КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа№ 910/3497/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного територіально-галузевого об'єднання ,,Південно-Західна залізниця"

на рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2015р.

у справі № 910/3497/15-г (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства ,,Одеський машинобудівний завод ,,Червона гвардія"

до Державного територіально-галузевого об'єднання ,,Південно-Західна залізниця"

про стягнення 796 800,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство ,,Одеський машинобудівний завод ,,Червона гвардія" (далі - позивач) звернулось в господарський суд міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання ,,Південно-Західна залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 332 800,00 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, а.с. 36-37).

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.03.2015р. у справі № 910/3497/15-г позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача основну заборгованість в розмірі 332 800,00 грн. та судовий збір у розмірі 6 656,00 грн.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини та умови договору, положення ГК України і ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у даній справі та наявність правових підстав для їх задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2015р. у справі № 910/3497/15-г скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, судом порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. № 200 ,,Про утворення Публічного акціонерного товариства ,,Українська залізниця", Наказу Міністерства інфраструктури України від 09.07.2014р. № 301 Державне територіально-галузеве об'єднання ,,Південно - Західна залізниця" реорганізовується шляхом злиття, та його права і обов'язки переходять до правонаступника - ПАТ ,,Українська залізниця". Як зазначає скаржник, відповідно до п. 8 ст. 2 Закону України ,,Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" під час утворення товариства, формування його статутного капіталу та припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України і підприємств залізничного транспорту, у тому числі під час відступлення права вимоги, переведення боргу, проведення реорганізації, не застосовуються положення законодавства щодо права кредиторів вимагати у зв'язку з проведенням реорганізації забезпечення виконання зобов'язань, їх дострокового припинення або виконання та відшкодування збитків.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на її необґрунтованість, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд скарги у справі на 19.05.2015р.

В судовому засіданні 19.05.2015р. представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення № 798.

Заперечень щодо розгляду справи у відсутності представника позивача не надійшло.

Згідно з п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Заяв про відкладення розгляду справи від позивача не надходило, у зв'язку з цим колегія суддів, враховуючи його належне повідомлення про час та місце розгляду скарги, вважає за можливе здійснювати апеляційний перегляд за наявними матеріалами справи.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2014р. між Державним територіально-галузевим об'єднанням ,,Південно-Західна залізниця" (далі - покупець, відповідач) та Публічним акціонерним товариством ,,Одеський машинобудівний завод ,,Червона гвардія" (далі - постачальник, позивач) було укладено договір поставки № 80 (далі - договір, а.с. 9-13), у відповідності з п.1.1 якого постачальник взяв на себе зобов'язання у 2014 році поставити і передати у власність покупцю певну продукцію (далі - товар), відповідно до специфікації № 1 (додаток № 1), а покупець - прийняти і оплатити цей товар на умовах даного договору.

Згідно з п.1.2 договору найменування товару: башмак гальмовий гірковий (2014 року випуску).

Кількість та асортимент товару визначений у специфікації № 1 (Додаток № 1), яка є невід'ємною частиною даного договору (п.1.4).

Відповідно до п. 3.1 договору покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у специфікації № 1 (додаток № 1).

У п. 3.4 сторонами погоджено, що сума договору становить 1 195 200,00 грн., у тому числі ПДВ 20% 199 200, 00 грн.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що покупець здійснює оплату поставленого товару, на підставі виставлених рахунків, протягом 20 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання обома сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 15 робочих днів від дня отримання постачальником заявки покупця (п.5.1).

Відповідно до п. 5.3 договору товар постачається за рахунок та транспортом постачальника на склад покупця на умовах DDP (Київська обл., Броварський р-н, ст. Бобрик, с. Шевченкове, вул. Польова, 5 або інший склад залізниці, вказаний покупцем), у відповідності до Офіційних правил тлумачення торгівельних термінів - ІНКОТЕРМС (у ред. 2000р.).

Згідно з п.5.9 договору приймання товару здійснюється згідно з Інструкцією № П-6 від 15.06.65р. ,,О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по количеству" та Інструкцією № П-7 від 25.04.66р. ,,О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по качеству" при наявності товаросупровідних документів: видаткової накладної, податкової накладної на кожну партію товару, рахунку-фактури, документів, підтверджуючих якість товару.

Покупець зобов'язаний: приймати поставлений товар згідно з документами, зазначеними в п.5.9 договору, своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за поставлений товар (п. 6.1 договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору та на підставі письмової заявки покупця ним було поставлено 4 000 одиниць товару на суму 796 800 грн., що підтверджується письмовою заявкою покупця № НХ-4/1869 від 29.10.2014р., видатковою накладною № КГ000276 від 03.11.2014р., товарно - транспортною накладною № 145 від 03.11.2014р., рахунком - фактурою № КГ0000386 від 03.11.2014р.

Поставлений товар був отриманий представником відповідача Кочубей Т.П. за довіреністю № 341 від 03.11.2014р.

