732,88 грн. за процентами), та 535 125,62 грн. заборгованість третьої особи-2 за кредитним договором № 2 (500 000,00 грн. за кредитом, 33 972,61 грн. за процентами та 1 153,01 грн. пені).

Доказів погашення вказаної заборгованості відповідач та треті особи суду не надали.

Згідно з п. 7.3 кредитного договору № 1 та кредитного договору № 2 у випадку невиконання позичальником умов розділу 6 кредитного договору, банк має право скасувати кредитний ліміт та достроково вимагати погашення заборгованості позичальника за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 2.6. угоди, п. 2.1. кредитного договору № 1, кредитного договору № 2 відповідно до діючого законодавства України забезпечення цієї угоди (ст. 345 ГК України) та зобов'язань позичальників за кредитними договорами є, зокрема іпотека нежилих приміщень, загальною площею 1285,3 кв.м. та 156,0 кв.м., що знаходяться за адресою: пр. Миру,11, м. Рівне.

29.11.2007 року між позивачем (іпотекодержатель) та відповідачем (іпотекодавець) укладено договір іпотеки № 010/89-07/054/г/1, відповідно до якого з метою забезпечення виконання зобов'язань, що витікають з генеральної кредитної угоди № 010/89-07/054 від 28.11.2007 року, а також з умов договорів, укладених в рамках генеральної кредитної угоди, та усіх додаткових угод до неї (кредитний договір), які укладені або можуть бути укладені до закінчення її строку, за умовами яких треті особи зобов'язалися перед іпотекодержателем повернути кредит в розмірі 4 400 000,00 грн., сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штраф) в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору (п. 1.1. договору іпотеки).

Предметом іпотеки є нерухоме майно:

- нежиле приміщення, загальною площею 1285.30 кв.м., що знаходиться за адресою: Рівненська область, м. Рівне, пр. Миру, буд. 11, та належить відповідачу на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу № 211 (бланк серії ААА № 914157), посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу Юган Г.І. 06.12.1999 року та зареєстрований в реєстрі за № 345;

- нежиле приміщення, загальною площею 156,00 кв.м., що знаходиться за адресою: Рівненська область, м. Рівне, пр. Миру, буд. 11, та належить відповідачу на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу індивідуально визначеного майна (нежитлове приміщення) (бланк серії ВВМ № 261787), посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Червук В.М. 15.10.2004 року та зареєстровано в реєстрі за № 3018.

Згідно із п. 1.5. договору іпотеки предмет іпотеки оцінюється сторонами в сумі 6 335 849,00 грн.

Підпунктом 3.1.4. п. 3.1. договору іпотеки сторони передбачили, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, у тому числі якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та реалізувати його відповідно до п. 6 цього договору за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки.

Відповідно до п. 6.3. договору іпотеки банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, забезпеченим цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, у тому числі за рішенням суду (п. 6.4. договору іпотеки).

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього майна.

Положення ст. 590 ЦК України унормовано, що право звернення стягнення на предмет застави виникає у випадку, коли не буде виконано забезпечене зобов'язання у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами ст. 589 ЦК України передбачено, що заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону (ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку").

За ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У силу вимог ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як встановлено судом із наявних матеріалів справи, вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки ґрунтується на двох кредитних договором, укладених з третьою особою-1 та третьою особою-2.

У свою чергу, 02.11.2011 року ухвалою Господарського суду Рівненської області порушено провадження у справі № 5019/2437/11 про банкрутство третьої особи-1, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, 16.01.2013 року постановою Господарського суду Рівненської області третю особу-1 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, а 21.08.2013 року ухвалою Господарського суду Рівненської області, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.09.2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 13.11.2013 року, затверджено ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора, третю особу-1 ліквідовано, провадження у справі припинено.

Згідно з Витягом з ЄДРЮОФОП запис про припинення третьої особи-1 внесено 02.09.2013 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

За приписами ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами (ч. 1 ст. 202 ГК України).

Частиною 1 ст. 609 ЦК України, ч. 3 ст. 205 ГК України передбачено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Зважаючи на викладене, зобов'язання третьої особи-1 за кредитним договором № 1 припинилося у зв'язку з припиненням позичальника.

Право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою (п.1 ч. 1 ст. 593 ЦК України).

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За таких обставин, підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості третьої особи-1 за кредитним договором № 1 в розмірі 905 732,88 грн. немає, отже немає підстав для задоволення вимог позивача в цій частині.

Стосовно вимог позивача про стягнення 535 125,62 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, то слід зазначити таке.

За приписами ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до поданих сторонами клопотань та з метою встановлення початкової вартості ціни продажу предмета договору іпотеки призначено три судові експертизи (остання з яких відповідачем не оплачена), та, враховуючи, що друга судова експертиза проведена 16.07.2014 року, тобто більш точно відображає ціну об'єкта договору іпотеки, суд вважає за необхідне для встановлення початкової вартості ціни продажу об'єкта договору іпотеки взяти за основу експертний висновок № 40210/2_ПС від 16.07.2014 року, відповідно до якого станом на 16.05.2014 року ринкова вартість майна, що є предметом договору іпотеки та належить відповідачу на праві приватної власності: нежитлового приміщення, загальною площею 1285,30 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Рівне, пр. Миру, 11, становить 8 127 109,00 грн. без ПДВ; нежитлового приміщення, загальною площею 156,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Рівне, пр. Миру, 11, становить 2 391 897,00 грн. без ПДВ.

