РІШЕННЯ

21 травня 2015 року Справа № 913/54/15

Провадження № 9/913/54/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський завод енергетичного машинобудування», м. Краматорськ Донецької області

до Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», м. Алчевськ Луганської області

про стягнення 141 597 грн. 60 коп.

суддя Ворожцов А.Г.,

секретар судового засідання Антонова І.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача - Літвиненко О.В., довіреність № 30 від 05.05.15,

від відповідача - не прибув

в с т а н о в и в:

суть спору: позивач звернувся з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за поставлену продукцію в розмірі 141 597,60 грн.

Доводи позивача ґрунтуються на укладеному між сторонами договорі поставки № 078/1543 від 13.12.12 та додатковими угодами № 2 від 31.01.13 та № 4 від 18.03.13 до цього договору.

Станом на дату звернення з цим позовом до суду заборгованість відповідача за поставлену продукцію складає 141597,60 грн., незважаючи на виставлену претензію № 42-ю від 27.03.15.

Відповідач, ПАТ «АМК», участь представника у судовому засіданні не забезпечив, однак відзивом на позовну заяву від 15.05.15 за № 026-312 просить у задоволенні позову відмовити, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, які повинні мати юридичну силу та доказовість, тобто мають бути належним чином оформлені.

Відповідач вважає, що видаткові накладні, які надані позивачем в якості письмових доказів по справі, не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки в них не зазначено прізвище та інші дані особи, яка отримала товар, що позбавляє можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції та перевірити, чи мала вона на це право.

Крім того, відповідно до ст. 47 Статуту автомобільного транспорту України, товарно-транспортна накладна (ТТН) є єдиним документом для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника.

Згідно зі ст. 53 цього Статуту, вантажовідправники, вантажоодержувачі, які одержують і відправляють вантажі, зобов'язані в усіх випадках відмічати в ТТН час прибуття та вибуття автомобілів з пунктів їх навантаження і розвантаження.

Відповідач звертає увагу на те, що ТТН, які б підтверджували перевезення спірного вантажу, позивачем не надано.

Крім поданого до суду відзиву на позовну заяву відповідач звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення строком на 3 місяці, посилаючись на таке.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, який був затверджений розпорядженням КМУ від 30.10.14 № 1053-р в межах положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.14 № 1669-VII, м. Донецьк є населеним пунктом, на території якого здійснюється АТО.

Державною адміністрацією залізничного транспорту було заборонено залізничне сполучення щодо деяких залізничних станцій Донецької та Луганської областей, у т.ч. й ст. Коммунарськ Донецької залізниці.

Відповідач, ПАТ «АМК», розташований у м. Алчевську Луганської області, а залізнична станція, яка примикає до підприємства є ст. Коммунарськ Донецької залізниці.

Всі ці обставини призвели до того, що відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі через нестабільну ситуацію та неможливість вести господарську діяльність, тому виконати судове рішення вчасно досить складно.

Не зважаючи на відсутність представника відповідача у судовому засіданні та усне клопотання представника позивача щодо розгляду справи по суті, зважаючи на наявність у справі документів, необхідних для розгляду справи, суд, вважає за можливе розглянути справу по суті.

Оцінивши обставини справи, вислухавши доводи представника позивача, приймаючи позицію відповідача щодо спірних відносин, суд дійшов наступного висновку.

Спір виник через неналежне виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором поставки.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 078/1543 від 13.12.12, додаткові угоди № 2 від 31.01.13 та № 4 від 18.03.13 (а.с. 10-15).

Згідно з п. 1 додаткової угоди позивач (постачальник) на підставі технічної документації, наданої відповідачем (покупець), зобов'язався поставити, а останній - прийняти та оплатити обладнання: шестерня ведома ч. 99597 ст. 45 ХН в кількості 3 шт. на суму 96840,00 грн.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди розрахунок за узгоджену партію продукцію мав бути здійснений шляхом 30% передплати на підставі платіжної вимоги-доручення постачальника, решта коштів - протягом 10 банківських днів після отримання повідомлення про готовність продукції до відвантаження.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства.

За правилом п. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, передплата була перерахована відповідачем 01 квітня 2013 року в сумі 19368,0 грн.

22 квітня 2013 року відповідно до накладної № Н13-01/02 на адресу відповідача було поставлено партію продукції в кількості 1 шт. на суму 32280,00 грн. і цього ж дня відповідач здійснив остаточний розрахунок за цю продукцію в сумі 12912,00 грн. та здійснив передплату за наступну партію продукції в сумі 9684,00 грн.

