КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2015 р. Справа№ 912/477/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Куксова В.В.

Гончарова С.А.

при секретарі

судового засідання: Грабовському Д.А.

за участі представників сторін:

позивача не з'явився, про день, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

відповідача Небрат В.А. - дов. від 18.02.2015 № 09/02-15

розглянувши матеріали

апеляційної скарги

Державного підприємства "Центр сертифікації та

експертизи насіння і садивного матеріалу"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2015

у справі № 912/477/15-г (суддя Отрош І.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"БМК-Оіл"

відповідача Державного підприємства "Центр сертифікації та

експертизи насіння і садивного матеріалу"

про стягнення заборгованості за Договором поставки

нафтопродуктів №02/07 від 02.07.2014 у розмірі

131 066,83 грн., з якої: 99 222,00 грн. основного

боргу, 15 299,22 грн. пені, 2 976,66 грн. штрафу,

1761,53 грн. 3% річних, 11 807,42 грн. інфляційних

втрат.

ВСТАНОВИВ:

06.02.2015 позивач ТОВ "БМК-Оіл" звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до відповідача ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" про стягнення заборгованості у розмірі 131 066,83 грн. за Договором поставки нафтопродуктів від 02.07.2014 № 02/07, з якої 99 222,00 грн. основного боргу, 15 299,22 грн. пені за період з 10.07.2014 по 10.02.2015, 2 976,66 грн. штрафу, 1761,53 грн. 3% річних та 11 807,42 грн. інфляційних втрат за період з липня по грудень 2014 року.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 06.02.2015 № 912/477/15-г позовну заяву ТОВ "БМК-Оіл" на підставі ст.17 ГПК України направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2015 № 912/477/15-г позов задоволено частково, стягнуто з відповідача ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" на користь позивача ТОВ "БМК-Оіл" суму основного боргу в розмірі 99222,00 грн., пеню в розмірі 12988,57 грн., штраф в розмірі 2976,66 грн., 3% річних у розмірі 1745,22 грн., інфляційні втрати в розмірі 11807,42 грн., та витрати з оплати послуг адвоката у розмірі 7857,97 грн., в іншій частині позову відмовлено, як заявленого необґрунтовано.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, відповідач ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2015 № 912/477/15-г скасувати в частині задоволеного розміру пені, штрафу, 3 % річних, інфляційних втрат та прийняти нове судове рішення, за яким у задоволенні похідних позовних вимог відмовити повністю, в іншій частині позовних вимог, щодо стягнення основного боргу, судове рішення залишити без змін. Оскаржуючи частково судове рішення відповідач стверджував, що процесуальні порушення господарського суду привели до помилкових висновків.

Позивач у своєму Відзиві просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2015 № 912/477/15-г без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Ухвалою КАГС від 14.04.2015 № 912/477/15-г порушено апеляційне провадження за скаргою відповідача та призначено судове засідання (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Гончарова С.А.).

В судове засідання від 20.05.2015 представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про його належне повідомлення свідчить залучене до матеріалів справи зворотнє поштове повідомлення № 09-33/15562/15.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Враховуючи, що присутній представник відповідача-скаржника не заперечував проти розгляду апеляційної скарги у відсутності представника позивача, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду справи по суті за наявними матеріалами.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника відповідача, дійшла висновку апеляційну скаргу ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02.07.2014 між ТОВ "БМК-Оіл" (постачальник) та ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" (в особі Кіровоградської філії) (покупець) укладено Договір № 02/07 поставки нафтопродуктів, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність, а покупець прийняти і вчасно оплатити вартість нафтопродуктів (товар).

Відповідно до п. 1.1 Положення про Кіровоградську філію Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", філія є відокремленим підрозділом Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу".

Згідно з п. 2.1 Положення про Кіровоградську філію Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", філія є відокремленим структурним підрозділом підприємства без права юридичної особи і діє від імені підприємства в межах, визначених Положенням.

