РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2015Справа №910/7958/15-г
За позовом Державного підприємства "Науково-дослідний інститут

будівельного виробництва"

До Державного підприємства "Національний спортивний комплекс

"Олімпійський"

Про стягнення 1 531 120,37 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

від позивача Осадчук Р.М. - представник (дов. № 01/01-13 від 05.01.2015 р.)

від відповідача Шадевська Ж.Е. - представник (дов. № 03 від 06.01.2015 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Науково-дослідний інститут будівельного виробництва" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національний спортивний комплекс "Олімпійський" про стягнення 1 531 120,37 грн. (1 070 400, 00 грн. - основна заборгованість, 72 845, 85 грн. - 3% річних та 387 874, 52 грн. - інфляційна складова боргу).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем вимог щодо сплати вартості виконаних робіт за договором № 206-11/200 на роботи із науково-технічного супроводу виконання складних технологічних процесів при будівництві зони гостинності (І черга. Період будівництва), у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 1 070 400, 00 грн. Крім суми основної заборгованості позивач також просить суд стягнути з відповідача 72 845, 85 грн. - 3% річних та 387 874, 52 грн. - інфляційна складова боргу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 р. порушено провадження у справі № 910/7958/15-г та призначено розгляд справи на 20.04.2015 р.

17.04.2015р. відділом діловодства суду від відповідача одержано відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти позову з підстав того, що останньому не здійснено бюджетного фінансування для того, щоб здійснити розрахунки за спірним договором.

17.04.2015р. відділом діловодства суду від позивача одержано пояснення із викладеними доводами на підтвердження вимог, викладених у позові.

У судовому засіданні 20.04.2015р. оголошено перерву до 18.05.2015р.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 18.05.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.08.2011 р. між Орендним підприємством «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» (виконавець) та Національним спортивним комплексом «Олімпійський» (замовник) був укладений договір № 206-11/200 на роботи із науково-технічного супроводу виконання складних технологічних процесів при будівництві зони гостинності (І черга. Період будівництва) (Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору, в порядку та на умовах, визначених даним договором, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконувати роботи з науково-технічного супроводу будівництва зони гостинності: 1 черга - період будівництва, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконавцю виконану роботу.

27.06.2012 р. сторони Договору уклали додаткову угоду № 5, у якій погодили п. 1.1. викласти у наступній редакції: в порядку та на умовах, визначених даним договором, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконувати роботи з науково-технічного супроводу І-го пускового комплексу по об'єкту «Будівництво та облаштування функціональних зон та схем планування пішохідно-транспортних шляхів з розміщенням автостоянок та об'єктів громадського харчування для проведення фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу та прилеглих до НСК «Олімпійський» територіях», а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконавцю виконану роботу.

Згідно з п. 3.1. Договору, за виконану роботу згідно з цим договором замовник сплачує 550 000, 00 грн. Оплата буде виконуватись по факту виконання робіт (п. 3.3.).

За змістом п. 4.1. Договору, здача виконаних робіт і звітів за ними здійснюється на підставі актів здачі-приймання робіт відповідно до етапів календарного плану.

Відповідно до п.п. 4.2., 4.3. Договору, замовник протягом 15 робочих днів з дня одержання акту здачі-приймання робіт зобов'язаний направити виконавцю підписаний акт здачі-приймання робіт або мотивовану відмову від приймання робіт. У разі мотивованої відмови замовника, він складає перелік необхідних доробок та строки їх виконання, а виконавець їх усуває у погоджені строки.

Як вбачається з матеріалів справи, Орендне підприємство «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» виконало свої зобов'язання за Договором, що підтверджується актами здавання-приймання виконаних робіт за Договором № 1 від 07.12.2011 р. на суму 500 400, 00 грн., № 2 від 14.05.2012 р. на суму 17 880, 00 грн., № 3 від 14.05.2012 р. на суму 31 720, 00 грн., № 4 від 19.12.2012 р. на суму 1 070 400, 00 грн. Вказані акти підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Таким чином, вартість виконаних робіт за Договором складає 1 620 400, 00 грн.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, останній частково розрахувався за виконані роботи за Договором, а саме 27.12.2011 р. в сумі 500 400, 00 грн., 18.05.2012 р. в сумі 31 720, 00 грн., та 17 880, 00 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача, однак станом на час розгляду спору судом заборгованість відповідача за актом № 4 не погашена та складає 1 070 400, 00 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 16.05.2013 р. між Орендним підприємством «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» (первісний кредитор) та Державним підприємством «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 1ПВ-13 від 16.05.2013 р., відповідно до якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором № 206-11/200 на роботи із науково-технічного супроводу виконання складних технологічних процесів при будівництві зони гостинності (І черга. Період будівництва) від 29.08.2011 р.

