ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2015 р.Справа № 915/236/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.

при секретарі судового засідання: Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Аксюта Б.О. (довіреність № б/н від 15.12.2014)

від відповідача: Ухова К.Е. (довіреність № 2 від 05.01.2015)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

на рішення господарського суду Миколаївської області від " 02" квітня 2015 року, повний текст якого складено та підписано " 07" квітня 2015 року

по справі № 915/236/15

за позовом "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А." в особі Представництва "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А."

до Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 116 833,46 грн.

В С Т А Н О В И В :

19.02.2015 року "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А." в особі Представництва "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А." (далі по тексту - позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської з позовною заявою про стягнення з Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі по тексту - відповідач) заборгованості в сумі 116 833,46 грн. з яких: 86 498,47 грн. основна заборгованість, 20 647,18 грн. інфляційні витрати, 7 092,86 грн. - пеня та 2 594,95 грн. - 3% річних. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.

31.03.2015 року позивачем в порядку ст.22 ГПК України подано до суду клопотання про зміну розміру позовних вимог, відповідно до якого просив стягнути з відповідача 123 925,73 грн. заборгованості з яких 86 498,47 грн. - основний борг, 27 590,18 грн. - інфляційні витрати, 7 092,86 грн. - пені, 2 744,22 грн. - 3 % річних та судові витрати (а.с.56-59).

Позовні вимоги з урахуванням їх зміни мотивовані посиланнями на умови договорів про надання послуг за №№ KHR/P/14/2/1; KHR/P/14/2/2 від 01.02.2014 року та № KHR/P/2/3 від 02.02.2014 року, які є за своєю правовою природною однаковими, положенням ст.ст. 526, 692, 625 ЦК України. Так, позивачем зазначено, що відповідач в порушення умов договорів та норм чинного законодавства не здійснив оплату у повному обсязі за отримані послуги, у зв'язку з чим нараховані відповідні штрафні санкції.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 02.04.2015 року по справі № 915/236/15 (суддя Мавродієва М.В.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", на користь "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А." в особі Представництва "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.", 86498,47 грн. основного боргу, 27590,18 грн. збитків від інфляції, 2744,22 грн. - 3% річних та 2336,66 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А." в особі Представництва "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.", в дохід Державного бюджету України судовий збір у сумі 141,85 грн.

Такий висновок суду мотивований тим, що відповідач порушив норми чинного законодавства та умови договорів, позивачем це встановлено та підтверджено відповідними доказами, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, місцевим господарським судом самостійно перераховано розмір інфляційних нарахувань у період з березня 2014 року по лютий 2015 року та визначено їх розмір. Також судом відмовлено у стягненні пені за неналежне виконання зобов'язань, оскільки умовами Договорі така відповідальність та її нарахування не передбачена.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, ДП "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення основного боргу у сумі 57 992,33 грн., збитків від інфляції у сумі 17 755,56 грн. та 3%річних у розмірі 1 839,84 грн. Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Апелянт посилається на те, що всупереч умовам п.3.2 Договорів, позивачем не надано жодних первинних документів, на підставі яких можна було б встановити кількість відпрацьованого часу та понесених позивачем витрат на перебазування техніки.

Крім того скаржником зазначено, що наявні в матеріалах справи копії актів здачі-прийняття робіт, є неналежними доказами в розумінні ст.34 ГПК України та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Також апелянт зазначає, що позивачем доведено стягнення основного боргу у сумі 28 506,14 грн. за Актом № 0ОУ-000009, Актом №0ОУ-00010, видатковими накладними №№ РН-0000042, РН-0000043, у зв'язку з чим 3% річних за період з 11.03.2014 року по 31.03.2015 року становить 904,38 грн. та збитки від інфляції за період з березня 2014 року по лютий 2015 року складають 9 834,62 грн.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ДП "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", в якому його представник в судовому засіданні 28.05.2015 року просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи його правомірним, обґрунтованим, відповідаючим вимогам діючого законодавства та матеріалам справи. Також в судовому засіданні представник позивача просив заяву скаржника про розстрочку виконання оскаржуваного рішення, залишити без задоволення.

13.05.2015 року відповідачем через канцелярію суду було подано заяву про розстрочку виконання рішення господарського суду Миколаївській області від 02.04.2015 року по зазначений справі з додатками до неї, відповідно до якої просив керуючись ст.121 ГПК України при прийнятті рішення по справі врахувати обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та розстрочити виконання рішення Господарського суду Миколаївської області таким чином:

- у випадку задоволення апеляційної скарги та стягнення грошових коштів у сумі 41 581,80 грн., на 4 місяці за таким графіком:

до 30.06.2015 - 10 395,45 грн.;

до 31.07.2015 - 10 395,45 грн.;

до 31.08.2015 - 10 395,45 грн.;

до 31.09.2015 - 10 395,45 грн.