Відповідно до п. 2.1 Договору асортимент, ціна, кількість та загальна вартість товару при поставці кожної партії визначається в рахунках-фактурах постачальника або товарно-транспортних, або видаткових накладних. Рахунки та накладні є невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору асортимент, ціна, кількість та загальна вартість товару при поставці кожної партії, вважається узгодженою сторонами в рахунку або в накладній.

Відповідно до п. 3.4 Договору поставка товару підтверджується накладними документами на товар (видатковими накладними та/чи ТТН), які підписані представниками обох сторін.

Відповідно до п. 4.1 Договору, поставка товару за домовленістю сторін може здійснюватися на умовах EXW (передано на складі постачальника), або на умовах СРТ (перевезення сплачено до місця, вказаного покупцем) згідно міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" в редакції 2000 року.

Згідно з п. 4.2 Договору, термін і місце поставки товару узгоджується сторонами на підставі заявок (у тому числі засобами факсимільного та телефонного зв'язку) покупця. Термін поставки партії товару вважається узгодженим, якщо постачальник на протязі 1 календарного дня з моменту отримання заявки не направив покупцю мотивоване заперечення засобами факсимільного зв'язку.

Відповідно до п. 7.1 Договору він набуває чинності з моменту його укладення і діє до 31.12.2014.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов Договору № 02/07 поставки нафтопродуктів від 02.07.2014 позивач поставив відповідачу товар (дизельне паливо у кількості 7190 куб.дм.) вартістю 99222,00 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями Видаткової накладної № РН-0000099 від 05.07.2014 (а/с 32) та Товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 5/07-1 від 05.07.2014 (а/с 31), які підписані та скріплені печатками уповноважених представників сторін, а також Довіреністю на отримання цінностей (дизельного палива) № 32 від 05.07.2014. (а/с 30)

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний зробити 100% попередню оплату загальної вартості товару протягом одного банківського дня з моменту отримання рахунку (п. 3.2 Договору).

Пунктом 3.3 Договору сторони погодили, що при поставці товару з відстрочкою оплати за товар, покупець зобов'язаний оплатити вартість поставленого товару протягом 5 банківських днів з моменту передачі йому товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що свій обов'язок з оплати за поставлений за Договором № 02/07 поставки нафтопродуктів від 02.07.2014 (за Видатковою накладною № РН-0000099 від 05.07.2014) товар відповідач повинен був здійснити в строк до 11.07.2014 (включно).

Місцевим господарським судом встановлено, що оплату за поставлений товар відповідач не здійснив, що не було спростовано відповідачем, зокрема, не надано доказів сплати 99222,00 грн..

Факт визнання відповідачем боргу у розмірі 99222,00 грн. підтверджується складеним між сторонами Актом звірки взаємних розрахунків станом на 30.08.2014 та відповіддю на Претензію від 09.10.2014 вих. № 828 від 13.11.2014, копії яких наявні в матеріалах справи. (а/с 25; 28)

Позивачем було надано господарському суду Лист від 20.11.2014, в якому він запропонував відповідачу сплачувати заборгованість за Договором № 02/07 поставки нафтопродуктів від 02.07.2014 відповідно до наведеного в цьому Листі графіку, втім, у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи листа-погодження відповідача, судом першої інстанції не прийнято вказаний Лист з графіком погашення заборгованості, як погодження між сторонами іншого строку виконання відповідачем свого обов'язку з оплати, аніж той, який встановлений в п. 3.3 Договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки наявність та обсяг заборгованості відповідача за Договором № 02/07 поставки нафтопродуктів від 02.07.2014 в розмірі 99222,00 грн. підтверджуються наявними в матеріалах доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема, останнім не надано доказів сплати заборгованості в розмірі 99222,00 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги ТОВ "БМК-Оіл" в частині стягнення з відповідача ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" суми основного боргу в розмірі 99222,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку з оплати за поставлений товар, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 15299,22 грн. за період з 10.07.2014 по 10.02.2015.

