РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015Справа №910/7185/15-г

За позовом Фізичної особи-підприємця Мертікара Валерія Георгійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес Партс"

про стягнення 30 061,32 грн

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача не з'явились

від відповідача Духно І.М. - представник за довіреністю від 15.05.2015

В судовому засіданні 20.05.2015, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Мертікара Валерія Георгійовича (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес Партс" (надалі - відповідач) про стягнення 30 061,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.01.2015 між сторонами було укладено договір на транспортне обслуговування № 015/01/15, на підставі якого позивач надав послуги відповідачу, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 23.01.2015. Згідно умов договору відповідач зобов'язався оплатити надані послуги через 10 днів після отримання оригіналів рахунку № 0001 від 23.01.2015, акту виконаних робіт та оригіналу CMR .

За доводами позивача, 02.02.2015 вищевказані документи були надіслані на адресу відповідача, однак останній оплати не здійснив. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача основну суму заборгованості у розмірі 28 415,00 грн. та штрафні санкції за прострочення виконання грошових зобов'язань у вигляді 3% річних - 77,07 грн., пені - 937,70 грн. та інфляційних втрат - 6 315,55 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 порушено провадження у справі № 910/7185/15-г за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 22.04.2015.

20.04.2015 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та доручення документів до матеріалів справи.

Заяву про зменшення розміру позовних вимог позивач обґрунтовує тим, що 31.03.2015 відповідачем було сплачено основну суму боргу у розмірі 28415,00 грн., а тому позивач просить стягнути лише втрати понесенні за неналежне виконання договірних зобов'язань, а саме: 3 700,37 грн. - інфляційних втрат, 102,76 грн. - 3% річних та 1250,27 грн. - пені.

22.04.2015, через канцелярію Господарського суду міста Києва, представник відповідача подав відзив на позовну заяву, яким проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі виходячи з наступного.

Оскільки, сума основного боргу у розмірі 28 415,00 грн. відповідачем сплачена, згідно з платіжним дорученням № 566 від 01.04.2015, то підстав задоволення позовних вимог в частині стягнення основної суми заборгованості немає.

Щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій, відповідач заперечує з тих підстав, що позивачем не додержано умов п. 4.2 Договору, а саме не направлено на адресу відповідача оригіналу СМR.

В судове засідання, призначене на 22.04.2015, представник відповідача з'явився, проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 22.04.02015 не з'явився.

Ухвалою суду від 22.04.2015, у зв'язку з необхідністю отримати додаткові докази від позивача, розгляд справи відкладено на 20.05.2015.

18.05.2015, через канцелярію Господарського суду міста Києва, від відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі.

19.05.2015, через канцелярію Господарського суду міста Києва, від позивача надійшли додаткові пояснення по суті спору.

У судове засідання, призначене на 20.05.2015, представник відповідача з'явився, підтримав клопотання про припинення провадження у справі у частині стягнення суми основного боргу та просив відмовити в частині стягнення штрафних санкцій.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, але приймаючи до уваги клопотання позивача про розгляд справи без участі представника за наявними в матеріалах справи документами, суд, керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника позивача, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Між Фізичною особою-підприємцем Мертікаром Валерієм Георгійовичем (надалі- позивач, експедитор-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Експрес Партс» (надалі - відповідача, експедитор-1) було укладено договір № 015/01/15 від 14.01.2015 на транспортне обслуговування (надалі - договір).

Пунктом 1 договору передбачено, що експедитор-2 здійснює перевезення вантажів, наданих експедитором-1, а експедитор-2 бере на себе зобов'язання оплачувати послуги експедитора-2 в порядку і на умовах викладених в даному договорі.

Конкретні умови перевезень вантажів, наданих експедитором-1 зазначаються в заявках на перевезення. Кількість та різновид вантажу, маршрути, вантажовідправники і вантажоодержувачі, графік подачі транспорту, строки виконання, вартість послуг експедитора-2 - зазначаються в заявках на перевезення, які є невід'ємними частинами даного договору і надаються експедитором-1 експедитору-2 перед кожним перевезенням або групою перевезень.