- у випадку залишення апеляційної скарги без задоволення та стягнення

ДП "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" грошових коштів у сумі 119 169,53 грн. - на 12 місяців за наступним графіком:

до 30.06.2015 - 9 930,80 грн.;

до 31.07.2015 - 9 930,80 грн.;

до 31.08.2015 - 9 930,80 грн.;

до 30.09.2015 - 9 930,80 грн.;

до 31.10.2015 - 9 930,80 грн.;

до 30.11.2015 - 9 930,80 грн.;

до 31.12.2015 - 9 930,80 грн.;

до 31.01.2016 - 9 930,80 грн.;

до 29.02.2016 - 9 930,80 грн.;

до 31.03.2016 - 9 930,80 грн.;

до 30.04.2016 - 9 930,80 грн.;

до 31.05.2016 - 9 930,80 грн.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу , відзив на неї та заяву про розстрочу виконання рішення суду, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України апеляційна інстанція не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного провадження, 01.02.2014 року між ДП "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (Замовник) та "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А." в особі Представництва "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А." (Виконавець) були укладені Договори про надання послуг по розчищенню снігових заметів за №№ KHR/P/14/2/1, KHR/P/14/2/1, відповідно до п.1.1 яких є те, що порядку та на умовах, визначених договорами, для забезпечення виробничих потреб замовника, виконавець бере на себе зобов'язання надати послуги по розчищенню снігових заметів на автомобільних дорогах загального користування Миколаївської області, власною технікою, яка є власністю виконавця, а замовних зобов'язується оплатити надані послуги (а.с.13-15; 17-19).

02.02.2014 року між сторонами також був укладений Договір № KHR/P/14/2/3 про надання послуг по розчищенню снігових заметів, відповідно до п.1.1 якого, є те, що порядку та на умовах, визначених договорами, для забезпечення виробничих потреб замовника, виконавець бере на себе зобов'язання надати послуги по розчищенню снігових заметів на автомобільних дорогах загального користування Миколаївської області, власною технікою, яка є власністю виконавця, а замовних зобов'язується оплатити надані послуги (а.с.21-23).

Умови укладених між сторонами договорів, є одноковими.

Так, пунктом 1.2 зазначених вище Договорів передбачено, що ціна з ПДВ за 1 годину роботи техніки визначається згідно погоджених калькуляцій.

Відповідно до укладених договорів, сторонами погоджені калькуляції вартості

експлуатації 1 машино-години та визначено вартість витрат (а.с.16,20,24).

Ціна договорів складається з загальної вартості наданих виконавцем послуг, згідно відпрацьованого часу та затвердженої калькуляції (п.1.3 договорів).

Розділом 2 договорів встановлені обов'язки сторін. Так, відповідно до п.2.1.1, виконавець зобов'язаний вчасно та добросовісно виконувати доручену роботу.

Пунктами 2.2.1 договорів передбачено, що замовник зобов'язаний проводити оплату послуг виконавця із розрахунку узгоджених тарифів.

Розрахунки між сторонами здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок позивача, протягом 14 календарних днів, з моменту виконання робіт (надання послуг), що підтверджується актом здачі-приймання робіт (пункти 3.1 Договорів).

Згідно п.3.2, Виконавець визначає фактичну вартість наданих послуг на підставі підтвердженої кількості відпрацьованих машино-годин та надає акти виконаних робіт, узгоджену з замовником калькуляцію вартості однієї машино-години даного механізму; рахунки на оплату; податкову накладну; оформлену згідно вимог чинного законодавства та інші документи, які підтверджують витрати.

Договори вважаються укладеними і набирають чинності з моменту їх підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (п.п.7.1).

Строк дії договорів починає свій перебіг у момент, визначений пунктами 7.1 та закінчується 28.02.2014 року. В частині розрахунків діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, передбачених умовами договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання договірних зобов'язань надав послуги по розчищенню доріг, про що сторонами 21.02.2014 року були складені та підписані обома сторонами Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 108 983,39 грн., разом з ПДВ а саме:

- Акт № оОУ-000008 на загальну суму 27 233,37 грн. (а.с.25);

- Акт № оОУ-000010 на загальну суму 2 843,14 грн. (а.с.26);

- Акт № оОУ-000009 на загальну суму 20 914,66 грн. (а.с.27);

- Акт № оОУ-000011 на загальну суму 57 992,22 грн. (а.с.28).

ДП "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" згідно видаткових накладних № РН0000042 та № РН0000043 від 20.02.2014 року, які погоджені обома сторонами та скріплені печатками, було передано позивачу паливно-мастильні матеріали, на загальну суму 22 475,03 грн., разом з ПДВ. (а.с.29,30).

