ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

05.05.2015р. Справа № 917/461/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-УТР", вул.Лучанська, 1Б, с.Юсківці, Лохвицький район, Полтавська область, 37022

до Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", вул. Мечникова, 3, м. Київ, 01601

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу, вул. Клари Цеткін, 8, кім.6, м. Дніпропетровськ, 49044 (пр-т Карла Маркса, 59 а, оф.35)

2. Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, вул.Артема, 73, м. Київ, 04053

про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню

Суддя Іваницький Олексій Тихонович

Секретар судового засідання Жадан Т.С.

Представники:

від позивача: Драч Т.Г

від відповідача: Левченко Ю.В.

від третіх осіб: 1. не з'явився

2. не з'явився

Суть справи: розглядається позовна заява про визнання виконавчих написів № 112, №115, №116, №126, №124, №121, №123, №113 від 30 січня 2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. таким, що не підлягає виконанню.

24.03.2015 року представник позивача Т.Г.Драч подала:

за вхідним № 4081(канцелярії суду) клопотання про витребування додаткових доказів;

за вхідним № 4082(канцелярії суду) клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. Суд подані клопотання прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

24.03.2015 року за вхідним № 4089(канцелярії суду) представник відповідача Ю.В. Левченко подав клопотання про передачу справи за підсудністю до господарського суду м.Києва. При розгляді клопотання суд виходив з наступного: відповідно до частини третьої статті 15 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах за участю боржника і стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача або за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса за вибором позивача.

Як вбачається з оскаржуваних виконавчих написів, вчинених 30.01.2015р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г., останнім запропоновано звернути стягнення на майно, що знаходиться за адресою Полтавська обасть, Лохвицький район, с.Вирішальне, вул. Комарова, 1г.

Згідно з п. 4 ч.2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як, зокрема, виконавчі написи нотаріусів.

Приписами ч.1 ст.20 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Товариство з обмеженою відповідальністю "Луксор-УТР" зареєстроване за адресою вул.Лучанська, 1Б, с.Юсківці, Лохвицький район, Полтавська область, 37022 та відповідно до інформації, що міститься у самих виконавчих написах, майно боржника (позивача) - на яке було звернуто стягнення, знаходиться за адресою Полтавська область, Лохвицький район, с.Вирішальне, вул. Комарова, 1г.

З огляду на викладене суд відхиляє клопотання відповідача - Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" про передачу справи за підсудністю.

Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, залучений до розгляду у справі як, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача повноважного представника в судове засідання не направив, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи).

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, залучений до розгляду у справі як, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, в судове засідання не з"явився, свого представника не направив.

16.04.2015р. за вх. канцелярії суду №5502 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження по справі. Розглянувши клопотання суд відхиляє його з огляду на необгрунтованість.

16.04.2015 року суд прийняв заяву позивача про залишення позову без розгляду в частині визнання виконавчого напису №119 від 3001.2015року таким, що не підлягає виконанню.

05.05.2015 року від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Суд подане клопотання прийняв та залучив до матеріалів справи.

05.05.2015 року за вх. канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Суд поданий відзив прийняв та залучив до матеріалів справи.

05.05.2015 року від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. надійшло заперечення проти позову. Суд подане заперечення прийняв та залучив до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив:

23 квітня 2010 року між ПАТ "Банк Кредит Дніпро" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АМАРАНТ" (18.12.2014 року ТОВ "Амарант" змінило назву на ТОВ "Луксор-УТР") був укладений Кредитний договір № 230410-КЛВ, за умовами якого Банк відкрив Позичальнику мультивалютну не відновлювальну кредитну лінію, строковий кредит з лімітом у сумі 30000000,00 грн. В подальшому ліміт кредитування збільшений до 12253 600,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредити у строки встановлені графіком, але не пізніше 01.04.2016 року та сплатити проценти за користування наданими кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-УТР" за вказаним кредитним договором укладені : договір іпотеки №260612-1/1 від 26 червня 2012 року; договір іпотеки №230410-1/1 від 24 червня 2012 року; договір застави №031110-3 від 03 листопада 2010 року; договір застави №230410-3/1 від 23 квітня 2010 року; договір застави №220313-30 від 22 березня 2013 року; договір застави №100910-3 від 10 вересня 2010 року; договір застави №131211-3 від 13 грудня 2011 року, які посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М.

Відповідно до позовних матеріалів 06 лютого 2015 року Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби проведено опис та арешт майна позивача - ТОВ "Луксор-УТР" на підставі виконавчих написів №112, 115, 116, 126, 124, 121, 123, 113 виданих 30.01.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г.

