РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

19 травня 2015 року Справа № 918/1216/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Василишин А.Р. ,

судді Мамченко Ю.А.

секретар судового засідання Баклан Н.С.,

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради на рішення господарського суду Рівненської області від 16.10.14 р. у справі №918/1216/14

за позовом дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (м. Київ)

до комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради (м. Рівне)

про стягнення боргу та штрафних санкцій в сумі 551 216 грн. 94 коп.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Рівненської області від 16.10.2014 р. у справі №918/1216/14 (суддя Горплюк А.М.) задоволено позов дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради про стягнення боргу та штрафних санкцій в сумі 551 216 грн. 94 коп.

Стягнуто з комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради на користь дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України": 446 037 грн. 13 коп. - заборгованості, 29 603 грн. 85 коп. - пені, 28 384 грн. 18 коп. - штрафу, 39 900 грн. 05 коп. - збитків від інфляції, 7 291 грн. 73 коп. - 3% та 11 024 грн. 34 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав через господарський суд Рівненської області апеляційну скаргу (арк.справи 84-88).

Скаржник, зокрема, зазначає, що 25.07.2013р. товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" та Рівненська міська рада Рівненської області уклали договір оренди об'єкта централізованого теплопостачання - цілісного майнового комплексу комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. в реєстрі за №1040, який знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до п.5.10 договору оренди ЦМК від 25.07.2013р. орендар (ТОВ «Рівнетеплоенерго») зобов'язувався виступати правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли в КП «Теплотранссервіс» Рівненської міської ради.

Зазначає, що з 21 серпня 2013 року сума боргу за поставлений природний газ в розмірі 36136482,13грн. передана ТОВ «Рівнетеплоенерго» згідно договору оренди об'єкта централізованого теплопостачання - цілісного майнового комплексу комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради від 25.07.2013р., який укладений між ТОВ «Рівнетеплоенерго» та Рівненською міською радою.

Відтак, цією обставиною і пояснюється факт відсутності в бухгалтерському обліку відповідача кредиторської заборгованості перед ДК «Газ України», в т.ч. і за договором на поставку природного газу №14/12-202(06/10-1007 БО 28) від 14.10.2010 року на суму 9 123 486, 93 грн., на підставі якого було укладено договір реструктуризації заборгованості №14/12-202 від 28.05.2012 року.

Скаржник вважає, що з моменту передачі боргових зобов'язань (21.08.2013 року) позивач не мав права стягувати з відповідача заборгованість та штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язання.

Також звертає увагу, що 15 травня 2014 року Рівненською міською радою було прийняте рішення №4062 «Про припинення комунального підприємства «Теплотранссервіс» Рівненської міської ради», відповідно до пункту 1 якого вирішено припинити підприємство шляхом ліквідації.

Посилаючись на норми ч.4 ст.22 Закону України «Про теплопостачання», ст.ст.104, 105, 520 Цивільного кодексу України, стверджує, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Рівненської області неповністю з'ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми матеріального та процесуального права.

Просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 16.10.2014 р. у справі №918/1216/14, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ДК «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» відмовити повністю.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.12.2014р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду (арк.справи 83).

Представник позивача надіслав на адресу суду письмовий відзив на апеляційну скаргу (вх.№2972/15 від 04.02.2015р., арк.справи 112-114).

У відзиві, зокрема, звертає увагу, що Закон України "Про теплопостачання" не визначає момент передачі боргових зобов'язань правонаступнику. Тому, положення вказаної вище норми Закону слід застосовувати з сукупності з нормами Цивільного кодексу України, з саме ст.ст. 513, 521, 520 щодо заміни боржника у зобов'язанні.

Договір оренди ТОВ "Рівнетеплоенерго" від 25.07.2013р. та додаток №9 до акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу не є правочином про заміну боржника і не свідчать про фактичну передачу боргу за договором, укладеним між позивачем та відповідачем у справі. У вказаному додатку №9 визначено загальну кредиторську заборгованість в сумі 115 475 212, 97 грн., при цьому неможливо визначити чи передається заборгованість по спірному договору.