Згідно з п. 1.2. зазначеного договору, новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника залежного виконання всіх зобов'язань за основним договором.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

При цьому матеріалами справи підтверджується, що 06.06.2013 р. позивач звернувся до відповідача з листом від 06.06.2013 р. № 397/01-08А, в якому повідомив останнього про заміну кредитора у зобов'язанні , що виникло за договором № 206-11/200 на роботи із науково-технічного супроводу виконання складних технологічних процесів при будівництві зони гостинності (І черга. Період будівництва) від 29.08.2011 р.

Таким чином, до позивача перейшли права, які Орендне підприємство «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» як виконавець робіт за Договором мало стосовно відповідача.

25.06.2014 р. позивач звернувся до відповідача з листом, у якому в десятиденний строк з моменту отримання листа вимагав сплати заборгованості за Договором. Вказаний лист було отримано відповідачем 01.07.2014 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 530.

Разом з тим, жодних сплат після отримання вказаного листа відповідачем здійснено не було.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 070 400, 00 грн. - основної заборгованості, 72 845, 85 грн. - 3% річних та 387 874, 52 грн. - інфляційну складову боргу.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Отже, внаслідок укладення Договору між сторонами виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що свої зобов'язання за Договором позивач виконав, відповідач в свою чергу вартість виконаних робіт в повному обсязі, а саме в розмірі 1 070 400, 00 грн. не сплатив.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що відповідачем було порушено умови Договору, а також вимоги ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

Отже, факт прострочення виконання зобов'язання по оплаті коштів у розмірі 1 070 400, 00 грн. судом встановлено.

За відсутності доказів зворотного, несплата вартості виконаних робіт в повному обсязі вважається судом невиконанням умов Договору.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 72 845, 85 грн. та інфляційних збитків у розмірі 387 874, 52 грн., суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача сума 3% річних становить 72 845, 85 грн. та обчислюється за період з 19.12.2012 р. по 26.03.2015 р., сума інфляційних втрат становить 387 874, 52 грн. та обчислюється за період з січня 2013 р. по лютий 2015 р.

Здійснивши власний перерахунок вказаних сум, суд зазначає що відповідачем розрахунок 3% річних здійснено не вірно, оскільки, не вірно визначено день, із настанням якого слід вираховувати прострочення грошового зобов'язання.

Як вбачається з положень Договору, сторонами не визначено строк для кінцевих розрахунків відповідача за наслідками виконання робіт.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 25.06.2014 р. позивач звернувся до відповідача з листом, у якому в десятиденний строк вимагав сплати заборгованості за Договором. Вказаний лист було отримано відповідачем 01.07.2014 р. За таких обставин, у урахуванням вказаного у листі десятиденного строку для сплати заборгованості, першим днем прострочення є 12.07.2014 р.

Здійснивши власний розрахунок суми 3% річних за період з 12.07.2014 р. по 26.03.2015 р. (як заявлено у позові), а також суму інфляційних втрат, суд зазначає що сума 3% річних становить - 22 698, 35 грн.; інфляційне збільшення - 225 049, 27 грн.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань підлягають задоволенню частково в зазначених сумах.

Щодо доводів відповідача стосовно відсутності бюджетного фінансування як підстави для відмови в задоволенні позову, то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2014р. «Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)», Вищий господарський судуУкраїни зазначає наступне.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (постанова Вищого господарського суду України від 23.08.2012 N 15/5027/715/2011).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 N 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005.

Таким чином, викладені у відзиві заперечення відповідача щодо відсутності коштів бюджетного фінансування не приймаються судом.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 1 070 400, 00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, однак вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задовольняються частково, а саме 22 698, 35 грн. - 3% річних; 225 049, 27 грн. - інфляційне збільшення.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм, викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги задовольняються частково.

Отже, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національний спортивний комплекс «Олімпійський» (03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, 55, ідентифікаційний код 14297707) на користь Державного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» (03680, м. Київ, просп. Червонозоряний, 51, ідентифікаційний код 38283024) основний борг у розмірі 1 070 400 (один мільйон сімдесят тисяч чотириста) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 22 698 (двадцять дві тисячі шістсот дев'яносто вісім) грн. 35 коп., інфляційні втрати у розмірі 225 049 (двісті двадцять п'ять тисяч сорок дев'ять) грн. 27 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 26 362 (двадцять шість тисяч триста шістдесят дві) грн. 95 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 25.05.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева