КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2015 р. Справа№ 910/24949/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Корсакової Г.В.

Михальської Ю.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: Положенцева Т.В. - представник

від відповідача: Шуман С.І. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальності „Мосбуд"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 26.01.2015 р.

у справі № 910/24949/14 (головуючий суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальності „Мосбуд"

до Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення 124 127, 06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мосбуд" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення 124 127,06 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.01.2015 р. у справі №910/24949/14 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мосбуд" 98435 грн. 44 коп. боргу, а також 2146 грн. 70 коп. судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні вимог ТОВ «Мосбуд» про стягнення з Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації трьох процентів річних у розмірі 2 953,05 грн. та 22 738,57 грн. - інфляційних втрат за період прострочення виконання грошового зобов'язання.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, згідно п. 3.1 роз'яснення Вищого господарського суду України, викладеного у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Також, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1 Постанови).

Тобто, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням, процентів річних та інфляційних втрат за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплатні кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання, а отже для їх застосування не потрібна наявність складу цивільного проступку, в тому числі і вини.

Більш того, у відповідності до п.1.10 Постанови у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617, ЦК України чи стаття 218 ГК України).

У той же час, відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2015 року у складі судової колегії Головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Самсін Р.І. апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальності "Мосбуд" була прийнята до провадження, розгляд справи призначено в судовому засіданні за участю представників сторін на 30.03.2015р.

Розпорядженням керівника апарату від 30.03.2015р. № 09-52/347/15 у зв'язку з перебуванням на лікарняному головуючого судді Мартюк А.І. справу № 910/24949/14 передано на автоматичний розподіл.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальності "Мосбуд" справу № 910/24949/14 передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Тищенко А.І., суддів: Михальської Ю.Б., Отрюха Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 30.03.2015р. у справі № 910/24949/14 порушено апеляційне провадження по справі та справу призначено до розгляду у складі колегії суддів: Головуючого судді: Тищенко А.І., суддів Михальської Ю.Б., Отрюха Б.В.

В судовому засіданні 30.04.2015 оголошено перерву до 14.05.2015 року на підставі ст. 77 ГПК України.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015р. у зв'язку з перебуванням судді Отрюха Б.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги по справі №910/24949/14 колегію суддів у складі: Головуючого судді: Тищенко А.І., суддів Корсакової Г.В., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 14.05.2015р. у справі № 910/24949/14 порушено апеляційне провадження по справі та справу призначено до розгляду у складі колегії суддів: Головуючого судді: Тищенко А.І., суддів Корсакової Г.В., Михальської Ю.Б.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи, колегія встановила наступне:

12.08.2013 між позивачем, як підрядником, та відповідачем, як замовником, було укладено договір № 268/13 від 12.08.2013 року.

За умовами договору підрядник зобов'язується надати послуги за завданням замовника, а замовник - прийняти і оплатити послуги.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування послуг: код 43.21.1 "Роботи електромонтажні", повірка приладів обліку теплової енергії в закладах освіти Дніпровського району міста Києва, та кількість послуг визначається відповідно до специфікації (додаток №1 до договору).

Пунктом 3.1 договору зазначено, що ціна становить 99999 грн., в т.ч. ПДВ.

Оплата здійснюється замовником на підставі актів виконаних робіт, що складаються підрядником, та повинні містити дату, посилання на договір, підписи відповідальних осіб та мати мастичні відбитки печаток з кожної сторони.

Пунктом 4.3 договору сторони погодили, що у разі затримки бюджетного фінансування видатків за цим договором, розрахунок за фактично надані послуги/виконані роботи здійснюється протягом трьох банківських днів з дати отримання замовником бюджетного фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок, при цьому замовник не несе відповідальності у випадку відсутності або затримки бюджетного фінансування.

Актами здачі-приймання електромонтажних робіт від 24.10.2013 року, 03.12.2013 підтверджується наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за виконані роботи в розмірі 98435,44 грн.

Претензій щодо якості та комплектності виконаних позивачем робіт, а також щодо оформлення обумовленої договором супроводжувальної документації, від відповідача не надходило, проте і повної оплати також проведено не було. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

Факт наявності у відповідача вищевказаної заборгованості, яка не була погашена на час подання позову, позивачем належним чином відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України та ст. 193 ГК України доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований.

17.12.2013 позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про погашення заборгованості (№ 225 від 17.12.2013 та опис вкладення у цінний лист). Відповідач залишив її без задоволення.

Доводи відповідача, що згідно його вхідного журналу кореспонденції він не отримував претензії, судом відхиляються, оскільки вищеописана претензія надсилалася цінним листом з описом вкладення, який не доставляється поштарем, а має отримуватися особою на пошті, тому відповідальність за його отримання на пошті чи не отримання покладається відповідно на особу, якій він надсилався. При цьому, штамп на описі вкладення ставиться працівником поштового відділення вже при прийнятті його до пересилання та перевірці вмісту (вкладення), тому посилання відповідача, що конверт до пересилання не приймався, судом також відхиляються (постанова КМУ від 5 березня 2009 року N 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку").

Відповідачем зазначено те, що умовами договору передбачено відкладальні умови щодо виникнення у нього обов'язку здійснити оплату, та зокрема зазначено, що у разі затримки бюджетного фінансування видатків за цим договором, розрахунок за фактично надані послуги/виконані роботи відповідачем здійснюється протягом трьох банківських днів з дати отримання ним, як замовником, бюджетного фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок (п. 4.2 договору).

Слід зазначити, що бюджетне фінансування затримується та вищевказаних коштів на рахунки відповідача не надходило, заявлені до нього вимоги він вважає безпідставними, та також вважає, що відповідно до п. 4.3 договору за домовленістю сторін не несе відповідальності за несплату по договору.

Враховуючи вищеперелічене, що хоча норми чинного цивільного законодавства передбачають право сторін, не відходячи від обов'язкових вимог актів цивільного законодавства, в іншій частині погодити умови договору на власний розсуд, проте посилання Відповідача на умови договору, згідно з якими обов'язок відповідача остаточно розрахуватися за виконанні для нього роботи залежить від надходження на рахунки Відповідача певних сум коштів від інших контрагентів та джерел фінансування, не свідчить про досягнення між сторонами по справі згоди про строк оплати наданих послуг, оскільки вищевказані умови договору не вказують на подію, яка неминуче має настати (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Обов'язок замовника оплатити виконані для нього роботи в силу вимог чинного законодавства не пов'язаний з наявністю у того необхідних коштів чи станом виконання перед ним зобов'язань іншими особами (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Отже, поясненнями сторін та наявними у матеріалах справи копіями вищеописаних актів підтверджується, та відповідачем не заперечується виконання позивачем та прийняття відповідачем без зауважень та в повному обсязі робіт за договором на загальну суму 98435,44 грн., доказів належної оплати за договором суду не надано. За таких обставин, враховуючи, що відповідач у семиденний строк (ч. 2 ст. 530 ЦК України) з дня пред'явлення йому вимоги № 225 від 17.12.2013 виконанні на його замовлення та прийняті ним без зауважень роботи не оплатив, то з нього на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 530, 854 ЦК України підлягає стягненню 98435,44 грн. боргу.

Щодо застосування до відповідача відповідальності за ст. 625 ЦК України у вигляді нарахування та стягнення втрат від інфляції та 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, то суд зазначає, що відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При укладенні договору сторони не відходячи від положень чинного законодавства погодили, що замовник не несе відповідальності у випадку відсутності або затримки бюджетного фінансування.

Місцевим судом встановлено, що підставою затримки оплати по договору є затримка бюджетного фінансування відповідача, та при цьому сторони погодили звільнення відповідача як замовника, що перебуває на бюджетному фінансуванні, від відповідальності за затримку оплати в такому випадку, то у суду відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України за несвоєчасну оплату замовлених робіт (послуг), тому в цій частині в задоволенні позову суд відмовляє.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначене слід зауважити, що Господарським судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, відсутність законних підстав для стягнення з Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 22738,57 грн. інфляційних втрат та 2953,05 грн. 3% річних та надано правильну оцінку доказам.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальності „Мосбуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 р. у справі № 910/24949/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 р. у справі № 910/24949/14 залишити без змін.

Матріали справи № 910/24949/14 повернути до Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Г.В. Корсакова

Ю.Б. Михальська