В додатку № 9 до акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу є застереження про те, що кредиторська заборгованість КП "Теплотранссервіс" в загальній сумі 32 007 393,91 грн. на дату підписання акту приймання-передачі від 21.08.2013р. цілісного майнового комплексу КП "Теплотранссервіс" не передається з балансу останнього на баланс ТОВ "Рівнетеплоенерго" у зв'язку з продовженням строку процедури погашення заборгованості з різниці в тарифах з використанням механізмів, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Також звертає увагу, що відповідно до пункту 11.7. договору №06/10-1007БО-28 від 14.10.10р. (заборгованість по якому реструктуризована згідно договору №14/12-202 від 28.05.12)., покупець не має права передавати будь-які зобов'язання за цим договором без письмового погодження постачальника. Позивач письмового погодження відповідачу не надавав.

Зважаючи на викладене, позивач вважає, що належним відповідачем по справі є саме КП «Теплотранссервіс», з якого суд обґрунтовано стягнув на користь ДК «Газ України» заявлені борг та штрафні санкції, тому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою від 04.02.2015р. строк розгляду справи продовжено до 02.03.2015р.

Колегія суддів ухвалою від 25.02.2015р. зупинила провадження у справі №918/1216/14 за позовом дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради про стягнення боргу та штрафних санкцій в сумі 551 216 грн. 94 коп. до набрання законної сили рішенням господарського суду Рівненської області у справі №918/472/14.

Рішення господарського суду Рівненської області від 09.04.2015р. за результатами розгляду справи №918/472/14 за позовом дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради про стягнення в сумі 520213 грн. 86 коп. позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 67045 грн. 31 коп. 3% річних та 1340 грн. 91 коп. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.05.2015р. поновлено провадження у справі №918/1216/14 та призначено до розгляду на 19.05.2015р.

Від представника ДК «Газ України» надійшла телеграма в якій представник, у зв'язку з браком коштів на відрядження та як наслідок неможливістю явки представника в судове засідання, просить розглянути справу за наявними в ній матеріалами. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, а також підтримує правову позицію судів, викладену у рішенні господарського суду Рівненської області від 09.04.2015р. у справі №918/472/14, постановах Рівненського апеляційного господарського суду від 17.04.2015р. у справі №918/1214/14 та від 29.04.2015р. у справі №918/1327/14 якім встановлено відсутністю факту правонаступництва за борговими зобов'язаннями відповідача.

У судове засідання апеляційної інстанції 19.05.2015р. представники сторін не з'явилися, хоч про час та місце проведення судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи клопотання ДК «Газ України», приписи ст. 101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст.102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

14.10.2010р. дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (постачальник) та комунальне підприємство «Теплотранссервіс» Рівненської міської ради (покупець) уклали договір №06/10-1007БО-28 про закупівлю природного газу за державні кошти (договір поставки природного газу), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві імпортований природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п.1.2. цього договору (пункт 1.1. договору поставки природного газу; арк.справи 39-43).

Пунктом 1.2. договору поставки природного газу визначено, що постачальник передає покупцю в період з 01.10.2010р. природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 6184,80 тис.куб.м.

Відповідно до п.3.1. договору поставки природного газу, ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 2187 грн. 20 коп. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 234 грн. 00 коп., крім того ПДВ - 20%.

Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 18294205 грн. 46 коп., у тому числі ПДВ - 3049034 грн. 24 коп.

Пунктом 4.1. Договору поставки природного газу визначено, що розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати у такому порядку:

- перша оплата в розмірі 34 відсотки від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу проводиться не пізніше 10 числа місяця поставки;

- подальші оплати проводяться плановими платежами по 33 відсотки від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу до 20 та 30 (31) числа місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюються на підставі акта приймання-передачі газу до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як встановлено п.10.1. договору поставки природного газу, цей договір набирає чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін, але не раніше ніж через 14 днів (п'ять робочих днів у разі застосування процедури закупівлі з підстав, зазначених пунктом 3 частини другої Закону України «Про здійснення державних закупівель») з дня опублікування у державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель відомостей про рішення Уповноваженого органу про погодження процедури закупівлі у одного учасника, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з початку опалювального періоду і діє у частині поставки газу до 31.12.2010р. включно, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатком № 1 до Договору про закупівлю природного газу за державні кошти №06/10-1007БО-28 від 14.10.2010р. сторони узгодили умови поставки і обліку газу та інші права та обов'язки сторін, а також порядок приймання-передачі газу (арк.справи 44-46).