Відповідно до 6.2 Договору покупець за даним Договором сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення за порушення строків оплати, передбачених п.п. 3.2 або 3.3 Договору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд першої інстанції визнав його необґрунтованим, оскільки позивачем невірно було визначено початок періоду нарахування пені та не враховано, що нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на те, що прострочення виникло 12.07.2014, обгрунтованим для нарахування пені є період з 12.07.2014 по 12.01.2015.

Судом першої інстанції було проведено наступний розрахунок пені:

- 99222,00 грн. * 19% (подвійна облікова ставка НБУ в період з 12.07.2014 по 16.07.2014) / 365 * 5 днів = 258,25 грн.;

- 99222,00 грн. * 25% (подвійна облікова ставка НБУ в період з 17.07.2014 по 12.11.2014) / 365 * 119 днів = 8087,27 грн.;

- 99222,00 грн. * 28% (подвійна облікова ставка НБУ в період з 13.11.2014 по 12.01.2015) / 365 * 61 = 4643,05 грн.).

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо стягнення пені у розмірі 12 988,57 грн. за період з 12.07.2014 по 12.01.2015.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 2976,66 грн. відповідно до п. 6.2 Договору.

Згідно з п. 6.2 Договору покупець сплачує штрафну неустойку (штраф) у розмірі 3% від суми, яку покупець своєчасно не оплатив, протягом строку, передбаченого п. 3.3 даного Договору.

Пунктом 3.3 Договору сторони погодили, що при поставці товару з відстрочкою оплати за товар, покупець зобов'язаний оплатити вартість поставленого товару протягом 5 банківських днів з моменту передачі йому товару.

Суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, дійшов висновку щодо його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги ТОВ "БМК-Оіл" в частині стягнення з ДП"Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" штрафу в розмірі 2976,66 грн. визнано такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1761,53 грн. за період з 10.07.2014 по 10.02.2015.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевий господарський суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, дійшов висновку, що цей розрахунок є необгрунтованим, оскільки позивачем невірно визначено початок періоду нарахування 3% річних, з огляду на те, що прострочення виникло 12.07.2014, тобто позивач мав право нараховувати 3% річних з 12.07.2014 по 10.02.2015, натомість ним обраховано 3% річних з 10.07.2014 по 10.02.2015.

Місцевий господарський суд здійснив перерахунок 3% річних в межах заявленого позивачем періоду нарахування (99222,00 грн. * 3% / 365 / 214 днів = 1745,22 грн.) та дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 1745,22 грн. за період з 12.07.2014 по 10.02.2015.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 11807,42 грн. за період з липня по грудень 2014 року.

Суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, дійшов висновку щодо його обґрунтованості, а тому позовні вимоги ТОВ "БМК-Оіл" в частині стягнення з ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" інфляційних втрат в розмірі 11807,42 грн. за період з липня 2014 року по грудень 2014 року визнано такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача витрати, понесені з оплатою послуг адвоката, в розмірі 8000,00 грн.

В якості доказів здійснення витрат на оплату послуг адвоката у даній справі в розмірі 8000,00 грн., позивач надав місцевому господарському суду Договір про надання адвокатських послуг від 31.01.2015, укладений між адвокатом Усатенком Ю.Ю. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 343 від 28.04.2009) та позивачем ТОВ "БМК-Оіл", копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 343 від 28.04.2009, Акт приймання-передачі виконаних робіт від 06.02.2015, складений між адвокатом та позивачем, та Платіжне доручення № 28 від 05.02.2015, що свідчить про фактичну оплату позивачем послуг адвоката в розмірі 8000,00 грн.

Судом першої інстанції задоволено вимоги позивача щодо стягнення 8 000,00 грн. за понесені витрати на послуги адвоката, як такі, що обгрунтовані на доказах та на Законі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 99222,00 грн. основного боргу, пені за період з 12.07.2014 по 16.07.2014 у розмірі 12 988,57 грн., штрафу - 2976,66 грн., 3% річних в сумі 1745,22 грн. за період 12.07.2014 по 10.02.2015, інфляційних втрат в розмірі 11 807,42 грн. за період з липня 2014 року по грудень 2014 року, 8000,00 грн. витрат, понесених зі сплатою адвокатських послуг.