Таким чином, загальна сума заборгованості з урахуванням переданих виконавцем паливно-мастильних матеріалів складає 86 498,47 грн. (108 873,50-22 475,03).

18.12.2014 року за вх.№6190/14 позивач звернувся до Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" з вимогою про оплату заборгованості, згідно з якою просив протягом семі календарних днів з моменту отримання вимоги перерахувати заборгованість у сумі 86 498,47 грн. (а.с.32-33).

У відповідь на вимогу відповідач зазначив, що у зв'язку з ускладненим становищем у Державі, фінансування дорожньої галузі значно знижено за обсягом та здійснюються невчасно. Відповідачем зазначено, що рішенням господарського суду Миколаївської області стягнуто зі Служби автомобільних доріг в Миколаївській області на користь ДП «Миколаївський облавтодор» 8 584 208,00 грн., які Державою до цього часу не виплачено. Також у листі зазначено, що підприємство не відмовляється від своїх зобов'язань та має намір погасити заборгованість при надходженні коштів від держави (а.с.34).

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А." в особі Представництва "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А." та вважає, що доводи Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", які викладені в апеляційній скарзі не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Положення ст.ст. 173, 193, 198, 199 Господарського кодексу України визначають, що господарськими зобов'язаннями, включаючи виконання грошових зобов'язань, визначаються зобов'язання, що виникають між суб'єктами господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, які можуть виникати безпосередньо із закону, іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність договору. При цьому, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, у встановлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, статуту, Цивільного кодексу України. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами, договорами, статутними та уставними документами. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання в разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Відповідно до ст.ст. 509, 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням з правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, статуту товариства, Закону України „Про господарські товариства", інших законодавчих актів.

Отже, як встановлено під час розгляду даної справи, у відповідності із нормами чинного законодавства, між сторонам - ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", як замовником та "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А." в особі Представництва "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.", як виконавцем склалися правовідносини пов'язані з наданням послуг по розчищенню снігових заметів, про що 01.02.2014 року були укладені договори №№ KHR/P/14/2/1, KHR/P/14/2/1 та 02.02.2014 року Договір № KHR/P/14/2/3.

Так, зазначені вище договори є підставою для виникнення у сторін (господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст.629 ЦК України є обов'язковим для його виконання.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу , яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 86 498,47 у зв'язку з порушенням останнім своїх зобов'язань по Договорами №№ KHR/P/14/2/1, KHR/P/14/2/1 та 02.02.2014 року № KHR/P/14/2/3 та норм чинного законодавства.

Доводи скаржника відносно того, що Акти здачі-прийняття робіт, копії яких містяться в матеріалах справи - є неналежні докази, до уваги колегією суддів не приймається, оскільки Акти викинених робіт підписані обома сторонами без зауважень, скріплені печатками та затверджені директором замовника ДП Миколаївський облавтодор ВАТ «ДАК» Автомобільні дороги України» та директором виконавця, що не суперечить вимогам п. 3.1 Договорів.

Крім того, відповідач у своєму листі у відповідь на вимогу позивача про оплату заборгованості, повністю її визнає проте зазначає, що через відсутність грошових коштів та ускладнене фінансування з боку Держави, неспроможній вчасно її погасити.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктами 4.1 Договорів передбачена відповідальність сторін за їх порушення та зазначено, що у випадку порушення зобов'язання, що виникає з вказаних вище договорів, винна сторона несе відповідальність, визначену договорами ти чинним в України законодавством. Порушення умов договорів є їх невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цих договорів.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання за вимогою кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції про нарахування та стягнення штрафних санкцій, а саме 3% річних у сумі 2 744,22 грн. та перевіривши здійсненний судом першої інстанції розрахунок інфляційних нарахувань за період з березня 2014 року по лютий 2014 року у сумі 27 590,18 грн., погоджується з її розміром.

Відповідно до п.3.2 сторонами у Договорах про надання послуг визначено фактичну вартість наданих послуг на підставі підтвердженої кількості відпрацьованих машино-годин, погодженою калькуляції вартості однієї машино-години, підписаними обома сторонами та скріплені печатками Актами виконаних робіт, видатковими накладними, завірені копії яких містяться в матеріалах справи.

