КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа№ 910/21939/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Скрипки І.М.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Д'якова Ю.Ю.

за участю представників:

від апелянта: не з'явився.

від відповідача: не з'явився.

від третьої особи: не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014.

у справі № 910/21939/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд"

третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича Ольга Василівна

про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса та про його скасування.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича Ольга Василівна про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса та про його скасування у справі № 910/21939/14 - відмовлено повністю та скасовані заходи до забезпечення позову, які вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2014 у даній справі, шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом за № 1590 від 15.09.2014 виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В., про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" повернути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" майно-автобус ПАЗ 4234, 2012 року випуску: шасі № Х1М4234Т0С0001615, двигун № Д2459Е2747054, реєстраційний № АА3723КК, вартістю 237 456,86 грн., що передане в користування на підставі договору фінансового лізингу № 2825/05/14В, укладеного 05.05.2014.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а рішення місцевого господарського суду має бути скасоване та прийняте нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Шевченко Е.О., суддів Зеленіна В.О., Синиці О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 23.02.2015.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2015, у зв'язку з перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному, справу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Шевченко Е.О, суддів Зеленіна В.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2015 розгляд апеляційної скарги було відкладено на 23.03.2015.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Шевченко Е.О. у відпустці, відповідно до підпункту 3.1.13 пункту 3.1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Шаптала Є.Ю, судді Скрипка І.М., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 у складі суддів: головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді Скрипка І.М., Гончаров С.А. прийнято справу № 910/21939/14 за апеляційною скарго Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 до провадження у визначеному складі суддів. Розгляд справи призначено на 14.04.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 відкладено розгляд справи на 19.05.2015 у зв'язку з неявкою представників сторін.

В судове засідання 19.05.2015 сторони своїх представників не направили, про день, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" (лізингоодержувач) 05.05.2014 було укладено договір фінансового лізингу №2825/05/14-В (надалі - договір лізингу), відповідно до умов якого лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно (предмет лізингу), найменування і характеристики якого вказані в Специфікації (додаток № 2 до договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені в графіку внесення лізингових платежів (додаток № 1 до договору), а також інші платежі відповідно умов даного договору (п. 1.1 додатку №3 до договору).

Сторони, у додатку № 2 до договору лізингу узгодили, що предметом договору фінансового лізингу є бувший у використанні автобус ПАЗ 4234, модель: ПАЗ-4234, двигун: ММЗ Д 245,9(Є2), V=4,75 (130 к.с.), КПП: 5 ст. механічна, СААЗ 136, кількість місць: посадкових - 30, загальних - 50, рік випуску: 2012, гарантія: 50 тис. км/18 міс.

Згідно з п. 2.2 додатку № 3 до договору лізингу, загальна сума лізингових платежів на дату укладання договору визначається п. 8.1 договору і може змінюватися відповідно до умов цього договору. Порядок, розмір та терміни оплати лізингоодержувачем лізингових платежів встановлюються в Графіку платежів (додаток № 1 до договору).

Відповідно до п. 8.1 договору лізингу загальна сума лізингових платежів складає 340 401,65 грн.

Сторонами, у додатковій угоді № 3 від 13.08.2014 до договору лізингу погоджено загальну суму лізингових платежів в розмірі 381 018,89 грн. та встановили графік платежів (додаток № 1 до договору).

Як вбачається зі змісту п. 11.2 додатку № 3 до договору, лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір (відмовитися від цього договору) та вилучити предмет лізингу у випадках, коли лізингоодержувач, зокрема, не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) і/або інший платіж, передбачений договором, та прострочення оплати становить більше 30 (тридцяти) днів з дня настання строку платежу, встановленого графіком платежів або загальними умовами.

Разом з тим, лізингодавець направляє лізингоодержувачу повідомлення з вимогою усунути існуючі порушення або достроково викупити предмет лізингу, сплативши лізингодавцю суму викупу, розраховану відповідно до ст. 8 Загальних умов (п.11.3 додатку № 3 до договору лізингу).