Крім того, суд, давши оцінку співмірності суми заборгованості за кредитним договором № 2 та вартістю майна, що є предметом договору іпотеки, встановив таке.

Як вбачається із проаналізованих судом фактичних обставин справи та документів, що їх підтверджують, доведеною позивачем сумою є 535 125,62 грн., погашення якої має відбутися за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

У свою чергу, предмет іпотеки складається із двох об'єктів нерухомого майна, вартість одного з яких становить 8 127 109,00 грн., а іншого - 2 391 897,00 грн., а в цілому - 10 519 006,00 грн.

З наведеного вбачається, що сума заборгованості, що підлягає задоволенню, та ринкова вартість предмета іпотеки, як початкова ціна його реалізації, є неспівмірними, початкова реалізаційна ціна предмета іпотеки більш ніж в 19 разів перевищує суму боргу.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 5 ст. 33 Закону України "Про іпотеку").

Як зазначалося, предметом іпотеки є два об'єкти нерухомого майна - нежитлових приміщень.

Вказані об'єкти не зв'язані єдиним виробничим циклом, кожен з них є окремим майном, використання якого здійснюється самостійно.

Отже, задоволення вимог позивача може відбутися за рахунок одного з об'єктів іпотеки, вартість якого є достатньою для задоволення його вимог.

Беручи до уваги початкову вартість предметів іпотеки та існуючу заборгованість відповідача-2 в розмірі 535 125,62 грн., суд встановив, що задоволення вимог позивача у повному обсязі відбудеться у випадку звернення стягнення на нежитлове приміщення загальною площею 156 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Рівне, пр. Миру, 11, вартістю 2 391 897,00 грн. без ПДВ.

При цьому судом враховано таке.

У силу вимог ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Положення ч.ч. 5-9 ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна. У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Тобто у випадку, якщо при примусовій реалізації матиме місце уцінка майна, максимальний розмір якої не може перевищувати 50%, вартість предмета іпотеки все одно буде достатньою для задоволення вимог позивача у повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Судом також встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж це передбачено чинним законодавством.

Так, за подання позовної заяви, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 07.08.2014 року, позивач повинен був сплатити 28 817,17 грн. судового збору (2% від 1 440 858,52 грн.).

Згідно з платіжним дорученням № 158550 від 10.04.2013 року позивачем сплачено 28 848,89 грн. судового збору, що на 31,72 грн. більше від встановленого Законом України «Про судовий збір» розміру.

Відповідно до п. 1.ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У даному випадку судовий збір повертається в розмірі зайво сплаченої суми. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч.ч. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).

Щодо судового збору в розмірі 28 817,17 грн., то згідно з вимогами ст. 49 ГПК України останній покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, у справі призначалося дві судові експертизи, одну з яких оплачував відповідач у справі (на суму 2 889,60 грн.), а іншу - позивач (на суму 9 850,00 грн.).

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами ч. 5 ст. 49 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. У рахунок погашення заборгованості Відкритого акціонерного товариства "Здолбунівський завод будівельних матеріалів" (вул. Шевченка,1, м. Здолбунів, Здолбунівський район, Рівненська область, ) перед Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (вул. С. Петлюри, 35, м. Рівне, ) за кредитним договором № 010/89-07/393 від 28.11.2007 року в сумі 535 125,62 грн., з яких: 500 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 33 972,61 грн. заборгованості за процентами, 1 153,01 грн. пені, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 010/89-07/054/г/1 від 29.11.2007 року, а саме: нежиле приміщення, загальною площею 156,00 кв. м., що знаходиться за адресою: Рівненська область, м. Рівне, проспект Миру, буд. 11, та належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Чарівниця" (пр. Миру, 11, м. Рівне, ) на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу індивідуально визначеного майна (нежитлове приміщення)(бланк серії ВВМ № 261787), посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Червук В.М. 15.10.2004 року та зареєстрованим в реєстрі за № 3018.

Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки за договором іпотеки № 010/89-07/054/г/1 від 29.11.2007 року - нежилого приміщення, загальною площею 156,00 кв. м., що знаходиться за адресою: Рівненська область, м. Рівне, проспект Миру, буд. 11, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах. Початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах - 2 391 897,00 грн. без ПДВ.

3. У решті заявлених позовних вимог відмовити.

4. Ухвалою суду повернути Публічному акціонерному товариству "Райффайзен банк Аваль" Рівненська обласна дирекція (вул. Петлюри, 35, м. Рівне, 33013, код ЄДОРПОУ 13983837) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 31,72 грн.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівниця" (пр. Миру, 11, м. Рівне, 33013, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" Рівненська обласна дирекція (вул. Петлюри, 35, м. Рівне, 33013, код ЄДОРПОУ 13983837) 10 702,70 грн. судового збору та 3 658,29 грн. витрат на проведення судової експертизи.

6. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (вул. С. Петлюри, 35, м. Рівне, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівниця" (пр. Миру, 11, м. Рівне, 33013, ) 1 073,20 грн. витрат на проведення судової експертизи.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 21.05.2015 року.

Суддя Андрійчук О.В.