Договір поставки природного газу та додаток №1 до договору про закупівлю природного газу підписані представниками сторін і скріплені відтисками їх печаток.

28.05.2012р. дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (кредитор) та комунальне підприємство «Теплотранссервіс» Рівненської міської ради (боржник) уклали договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-202 (арк.справи 14-20), згідно п.1.1. якого, кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу (далі - реструктуризація), що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу від 14.10.2010р. №06/10-1007БО-28.

Згідно п.2.1. договору про реструктуризацію заборгованості загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно до п.1.1 цього договору станом на 31.03.2012р. становить 9731719 грн. 38 коп., що підтверджується актом звірки розрахунків.

Відповідно до п.2.2 договору про реструктуризацію заборгованості, боржник зобов'язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п. 2.1 цього договору, шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (надалі - графік), зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню.

Пунктом 2.3.договору про реструктуризацію заборгованості встановлено, що зобов'язання боржника по сплаті чергового платежу вважається виконаним за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п.2.2. цього договору на відповідний місяць.

Відповідно до п.2.5. договору про реструктуризацію заборгованості визначено, що у випадку, якщо у боржника існує прострочення оплати щомісячних платежів за попередні місяці, кредитор зараховує кошти, що надійшли від боржника як погашення заборгованості за простроченими платежами попередніх місяців незалежно від зазначеного від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу.

Згідно п.3.1. договору про реструктуризацію заборгованості, за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до цього договору та чинного законодавства України.

За прострочення виконання зобов'язань, вказаних у п.2.2. цього договору, боржник зобов'язується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7 % від суми простроченого платежу (п. 3.5. договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до 30.04.2032 р., а в частині виконання зобов'язань за договором - до їх повного здійснення (п. 5.1. договору).

Договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-202 від 28.05.2012р. підписаний представниками сторін і скріплені відтисками їх печаток.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в порушення своїх зобов'язань за договором про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012р. №14/12-202 щодо здійснення щомісячних платежів з погашення боргу в строки встановлені графіком погашення заборгованості за поставлений природний газ в повному обсязі не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за період з вересня 2013р. по липень 2014р. в розмірі 446 037 грн. 13 коп.

Крім суми основної заборгованості, позивачем, на підставі п.3.5.договору, з урахуванням вимог ст.625 ЦК України, нараховано відповідачу пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 29 603 грн. 85 коп., 3% річних в розмірі 7 291 грн. 73 коп., штраф в розмірі 28 384 грн. 18 грн., а також інфляційні збитки в розмірі 39900 грн. 05 коп. (арк.справи 2-8).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Як встановлено ч.1 ст.179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

За ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Стаття 526 Цивільного кодексу України та стаття 193 Господарського кодексу України встановлюють, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В порушення взятих на себе зобов'язань, відповідачем борг в строки встановлені графіком погашення заборгованості за поставлений природний газ в повному обсязі не виконані та, як наслідок, у комунального підприємства «Теплотранссервіс» Рівненської міської ради перед дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» рахується заборгованість в сумі 446 037 грн. 13 коп.

Борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення судом першої інстанції повністю не оплачений, що підтверджується матеріалами справи, тому колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що позовні вимоги про стягнення основної заборгованості в розмірі 446 037 грн. 13 коп. є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

При цьому, твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі щодо передачі заборгованості комунальним підприємством "Теплотрансервіс" Рівненської міської ради товариству з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» згідно договору оренди об'єкта централізованого теплопостачання - цілісного майнового комплексу комунального підприємства "Теплотрансервіс" Рівненської міської ради від 25.07.2013р., колегією суддів до уваги не беруться, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2012р. Рівненською міською радою прийняте рішення №2662 "Про проведення конкурсу на право оренди об'єкта централізованого теплопостачання - цілісного майнового комплексу Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради", яким було затверджено умови проведення конкурсу, інструкцію для претендентів, інформацію про оголошення конкурсу та проект договору оренди ЦМК.