Сторони, п. 11.4 додатку № 3 до договору лізингу погодили, що у разі якщо протягом 20 календарних днів з дати направлення лізингоодержувачу повідомлення згідно з п. 11.3 загальних умов лізингоодержувач не усуне визначені в повідомленні порушення або не викупить предмет лізингу, сплативши лізингодавцю суму викупу згідно з п. 8.5. загальних умов, лізингодавець направляє на юридичну адресу лізингоотримувача цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від договору (його розірвання) і повернення предмета лізингу із зазначенням терміну та місця його передачі лізингодавцю. Лізингоодержувач зобов'язаний за свій кошт протягом терміну, передбаченого в повідомленні, повернути предмет лізингу лізингодавцю за адресою, вказаною в повідомленні.

Крім того, у разі відмови лізингоодержувача від передачі (повернення) предмета лізингу лізингодавцю лізингодавець має право самостійно вилучити предмет лізингу з місця зберігання/знаходження або ремонту без будь-яких дозволів лізингоодержувача (у тому числі, але не виключно, у беззаперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або відповідного рішення суду) з покладанням на лізингоодержувача понесених витрат.

Місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у зв'язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу №2825/05/14-В від 05.05.2014 в частині сплати лізингових платежів, відповідач надіслав позивачу лист-вимогу від 31.07.2014 № 338-УПК про сплату 33677,94 грн., з яких 28715,96 грн. - сума заборгованості за лізинговими платежами за період з 07.06.2014 по 07.07.2014, 654,59 грн. - пеня та 4307,39 грн. - штраф.

Даний лист-вимога був направлений на належну адресу позивача цінним листом з описом вкладення 08.08.2014, що підтверджується фіскальним чеком відділення поштового зв'язку від 08.08.2014 №0953.

Проте, позивач вказану вимогу у встановлений договором строк, з урахуванням строку поштового перебігу, не виконав.

У зв'язку цим, відповідач надіслав позивачу повідомлення про відмову (розірвання) від договору лізингу від 02.09.2014 № 500-УПК на підставі п. 11.4 додатку № 3 до договору лізингу, в якому вимагав повернути предмет лізингу протягом 7 днів з моменту направлення даного повідомлення за адресою лізингодавця.

Факт направлення відповідачем на належну адресу позивача повідомлення про відмову від договору лізингу від 02.09.2014 за №500-УПК підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком відділення поштового зв'язку від 03.09.2014 №2789.

Таким чином, договір лізингу був розірваний відповідачем в односторонньому порядку у зв'язку з порушенням позивачем умов договору в частині сплати лізингових платежів у відповідності до п. 11.2 додатку № 3 до договору лізингу.

Отже, у зв'язку з не оплатою позивачем заборгованості та невиконанням зобов'язання з повернення предмету лізингу, відповідач скористався своїм правом щодо безспірного вилучення предмета лізингу та звернувся до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису б/н від 12.09.2014.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви відповідач додав оригінал договору фінансового лізингу, копії неоплачених рахунків, довідку про стан взаєморозрахунків станом на 12.09.2014, копію повідомлення про відмову (розірвання) від договору лізингу від 02.09.2014, лист-вимогу про сплату заборгованості від 31.07.2014, копії опису вкладення у поштове відправлення, копії фіскальних чеків про направлення листів лізингоодержувачу.

15.09.2014 Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича О.В. (третя особа) вчинила виконавчий напис за № 1590 про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" повернути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" майно - Автобус ПАЗ 4234, 2012 року випуску: шасі №Х1М4234Т0С0001615, двигун № Д2459Е2747054, реєстраційний № АА3723КК, вартістю 237456,86 грн., що передане в користування на підставі договору фінансового лізингу №2825/05/14-В від 05.05.2014 та підлягає поверненню за невиплачені лізингові платежі за період з 07.06.2014 по 12.09.2014 у розмірі 59 038,01 грн.

Однак, з позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що вказаний виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням п. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, а саме без доказів спливу тридцятиденного строку з моменту надісланого лізингодавцем повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень лізингоодержувачу.