Як було зазначено вище, скаржником було подано до суду апеляційної інстанції заяву про розстрочку виконання рішення господарського Миколаївської області від 02.04.2015 року у зв'язку з наступними обставинами:

- фінансування дорожнього господарства України проводиться за рахунок коштів спеціального фонду державного бюджету, яке у зв'язку з тяжким політичним становищем у країні в 2014-2015 роках суттєво зменшено;

- відсутність на розрахункових рахунках підприємства коштів, про що надано

звіт про фінансовий стан за 1 квартал 2015 року, економічне обґрунтування щодо реструктуризації боргу, баланс ДП «Миколаївський облавтодор» за 1 квартал 2015 року.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" застосовуючи заходи, передбачені статтею 121 ГПК, господарські суди повинні мати на увазі таке. Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо). Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Пунктом 7.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зазначено, що питання про відстрочку або розстрочку виконання постанови апеляційної чи касаційної інстанції за наявності обставин, передбачених частиною першою статті 121 ГПК, вирішує сама апеляційна чи касаційна інстанція, якщо ці обставини стали їй відомі до прийняття постанови за результатами перегляду рішення господарського суду першої інстанції. У цих випадках припис про відстрочку або розстрочку, зміну способу та порядку виконання відповідної постанови має міститися в її резолютивній частині.

Отже, виходячи із наведеного, законодавець у будь-якому випадку пов'язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Крім того, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, на підставі ст. 121 ГПК України, господарський суд повинний встановлювати матеріальні інтереси обох сторін, оскільки невиконання протягом тривалого часу рішення суду порушують матеріальні інтереси позивача та також може призвести до негативних наслідків для нього.

Розстрочку виконання рішення господарський суд повинен надавати лише в тих випадках, коли є достатньо доказів того, що у сторін з поважних причин немає можливості виконати рішення у встановлений строк чи встановленим способом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом (п.2).

Слід зазначити, що відстрочка або розстрочка виконання рішення, зміна способу та порядку їх виконання допускається у виняткових випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено ст. 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Чинні норми ГПК України не визначають відповідного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, у зв'язку з чим господарський суд на підставі ст. 43 ГПК України повинен оцінювати надані стороною в порядку ст.ст. 33, 34 ГПК України належні та допустимі докази, що підтверджують відповідні обставини.

Отже, заявник має довести викладені у заяві обставини щодо неможливості чи утруднення виконання рішення саме належними і допустимими доказами, надавши такі докази суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи та заяву відповідача, врахувавши матеріальні інтереси сторін дійшла, висновку про відсутність правових підстав для відстрочки виконання рішення суду, оскільки відповідачем не надано доказів наявності обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення суду чи ускладнюють його виконання.

Крім того, обставини, на які посилається заявник, зокрема, складна економічна ситуація в країні, не можуть вважаться такими, що ускладнюють або виключають можливість виконання рішення, оскільки факти наявності складаної економічної ситуації, кризи та кризових явищ є загальними чинниками, які рівноцінно та в однаковій мірі впливають як на заявника - боржника, так і на позивача - стягувача.

Крім того колегія суддів звертає увагу апелянта на ту обставину, що тяжкий фінансовий стан відповідача, за змістом ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, не є підставою для розстрочення виконання рішення.

Апеляційна інстанція не приймає до уваги як такі, що мають характер необґрунтованих припущень, посилання скаржника в обґрунтування підстав для надання відстрочки на відсутність його вини у нездійсненні розрахунків з позивачем через відсутність надходження бюджетних коштів, поточні видатки з якого на І квартал 2015р. не передбачені на погашення заборгованості, оскільки, по-перше, згідно приписів ст.218 ГК України не вважаються обставинами, які б звільняли від відповідальності, при цьому, норма ст.625 ЦК України встановлює правило, згідно з яким боржник не звільняється від відповідальності у зв'язку з неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. По-друге, відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від матеріальної відповідальності за порушення зобов'язання, про що зазначено в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446. Більше того, відповідно до ст.42 та абзацу 5 ст.44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

З огляду на це, колегія вважає, що наведені заявником обставини передусім є наслідком господарської діяльності відповідача, його власного комерційного розрахунку та ризику, а не виникли в силу якихось об'єктивних, незалежних від боржника обставин, у зв'язку з чим заява ДП "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про розстрочку виконання рішення господарського суду, задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 19 травня 2015 року по справі № 925/1939/14.

Судова колегія вважає, що усі доводи, заперечення та вимоги Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними та підлягають відхиленню з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

ДП "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надало, а тому зазначені вище факти скаржником під час розгляду апеляційної скарги та справи в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підстави своїх вимог, доводів і заперечень.

Вищезазначене повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, на підставі чого судова колегія дійшла до висновку про правомірність та обґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про часткове задоволення позовних вимог "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А." в особі Представництва "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.".

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Миколаївської області від 02.04.2015 року по справі № 915/236/15 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга та заява про розстрочку виконання рішення суду Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - без задоволення.

Керуючись статтями 121, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Миколаївської області від „02" квітня 2015 року по справі № 915/236/15 залишити без змін.

3. У задоволенні заяви Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про розстрочку виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 02.04.2015 року по справі № 915/236/15 - відмовити.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „29" травня 2015 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя М.С. Петров