04.07.2013р. Рівненською міською радою прийняте рішення №3159 "Про визнання переможця конкурсу на право оренди об'єкта централізованого теплопостачання - цілісного майнового комплексу комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради та скасування попередньо ухваленого з цього питання рішення", яким переможцем конкурсу визнано товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" та схвалено редакцію договору оренди.

25.07.2013р. товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" та Рівненська міська рада Рівненської області уклали договір оренди об'єкта централізованого теплопостачання - цілісного майнового комплексу комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М в реєстрі за №1040.

Пунктом 5.10 договору оренди ЦМК від 25.07.2013р. орендар (ТОВ "Рівнетеплоенерго") зобов'язувався виступати правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли в КП "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради.

Акт приймання-передачі до цього Договору укладено сторонами 21.08.2013р..

Відповідно до Додатку №9 до Акту приймання передачі цілісного майнового комплексу КП РМР "Теплотранссервіс", який затверджений міським головою м.Рівне Хомком В.Є. 21.08.2013 року Рівненською міською радою передано заборгованість за спожитий природний газ ТОВ "Рівнетеплоенерго" в розрізі контрагентів, в т.ч. перед ДК "Газ України" загальною сумою 36 136 482,13 грн.

Зокрема, КП "Теплотранссервіс" за вимогою закону передано заборгованість в сумі 36 136 482,13грн. ТОВ "Рівнетеплоенерго" як орендарю ЦМК за наступними договорами поставки спожитого природного газу, які були укладені відповідачем з позивачем: №14/12-201(06/10-1006 ТЕ 28) від 14.10.2010 року на суму 4 446 087, 89 грн.; №14/12-202(06/10-1007 БО 28) від 14.10.2010 року на суму 9 123 486, 93 грн.; №06/09-1330-Бо-28 від 23.09.2009 року на суму її 021 017, 98 грн.; №06/06-1001 -БО від 29.12.2006 року на суму 22 800, 00 грн.; №06/08-1784-ТЕ-28 від 29.09.2008 року на суму 25 736, 00 грн.; №06/08-1785-БО-28 від 29.09.2008 року на суму 25 736, 00 грн.; №06/09-1328-ТЕ-28 від 23.09.2009 року на суму 25 736, 00 грн.; №06/10-2370-ТЕ-28 від 20.12.2010 року на суму 1 603 115, 87 грн.; №06/10-2371-БО-28 від 20.12.2010 року на суму 9 600 008, 09 грн.; №06/11-879-БО-28 від 30.08.2011 року на суму 242 757, 37 грн.

Однак, як вбачається з додатку №9, останній містить застереження про те, що кредиторська заборгованість в сумі 32 007 393 грн. 91 коп. на дату підписання акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу КП РМР «Теплотрансервіс» від 21.08.2013р. не передається з балансу КП РМР «Теплотрансервіс» на баланс ТОВ «Рівнетеплоенерго» в зв'язку з продовженням строку процедури погашення заборгованості з різниці в тарифах з використанням механізмів передбачених Законом України №2711 "Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» та буде передана відповідно до результатів проведення процедури погашення заборгованості з теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджуються та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, а також відповідно до проведеного НАК «Нафтогаз» перерахунку кредиторської заборгованості згідно рішення Держпідприємництва від 29.10.2012р. №6, яким зупинено дію наказу Мінпалива та енергетики України від 15.07.2010р. №288.

При цьому, з вказаного застереження не вбачається за можливе визначити, які саме боргові зобов'язання відповідача увійшли до вказаної у застереження кредиторської заборгованості в сумі 32 007 393 грн. 91 коп., яка не була передана ТОВ "Рівнетеплоенерго" та неможливо встановити, чи було включено до її складу суму основної заборгованості за договором №06/10-1007 БО-28 від 14.10.10р.