В зв'язку з неоплатою поставленої за видатковою накладною № КГ000276 від 03.11.2014р. продукції, 02.12.2014р. позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату боргу за поставлений товар в сумі 796 800,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає, що належним чином виконав умови договору поставки, відповідачем товар прийнятий, однак свій обов'язок оплатити товар останній не виконав, в зв'язку з чим позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 80 від 14.10.2014р. у розмірі 332 800,00 грн. (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Заперечуючи проти позовних вимог у даній справі відповідач вказував на те, що не маючи в наявності рахунку - фактури відповідач з об'єктивних причин до 30.12.2014р. був позбавлений здійснити оплату товару, поставленого позивачем.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, мотивуючи рішення тим, що наявність та розмір заборгованості відповідача перед позивачем за договором поставки № 80 від 14.10.2014р. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростована, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 332 800,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів вважає вірним такий висновок суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, правовідносини між сторонами виникли з договору поставки.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору поставки № 80 від 14.10.2014р. позивач поставив відповідачу узгоджену продукцію загальною вартістю 796 800,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № КГ-0000276 від 03.11.2014р. на суму 796 800,00 грн., підписаною уповноваженими представниками сторін.

За змістом п. 4.1 договору покупець здійснює оплату поставленого товару, на підставі виставлених рахунків, протягом 20 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання обома сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умова договору, викладена в п. 4.1 щодо встановлення строку виконання обов'язку з оплати товару містить конкретне визначення строку оплати, який пов'язується з датою отримання товару за видатковою накладною, а не з датою отримання рахунку, тому посилання відповідача на об'єктивність причин неоплати товару - неотримання рахунку на оплату є безпідставним.

Відповідачем свого обов'язку з оплати за поставлений товар за договором поставки не виконано, оплату здійснено лише частково - в розмірі 464 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 863 від 30.12.2014р. Доказів оплати заборгованості в розмірі 332 800,00 грн. ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

За наведених вище обставин, позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими та підлягають задоволенню, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. № 200 ,,Про утворення Публічного акціонерного товариства ,,Українська залізниця", Наказу Міністерства інфраструктури України від 09.07.2014р. № 301 Державне територіально-галузеве об'єднання ,,Південно - Західна залізниця" реорганізовується шляхом злиття, та його права і обов'язки переходять до правонаступника - ПАТ ,,Українська залізниця", а відповідно до п. 8 ст. 2 Закону України ,,Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" під час утворення товариства, формування його статутного капіталу та припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України і підприємств залізничного транспорту, у тому числі під час відступлення права вимоги, переведення боргу, проведення реорганізації, не застосовуються положення законодавства щодо права кредиторів вимагати у зв'язку з проведенням реорганізації забезпечення виконання зобов'язань, їх дострокового припинення або виконання та відшкодування збитків.

Колегія суддів відхиляє наведені доводи скаржника як необґрунтовані з огляду на таке.

За змістом ч. 1 ст. 107 ЦК України кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов'язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов'язання, або забезпечення виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом.

За приписами до п. 8 ст. 2 Закону України ,,Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", на який посилається скаржник, під час утворення товариства, формування його статутного капіталу та припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України і підприємств залізничного транспорту, у тому числі під час відступлення права вимоги, переведення боргу, проведення реорганізації, не застосовуються положення законодавства, зокрема, щодо:

- необхідності одержання згоди кредиторів стосовно заміни боржника у зобов'язанні (переведення боргу), якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

- права кредиторів вимагати у зв'язку з проведенням реорганізації забезпечення виконання зобов'язань, їх дострокового припинення або виконання та відшкодування збитків.

Водночас, зобов'язання скаржника по сплаті за поставлений товар виникли в листопаді 2014р. та не виконані станом на день розгляду справи, та у даному випадку не заявлено вимог щодо забезпечення виконання зобов'язань, їх дострокового виконання або припинення, або відшкодування збитків.

Також слід зазначити, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч. 2 ст. 104 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 59 ГК України припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду.

Суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності. Такий запис вноситься у порядку, визначеному Законом України ,,Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (ч. 7 ст. 59 ГК України).

Статтею 33 Закону визначено, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням державного органу, прийнятим у випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін (ст.ст. 17, 18 Закону України ,,Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 04.03.2015р., відповідач знаходиться в стані припинення, однак відомості щодо державної реєстрації припинення юридичної особи відсутні.

За таких обставин, відповідач на даний час не припинив свою діяльність та має виконувати свої зобов'язання за договором.

В своєму рішенні суд першої інстанції зазначив іншу дату довіреності № 341, за якою був отриманий товар. Замість правильної дати ,,03.11.2014р." помилково зазначено ,,12.11.2014р." - дата дійсності довіреності, однак, це не вплинуло на правильність висновків суду щодо задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими з підстав наведених вище, а тому колегією суддів відхиляються. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду м. Києва від 18.03.2015р. у справі № 910/3497/15-г слід залишити без змін з урахуванням описової та мотивувальної частини даної постанови.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання ,,Південно-Західна залізниця" - залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2015р. у справі № 910/3497/15-г - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук

Повний текст складено та підписано 21.05.2015р.