З наданих позивачем матеріалів справи вбачається, що Постанови про відкриття виконавчих проваджень стосовно виконавчих написів №112, 116, 126, 124, 121, 123, 113 направлені ТОВ "Луксор - УТР" поштою лише 10 лютого 2015 року, а надійшли на пошту лише 18 лютого 2015 року.

Доказів направлення Постанова про відкриття виконавчого провадження стосовно виконання виконавчого напису №115 в матеріалах справи відсутні.

Зазначеними виконавчими написами нотаріуса запропоновано звернути стягнення на належне ТОВ "Луксор-АГРО" нерухоме майно, що знаходиться за адресою Полтавська область, Лохвицький район, с.Вирішальне, вул. Комарова, 1г.

Вважаючи, що даний виконавчий напис вчинений з порушенням норм законів: "Про Іпотеку", "Про нотаріат", та з порушенням норм Порядку № 296/5 Про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 21.02.2012 в редакції від 26.12.2012, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України за № 282/20595 позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить суд визнати виконавчі написи № 112, №115, №116, №126, №124, №121, №123, №113 від 30 січня 2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. таким, що не підлягають виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається не те, що відповідно до п.2.3 глави 16 вказаного Порядку: "Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Як зазначає позивач, за період дії кредитного договору він жодного разу не одержував від відповідача вказаного повідомлення, яке б відповідало нормам ст.35 Закону України "Про іпотеку".

Крім того, позивач вказує на те, що у Постанові Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" з доповненнями, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 693 від 24 квітня 2000 року зазначено, що виконавчий напис вчиняється лише стосовно тих зобов'язань, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку.

В зазначеному переліку визначено, що для одержання виконавчого напису подаються, зокрема документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Безспірною є заборгованість, яка не оспорюється жодною із сторін договору.

Однак, як зазначає позивач, на момент вчинення виконавчого напису ПАТ "Банк Кредит Дніпро" подано позов до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська щодо стягнення цієї ж заборгованості, в судовому порядку та відкрите провадження у справі № 201/14097/14-ц, про що свідчить ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2014 року про відкриття провадження по справі та копія судової повістки про призначення судового засідання.

Таким чином, сума боргу за Кредитним договором № 230410-КЛВ від 23.04.2010 року ще оспорюється в судовому порядку та остаточно не визначена. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до п.2.3 глави 16 вказаного Порядку: "Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Посилання позивача, на той факт, що він не отримував, вимогу про стягнення заборгованості від відповідача, спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: повідомленням-розпискою про вручення відправлення спецзв'язку, що містить відбиток печатки позивача та направлене на юридичну адресу позивача, що вказана в Кредитному договорі.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. Про наявність спору свідчить факт порушення провадження у справі №201/14097/14-ц за позовом ПАТ "Банк Кредит Дніпро" про стягнення солідарно з ОСОБА 2, ТОВ "Амарант", ТОВ "Полтава-Агро" на користь позивача суми боргу за кредитним договором №230410-КВЛ від 23.04.2010 р., договором поруки №230410-П/1 від 23.04.2010 р., договором поруки №230410-П/2 від 23.04.2010 р., яка станом на 24 жовтня 2014 р. складає суму в розмірі 12468769,93 грн. доларів і 9374,96 грн. та стягнення солідарно з ТОВ "Амарант", ТОВ "Едвейс" на користь позивача за кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2014 р., договору поруки №150813-П/Е від 15.08.2013 р. в сумі 1000,00 дол. США. За даних обставин, суд приходить до висновку, що на час вчинення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. виконавчого напису №№112, 115,116,126,124,121,123,113 від 30.01.2015 року, сума заборгованості за кредитним договором №230410-КВЛ від 23.04.2010 р. не була визнана позивачем безспірною.

Такого самого висновку у своїй постанові від 11 березня 2015 року дійшла судова палата у цивільних справах Верховного Суду України. Заперечення позивача, викладені у відзиві на позовну заяву, до уваги судом не беруться, як необґрунтовані.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір розподіляється між сторонами відповідно до ст.49 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати виконавчі написи №112, 115,116,126,124,121, 123,113 від 30 січня 2015 року, вчинені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. такими, що не підлягають виконанню.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" (вул. Мечникова, 3, м. Київ, 01601, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-Агро" (ТОВ "Полтава-Агро") (вул.Миру, 3, м.Полтава, 36022, ) 1218,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 13.05.2015р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.