18 вересня 2013 року відповідно до накладної № Н13-01/297 на адресу відповідача було поставлено партію продукції в кількості 2 шт. на суму 64560,00 грн. з граничним терміном остаточного розрахунку 28.09.13.

Розрахунок за цю партію продукції в сумі 54876,00 грн. не було виконано.

Станом на дату звернення з цим позовом заборгованість відповідача за поставлену продукцію за додатковою угодою № 2 складає 54876,00 грн.

18 березня 2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 4 до договору № 078/1543 від 13.12.12, відповідно до якої позивач (постачальник) на підставі технічної документації, наданої відповідачем (покупець) зобов'язався поставити, а відповідач - прийняти та оплатити обладнання: шестерня ч. 235222ю02А в кількості 4 шт. на суму 123888,0 грн.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди розрахунок за узгоджену партію продукцію мав бути здійснений шляхом 30% передплати на підставі платіжної вимоги-доручення постачальника, решта коштів - протягом 10 банківських днів після отримання повідомлення про готовність продукції до відвантаження.

Передплата була перерахована відповідачем 27 червня 2013 року в сумі 18583,20 грн. та 15 серпня 2013 року в такій же сумі, загалом - 37166,40 грн.

18 вересня 2013 року згідно з накладною № Н13-01/295 на адресу відповідача було поставлено партію продукції в кількості 1 шт. на суму 30972,00 грн., 11 жовтня згідно з накладною № Н13-01/334 на адресу відповідача було поставлено партію продукції в кількості 1 шт. на суму 30972,00 грн., 30 жовтня 2013 року згідно з накладною № Н13-01/261 на адресу відповідача було поставлено партію продукції в кількості 2 шт. на суму 61944,00 грн.

Граничний термін остаточного розрахунку за вказану партію продукції становив 10.11.13, однак розрахунок в сумі 86721,60 грн. здійснений не був.

Таким чином, станом на дату звернення з цим позовом до суду заборгованість відповідача за додатковою угодою № 3 від 18.03.13 складає 86721,60 грн.

Загальний борг за додатковими угодами становить 141597,60 грн., незважаючи на виставлену претензію № 42-ю від 27.03.15 (а.с. 26 - 27).

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки вони не спростовують факту порушення ним грошового зобов'язання за отриману продукцію від позивача.

Суд вважає, що з урахуванням вимог закону щодо належності і допустимості доказів, позивачем доведено належними доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своєї вимоги, натомість відповідач не спростував це в належний спосіб, тому позов слід задовольнити.

Щодо заяви про розстрочення виконання рішення.

В силу ст. 115 ГПК України рішення ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Умови надання розстрочки виконання рішення суду викладені у ст. 121 ГПК України, згідно з якою господарський суд має право за заявою сторони залежно від обставин справи розстрочити виконання рішення суду. Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим у передбачений законом строк. За заявою сторони суду надане право надавати розстрочку виконання рішення лише у виняткових випадках.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, інші обставини справи.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає перелік обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, а також не вимагає згоди сторін на вжиття заходів з надання розстрочення судового рішення.

Відповідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд вважає, що відповідач правомірно звернувся до суду із заявою про надання розстрочення виконання рішення, оскільки обставини, які виникли на час прийняття судового рішення, є винятковими та позбавляють можливості відповідачу виконати його належним чином у передбачений законом строк.

Зважаючи на викладене, заява відповідача про надання йому розстрочення підлягає задоволенню.

За таких обставин позов підлягає задоволенню з покладенням судових витрат на відповідача.

Керуючись ст.ст. 47-1, 49, 75, 82, 84, 85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача, Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», 94202, Луганська область, м. Алчевськ, вул. Шмідта, 4; адреса для листування: 93406, м. Сєвєродонецьк-6, проспект Гвардійський, буд. 22, а/с 4, ід. код 05441447, на користь позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський завод енергетичного машинобудування», 84313, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Орджонікідзе, 10-В, суму боргу за поставлену продукцію в розмірі 141 597,60 грн., крім того, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2831,95 грн.

3. Заяву Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» про розстрочення виконання судового рішення задовольнити.

4. Розстрочити виконання рішення за цією справою на 3 місяці зі сплатою щомісячно рівними частинами по 47199,20 грн.

Наказ видати після набрання законної сили даним рішенням.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення підписане 25.05.2014.

Суддя А. Г. Ворожцов