Згідно з приписами ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Як встановлено положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Беручи до уваги приписи ч. 2 ст. 50 Закону України "Про нотаріат" право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України. Разом з тим за змістом ст. ст. 1, 2, 18, 22, 27 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 1 і 3 вказаного Закону нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Крім того, до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що суд може захистити порушене право, зокрема, шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, предметом доказування у господарських спорах даної категорії за загальним правилом є обставини, які свідчать про існування правових підстав для вчинення виконавчого напису, зокрема, існування у боржника відповідного боргу перед кредитором та того, чи допускається у спірних правовідносинах застосування вказаного досудового способу вирішення спорів.

Отже, в силу положень ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Разом з тим, відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Зі змісту приписів вказаної норми Закону вбачається, що лізингодавець має право вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, у разі прострочення сплати платежу більше 30 днів.

Як вбачається з листа-вимоги №338-УПК від 31.07.2014 та повідомлення про відмову (розірвання) від договору фінансового лізингу, згідно графіку платежів позивач повинен був оплатити чергові лізингові платежі 07.06.2014 та 07.07.2014, але вказані лізингові платежі не були сплачені лізингоодержувачем.

Станом на 02.09.2014 лізингоодержувач прострочив оплату більше ніж на 30 календарних днів з настання строку, встановленого в графіку сплати лізингових платежів.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що станом на 12.09.2014 позивач сплатив на користь відповідача лише 332,50 грн. за договором лізингу і остання сплата відбулась 07.06.2014 на вказану суму.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження виконання позивачем зобов'язання зі сплати лізингових платежів в повному обсязі та у визначені договором строки матеріали справи не містять.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач правомірно відмовився від договору лізингу після спливу тридцятиденного строку прострочення позивача та звернувся до нотаріуса про вчинення виконавчого напису, як то передбачено п. 11.4 додатку № 3 до договору лізингу та встановлено ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", та дане спростовує доводи апелянта про порушення строку звернення до нотаріуса.

Разом з тим, як зазначено в абз. 3 п. 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства.

Таким чином, господарські суди при розгляді позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, перевіряють лише належність кредитору права повернення предмету лізингу, а також встановлюють наявність (відсутність) об'єктивних обставин, при яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.

Господарські суди не повинні перевіряти правильність виконавчого напису з позиції законності дій нотаріуса при його вчиненні та надавати оцінку його діям при вчиненні виконавчого напису, оскільки за змістом ст. ст. 1, 2, 18 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 1 і 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а відповідно до ст. 50 вказаного Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Отже, з вищенаведених норм чинного законодавства, роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України та висловлених ним правових позицій у постановах від 11.03.2014 у справі №5011-5/14359-2012, від 19.02.2014 у справі № 915/1255/13, від 14.11.2012 у справі №5021/378/12, від 31.07.2012 у справі 26/360 вбачається, що господарський суд позбавлений можливості надавати оцінку доводам сторін стосовно того, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено за відсутності документів, що підтверджують безспірність вимог, а також щодо неповноти відображення приватним нотаріусом даних про строк, за який проводиться стягнення, деталізації пені та неповідомлення боржника про вчинення виконавчого напису, оскільки фактично всі ці доводи зводяться до намагання вказати на порушення приватним нотаріусом саме порядку вчинення нотаріальних дій, а не довести відсутність заборгованості перед відповідачем, її розміру, а відповідно й відсутності загалом підстав для вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом.

Як визначено п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України від 02 вересня 1993 № 3425-ХІІ "Про нотаріат"). За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і разом з тим позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивач в позовній заяві та в апеляційній скарзі не порушує питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства, не наводить жодних доводів та не подає доказів на їх підтвердження щодо невірного визначення відповідачем суми боргу, в погашення якого за спірним виконавчим написом було вирішено повернути предмет.

Також, суд апеляційної інстанції так як і місцевий господарський суд зазначає, що розмір заборгованості, вказаний у виконавчому написі, має інформативний характер, оскільки в даному випадку за виконавчим написом повертається лише предмет лізингу, а не сама заборгованість.

Беручи до уваги все вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів виконання зобов'язань зі сплати лізингових платежів за договором лізингу, а відтак відповідач вправі був повернути предмет лізингу, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 910/21939/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 910/21939/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 у справі № 910/21939/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/21939/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді І.М. Скрипка

С.А. Гончаров