Відповідно до п. 4.1. договору оплата вартості послуг експедитора-2, що надаються ним за даним договором здійснюється шляхом банківського переказу на рахунок експедитора-2, якщо інше не обумовлено в заявці.

У п. 4.2. договору сторони погодили, що оплата здійснюється на підставі оригіналів наступних документів: рахунку позивача, акту виконаних робіт та оригіналу CMR.

Згідно з п. 4.3. договору оплата здійснюється через 10 днів після отримання оригіналів документів, вказаних в п. 4.2. договору.

У випадку прострочення оплати рахунків позивача, відповідач виплачує позивачу пеню у розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу (п.4.4 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані послуги за заявкою №500040/15 від 16.01.2015 р., а відповідачем прийняті вказані послуги на суму 28 415,00 грн, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 23.01.2015, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками, накладною CMR та рахунком на оплату № 0001 від 23.01.2015 (завірені копії яких містяться в матеріалах справи).

За доводами позивача, відповідач станом на момент звернення до суду з позовом, за надані послуги не розрахувався, в результаті чого в останнього утворилась заборгованість у розмірі 28 415,00 грн. За неналежне виконання умов договору позивач також просить суд стягнути з відповідача 3% річних - 77,07 грн., пені - 937,70 грн. та інфляційних втрат - 6315,55 грн.

В процесі розгляду справи по суті, позивачем 20.04.2015 подану заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просить суд зменшити позовні вимоги на суму основну боргу, а саме на 28 415,00 грн. у зв'язку з її повною оплатою, та просить суд стягнути з відповідача 5 053,40 грн., з яких 77,07 грн - 3% річних, 937,70 грн - пеня та 6315,55 грн інфляційні втрати.

Вказана заява була прийнята судом до розгляду, відповідно у справі має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Внаслідок укладення Договору на транспортне обслуговування № 015/01/15 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки, між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як свідчать матеріали справи, позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги за договором на суму 28 415,00 грн, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 23.01.2015, який підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками, та оплачені відповідачем, згідно з платіжним дорученням № 566 від 01.04.2015 року на суму 28 415,00 грн.

Як встановлено ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 названого кодексу).

Як вбачається зі змісту п. 4.3. договору, оплата здійснюється через 10 днів після отримання оригіналів документів, вказаних у п. 4.2 договору.

Тобто, згідно умов договору, у позивача виник обов'язок надати відповідачу саме оригінали рахунку позивача, актів виконаних робіт та оригіналу СМR, а у відповідача - оплатити надані послуги після отриманих вище перелічених документів.

Як доказ направлення на адресу відповідача документів, визначених умовами договору, позивачем надано список № 57 згрупованих поштових відправлень від 02.02.2015 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Також за доводами позивача, враховуючи, що відповідачем не висувалися ніякі додаткові вимоги стосовно документів, відтак за переконанням позивача, ним належним чином виконано умови договору, що дають підставу для нарахування пені у розмірі, визначеному договором, 3% річних та інфляційних нарахувань, згідно з ст. 625 ЦК України.

Відповідач у судових засіданнях заперечував факт отримання оригіналу СМR, в тому числі і на момент вирішення спору по суті.

Дослідивши список №57 згрупованих поштових відправлень від 02.02.2015 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, суд критично оцінює твердження позивача, оскільки вказані вище докази не свідчать, що на адресу відповідача були направлені саме оригінали, визначені п. 4.2. договору, так як опис вкладення у цінний лист відсутній. Інших доказів на вимогу суду позивачем не було надано.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на зазначене, та беручи до уваги ту обставину, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами направлення на адресу відповідача необхідних, для здійснення оплати документів, після отримання яких в останнього виникає обов'язок оплатити такі послуги, що в свою чергу не дає підстави стверджувати, що відповідач прострочив господарське зобов'язання за договором.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для нарахування господарських санкцій у вигляді пені, у сумі 1 250,27 грн, інфляційних втрат у сумі 3 700,37 грн та 3% річних у сумі 102,76 грн, а відтак, в задоволенні позову слід відмовити.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 25.05.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.