ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Справа № 914/3513/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Остапенка М.І.,

Суддів: Гончарука П.А. (доповідач),

Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" на рішення господарського суду Львівської області від 18 грудня 2014 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12 березня 2015 року у справі №914/3513/14 за позовом публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" до товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1", третя особа - акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" про відшкодування шкоди в розмірі 20 180,39 грн., -

Встановив:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" звернулось до господарського суду Львівської області із позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) матеріальної шкоди у розмірі 20 180,39 грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 18 грудня 2014 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12 березня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" на користь публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" 20 180,39 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 1 827 грн. судового збору.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Львівської області від 18 грудня 2014 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12 березня 2015 року скасувати та прийняти у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову та розподілити судові витрати.

Заслухавши пояснення представника позивача, який висловився проти доводів касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим та апеляційним господарськими судами, 2 квітня 2012 року між публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна" (страховик) і товариством з обмеженою відповідальністю "Альтера Ацтека Мілінг Україна" (страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3015/230/101580, за умовами якого страховиком здійснено страхування майнових інтересів товариства з обмеженою відповідальністю "Альтера Ацтека Мілінг Україна", пов'язаних із володінням, користуванням та розпорядженням транспортними засобами - автомобілем марки КАМАЗ 45143-013-15, номер кузова (шассі) XTC53215R82327990, державний номерний знак СА4058ВН на суму 240 000 грн. (франшиза по ризику А1 - 600 грн.) та причепом НЕФАЗ 8560-32-05, номер кузова (шассі) XTF8560E070011811, державний номерний знак СА6583ХР на суму 93 000 грн. (франшиза по ризику А1 - 232,50 грн.) на період з 3 квітня 2012 року по 2 квітня 2013 року включно; залежно від характеру страхового випадку, розмір страхового відшкодування обчислюється з врахуванням наступного: при конструктивній загибелі ТЗ (коли вартість відновлювального ремонту (з ПДВ) перевищує 75% дійсної вартості транспортного засобу на момент страхового випадку) страхове відшкодування визначається за рішенням страховика як дійсна вартість на момент настання страхового випадку (але не більше страхової суми) за вирахуванням франшизи та вартості залишків (п.п. 10.7.1., 10.7.1.1); при цьому, залишки транспортного засобу залишаються у страховика.

26 березня 2013 року близько 11 год. 30 хв. на автомобільній дорозі Бориспіль - Дніпропетровськ - Запоріжжя за участю транспортного засобу - автомобіль КАМАЗ 45143-013-15 державний номерний знак СА4058ВН із причепом НЕФАЗ 8560-32-05 державний номерний знак СА6583ХР під керуванням Білана Анатолія Дмитровича та автомобіля MAN TGA 18.440, державний номерний знак ВС1320СХ із напівпричепом BODEX KIS 3KD державний номерний знак ВС7508ХТ, який належить відповідачу, під керуванням Заграя Володимира Володимировича, з вини останнього сталася дорожньо-транспортна пригода.

На момент зазначеної ДТП Заграй В.В. перебував у трудових відносинах з відповідачем, цивільно-правова відповідальність якого, як власника автомобіля MAN TGA 18.440, була застрахована в акціонерному товаристві "Страхова компанія "АХА Страхування" за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13 листопада 2012 року №166928Гдго/12лв/схАС (а.с. 102-105) та полісом АЕ/1384866 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на загальну суму 150 000 грн. (50 000 грн. за полісом та 100 000 грн. за договором).

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження по питанню збитків, завданих власнику колісного транспортного засобу від 20 травня 2013 №55/13 встановлено, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля КАМАЗ 45143-013-15, власником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Альтера Ацтека Мілінг Україна", і який внаслідок ДТП зазнав пошкоджень, складає 152 078,79 грн. Розмір заподіяної товариству з обмеженою відповідальністю "Альтера Ацтека Мілінг Україна" шкоди, з урахуванням зносу транспортного засобу, складає 76 930,90 грн. (а.с. 45-49).

Відповідно до експертного автотоварознавчого дослідження по питанню збитків, завданих власнику колісного транспортного засобу від 25 травня 2013 року №55-1/13 матеріальна шкода за пошкодження причепа НЕФАЗ 8560-32-05 складає 69 923,57 грн. (а.с. 70-73).

Страховими актами позивача від 1 липня 2013 №15365/к/п та №15432/к/п зазначене ДТП визнано страховим випадком, і вказано, що збитки, яких зазнав власник внаслідок пошкодження автомобіля КАМАЗ 45143-013-15 складають 114 906,82 грн. (а.с. 64), а внаслідок пошкодження причепа НЕФАЗ 8560-32-05 - 55 273,57 грн. (а.с. 67), які були виплачені товариству з обмеженою відповідальністю "Альтера Ацтека Мілінг Україна" (а.с. 85-89) на підставі його заяв від 27 березня 2013 року.