Частиною 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" у разі якщо суб'єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб'єкт стає правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Закон не визначає момент передачі боргових зобов'язань правонаступнику, тому, положення вказаної вище норми Закону слід застосовувати в сукупності з нормами Цивільного кодексу України щодо заміни боржника у зобов'язанні.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона, боржник, зобов'язана вчинити на користь другої сторони, кредитора, певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, і однією з таких підстав є договір.

Відповідно ст.510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Одним з видів заміни особи у зобов'язанні є переведення боргу, наслідком якого є вибуття первісного боржника із зобов'язання і вступ у зобов'язання нового боржника, тобто відбувається заміна суб'єктного складу зобов'язання із збереженням первісного змісту такого зобов'язання.

Статтею 521 Цивільного кодексу України встановлено, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу, за приписами якої правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст.520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Отже, у вказаній нормі закріплено положення про заміну боржника у зобов'язанні винятково за згодою кредитора, але не визначено форми, в якій має бути надана така згода. При цьому, згода кредитора не є частиною правочину щодо зміни боржника у зобов'язанні, проте, у випадках, коли правочин підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, можливе включення згоди кредитора до змісту правочину і надання кредиторові можливість підписати правочин.

Пунктом 11.7 договору №06/10-1007 БО-28 про закупівлю природного газу за державні кошти від 14.10.2010р. сторони визначили, що покупець не має права передавати будь-які зобов'язання за цим договором без письмового погодження постачальника.

Проте, станом на момент укладення договору оренди об'єкта централізованого теплопостачання - цілісного майнового комплексу комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради від 25.07.2013р. письмової згоди позивача на зміну боржника у зобов'язанні за договором №06/10-1007 БО-28 про закупівлю природного газу за державні кошти від 14.10.2010р. відповідачем отримано не було.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що укладений договір оренди об'єкта централізованого теплопостачання - цілісного майнового комплексу комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради від 25.07.2013р., на момент його укладення суперечив вимогам закону, а саме ст.516 Цивільного кодексу України, оскільки згоди позивача на заміну кредитора у зобов'язанні відповідачем отримано не було. Обов'язок отримання письмової згоди позивача на заміну кредитора у зобов'язанні чітко визначений п.11.6. основного договору №06/10-1007 БО-28 про закупівлю природного газу за державні кошти від 14.10.2010р.

Позивачем також було заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 29 603 грн. 85 коп., 3% річних в розмірі 7 291 грн. 73 коп., штраф в розмірі 28 384 грн. 18 грн., а також інфляційні збитки в розмірі 39 900 грн. 05 коп.

Як передбачено, ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Пунктом 2 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки (пені, штрафу).

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як встановлено ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення статті 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Так, умовами п.3.5. Договору сторони визначили, що за прострочення виконання зобов'язань, вказаних у п. 2.2. цього договору, боржник зобов'язується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу. Такі умови договору не суперечать нормам ст.ст.230, 231 Господарського кодексу України, ст.549 Цивільного кодексу України та узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України.

За умовами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши в апеляційному провадженні наведений позивачем розрахунок штрафу та інфляційних втрат, а також результати перерахунку, отримані судом першої інстанції, колегія суддів погоджується, що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 28384 грн. 18 грн. за несвоєчасне виконання зобов'язань, а також інфляційні збитки в розмірі 39900 грн. 05 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, місцевий господарський суд вірно відмітив, що пеня та 3% річних становлять 29 880 грн. 58 коп. та 7308 грн. 78 коп. відповідно, однак враховуючи межі позовних вимог, заявлені позивачем пеня та 3% річних підлягає задоволенню в сумі 29 603 грн. 85 коп. та в сумі 7291 грн. 73 коп. відповідно.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції вимоги позивача про стягнення з відповідача 446037 грн. 13 коп. заборгованості, 29603 грн. 85 коп. пені, 28384 грн. 18 коп. штрафу, 39900 грн. 05 коп. збитків від інфляції та 7291 грн. 73 коп. 3% річних стверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню на підставі ст.ст. 11, 509, 526, 530, 549, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173, 193, 230, 231 Господарського кодексу України.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради на рішення господарського суду Рівненської області від 16.10.14 р. у справі №918/1216/14 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Мамченко Ю.А.