Враховуючи факт визнання відповідачем суми основного боргу у розмірі 99222,00 грн., предметом апеляційного оскарження у даній справі є рішення суду першої інстанції в частині задоволення розміру пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

У доводах апеляційного оскарження відповідач наголошує на тому, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема ст. 77 ГПК України, а саме неправомірно відмовлено у задоволенні Клопотання від 25.02.2015 №126 про відкладення розгляду даної справи на іншу дату, яке було подано ним через канцелярію суду першої інстанції до судового засідання від 02.03.2015, а тому, за його думкою, суд не мав права перейти в цьому судовому засіданні до розгляду справи по суті та прийняти судове рішення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, встановила, що місцевий господарський суд, розглянувши в судовому засіданні від 02.03.2015 назване Клопотання відповідача, правомірно відмовив в його задоволенні, зважаючи на те, що чинним законодавством України не обмежено коло осіб, які можуть бути представниками сторін при розгляді справи. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що будь-яких інших поважних причин відкладення розгляду справи, зокрема, необхідність подання відзиву, додаткових доказів, ознайомлення з матеріалами справи, відповідачем зазначено та обґрунтовано не було.

Відповідно до пп. 3.12 п. 3 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено "неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України".

Згідно ч.1 п. 3.9.2. названої Постанови Пленум ВГСУ від 26.12.2011 року № 18 роз'яснюється, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

У даному випадку заявлене Клопотання відповідача не слугувало підставою для відкладення розгляду справи на іншу дату у суді першої інстанції, оскільки мотиви поданого Клопотання не називали поважних причин для його задоволення.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується в цій частині з висновком суду першої інстанції, та вважає за необхідне зазначити, що ствердження відповідача з приводу неправомірності відмови у задоволенні Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату є безпідставними, місцевим господарським судом не було порушено норм процесуального закону при розгляді Клопотання відповідача від 25.02.2015 № 126.

Серед інших підстав звернення до суду апеляційної інстанції відповідачем було зазначено і про те, що за Листом-відповіддю №828 від 13.11.2014 на Претензію від 09.10.2010 б/н позивача Державне підприємство визнало основний борг у сумі 99 222,00 грн. та просило підтвердити чинність поточного розрахункового рахунку позивача з метою уникнення непорозумінь при погашенні боргу, проте, відповідачем таке підтвердження отримано не було. На думку скаржника, даний факт унеможливлює складання графіку погашення боргу. Також відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що державне підприємство намагалося даний спір вирішити в порядку досудового врегулювання господарських спорів, що передбачений процесуальним законом. За вищевикладених обставин, на думку скаржника, він не зобов'язаний сплачувати похідні вимоги, окрім, визнаної суми основного боргу і тому судове рішення підлягає скасуванню в частині стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач у своєму Відзиві на апеляційну скаргу, заперечуючи проти наведених доводів скаржника, наголошував на тому, що прийняте судове рішення є законним та обґрунтованим. Позивач звертав увагу, що апеляційна скарга відповідача не містить посилань на законодавство, яке передбачає відсутність права звернення з позовом до господарського суду, у випадку бажання боржника вирішити спір в порядку досудового врегулювання спору та можливість ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань шляхом повторних звернень до кредитора. До того ж, позивач наголошував на тому, що Претензія від 09.10.2010 б/н (а/с 28) на яку посилається скаржник, як на відсутність правових підстав сплати боргу, містить реквізити дійсного поточного розрахункового рахунку ТОВ «БМК-ОІЛ». Крім того, товариство зазначає, що всі переписки між сторонами здійснювались з використанням бланків на яких зазначено поточні рахунки сторін, а тому жодних непорозумінь щодо чинності поточного розрахункового рахунку позивача виникнути не могло.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" залишити без звдоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2015 №912/477/15-г залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 № 912/477/15-г набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 № 912/477/15-г може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 912/477/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді В.В. Куксов

С.А. Гончаров