Після здійснення виплати страхового відшкодування на загальну суму 170 180,39 грн. позивач звернувся до АТ "СК "АХА Страхування" із вимогою про відшкодування даної виплати. На виконання зазначеної вимоги третьою особою було здійснено відшкодування на користь позивача 150 000 грн. (а.с. 144, 145). Таким чином різниця між розміром шкоди, завданою відповідачем під час ДТП та сумою страхового відшкодування, виплаченою АТ "СК "АХА Страхування" за полісом та договором щодо застрахованого автомобіля, складає 20 180,39 грн.

Встановивши дані обставини, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, керуючись вимогами ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 9, 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 993, 998, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про необхідність задоволення позову, який є правильним з огляду на наступне.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Згідно з частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи ту обставину, що напівпричіп BODEX KIS 3KD державний номерний знак ВС7508ХТ під час ДТП перебував у з'єднанні із автомобілем MAN TGA 18.440 у складі одного транспортного составу, а договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника вищезазначеного напівпричепу не укладався, у третьої особи, відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" були відсутні правові підстави відшкодовувати шкоду, завдану цим напівпричепом під час ДТП, а тому є безпідставним посилання скаржника на те, що заявлена позовна вимога в розмірі 70 180,39 грн. повністю покривається полісом добровільного страхування від 14 листопада 2012 року №166928Гдго/12лв/схАС.

Враховуючи викладене та в силу положень ст. 1194 Цивільного кодексу України, оскільки цивільно-правова відповідальність товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" була застрахована третьою особою, є вірним висновок судів першої та апеляційної інстанції стосовно того, що на відповідача в даному випадку покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність, як на власника джерела підвищеної небезпеки - учасника ДТП, та роботодавця винної у ДТП особи, яка наступає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди і, тому відповідач має сплатити позивачу 20 180,39 грн., що є різницею між розміром виплаченого позивачем страхового відшкодування (фактично понесені витрати позивача) та розміром страхового відшкодування, яке сплачено позивачу страховою компанією відповідача у справі.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що судами попередніх інстанцій неправильно визначено, що у позивача виникло право регресної вимоги є помилковими, оскільки, як правильно було зазначено апеляційним судом, при суброгації відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого. Натомість, у даному випадку, позивач відшкодувавши шкоду, завдану особою, яка перебувала у трудових відносинах з відповідачем, і була винною у ДТП, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України звернувся із зворотною вимогою (регресу) до відповідача, як зобов'язаної особи, про стягнення суми у розмірі 20 180,39 грн., яка є різницею між фактичним розміром відшкодованої ним потерпілому шкоди і виплатою страховиком відповідача позивачеві страхової суми.

Доводи скаржника стосовно неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права при розподілі судового збору спростовуються положеннями Закону України "Про судовий збір", відповідно до якого ставка судового збору за розгляд майнових позовних вимог в суді першої інстанції становить 2% ціни позову, але не менше 1,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Станом на дату звернення з даним позовом до суду першої інстанції розмір мінімальної заробітної плати становив 1 218 грн., тобто судовий збір за подання даного позову не може бути меншим за 1 827 грн., які і були стягнуті з відповідача за результатами вирішення господарського спору та задоволення позовних вимог на суму 20 180,39 грн. При цьому сума судового збору не підлягає розподілу між сторонами в зв'язку із зменшенням позивачем позовних вимог, оскільки 50 000 грн. в якості регресної виплати третя особа перерахувала позивачу вже після порушення провадження у даній справі.

Отже, висновки попередніх судових інстанцій, викладені в оскаржуваних судових рішеннях є законними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам і наявним матеріалам справи.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права ґрунтуються на неправильному розумінні та тлумаченні відповідачем вказаних положень матеріального права, що унеможливлює прийняття таких доводів судом касаційної інстанції в якості підстави для зміни або скасування постановлених у справі судових рішень.

Інші твердження касаційної скарги зводяться до аналізу наявних у справі доказів, встановлення та переоцінка яких, в силу вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, не входить до компетенції касаційної інстанції, при цьому, такі твердження дублюють доводи апеляційної скарги, яким судом другої інстанції була надана відповідна правова оцінка.

З огляду на викладене, постановлені у справі оскаржувані судові рішення слід залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 18 грудня 2014 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12 березня 2015 року у справі №914/3513/14 - без змін.

Головуючий М.І.Остапенко

Судді П.А.Гончарук

Л.В.Стратієнко