ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015 Справа № 917/179/15

По позову Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, 36000, м. Полтава, вул. Зигіна,1

До відповідача Товариство з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс", 36028, м. Полтава, вул. Великотирнівська, 7

Про зобов'язання відповідача виконати пункт 6 резолютивної частини рішення адміністративної колегії Полтавського обласного тер відділення АМКУ від 03.07.12 №02/86-рш

С у д д я БУНЯКІНА Ганна Іванівна.

Представники:

від позивача - Сундалова М.В. (див. протокол )

від відповідача - Коваленко Р.Й., Бречко О.Г. (див. протокол )

19.05.2015р. в судовому засідання оголошено вступну та резолютивну частину рішення, дотримуючись приписів ст. 85 ГПК України ( в редакції Закону України №2453-ІУ) з залученням її до матеріалів справи.

Суть спору : Розглядається позовна заява Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про:

(а) примусове виконання зобов'язань товариством з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" (за назвою позову),

(б) зобов'язання ТзДВ "Полтаваавтотранс" виконати пункт 6 резолютивної частини рішення адміністративної колегії Полтавського обласного тер відділення АМКУ від 03.07.12 №02/86-рш (за прохальною частиною позову).

В реагування на запропоноване судом за п. 4 ухвали від 05.05.2015р. про порушення провадження у справі уточнення предмету позову, з огляду на різночитання його за назвою позову та прохальною його частиною, оскільки предмет вимог не відноситься до зобов'язального права особливої частини цивільного права, представник позивача уточнив, що предметом вимог є прохальна частина позову, а саме: зобов'язання ТзДВ "Полтаваавтотранс" виконати пункт 6 резолютивної частини рішення адміністративної колегії Полтавського обласного тер відділення АМКУ від 03.07.12 №02/86-рш.

Свої доводи в підтримання позову Полтавське обласне ТВ АМКУ мотивує тим, що:

(1) пункт 6 є складовою резолютивної частини рішення адміністративної колегії Полтавського обласного ТВ АМКУ від 03.07.2012р. №02/86-рш в справі №02-02-50/46-2012;

(2) рішення адміністративної колегії Полтавського обласного ТВ АМКУ від 03.07.2012р. №02/86-рш в справі №02-02-50/46-2012 було об'єктом дослідження в судовому порядку на предмет відповідності чинному законодавству в частині:

- визнання дій товариства з додатковою відповідальністю «Полтаваавтотранс», які полягали в продажі квитків автомобільних перевізників пасажирам на приміських маршрутах за вартістю з урахуванням додаткових 20%, як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку автостанційних послуг, які надаються автомобільним перевізникам на сегменті продажу квитків в межах Полтавської області за 2011 рік, що призвело до ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання та споживачів (пасажирів), які були б неможливими за умови існування значної конкуренції на ринку (п. 2 резолютивної частини рішення);

- визнання дій товариства з додатковою відповідальністю «Полтаваавтотранс» щодо обрахування винагороди Автостанції за обов'язкові автостанційні послуги при розрахунках з Перевізниками, які здійснюють приміські пасажирські перевезення, як 10% від суми вартості за тарифом реалізованих квитків з урахуванням додаткових 20%, як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку автостанційних послуг, які надаються автомобільним перевізникам на сегменті продажу квитків в межах Полтавської області за 2011 рік, що призвело до ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання та споживачів (пасажирів), які були б неможливими за умови існування значної конкуренції на ринку (п. 3 резолютивної частини рішення);

- застосування до відповідача санкцій у вигляді штрафів у розмірі 68 000, 00 грн. та 68 000, 00 грн. відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» ( п. 4 та п. 5 резолютивної частини рішення),

та відповідно до постанови від 24.12.2013р. колегії суддів ВГСУ ( справа №18/1561/12) визнано в частині п. п. 1-5 резолютивної його частини як таке, що відповідає чинному законодавству;

(3) пунктом 6 резолютивної частини рішення адміністративної колегії Полтавського обласного ТВ АМКУ від 03.07.2012р. №02/86-рш, який не був об'єктом розгляду в судовій справі №18/1561/12, територіальне відділення зобов'язало товариство з додатковою відповідальністю «Полтаваавтотранс» (відповідач) «у двомісячний термін з дня одержання рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України здійснити перерахунок отриманої Автостанцією винагороди за обов'язкові автостанційні послуги та перерахувати автомобільним перевізникам кошти, отримані Автостанцією понад 10% від суми вартості за тарифом реалізованих квитків» (дослівно за рішення) з зазначення у рішенні, що відповідно до ст. 56 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», рішення органів Антимонопольного комітету України є обов'язковими до виконання;

(4) по закінченню судової справи №18/1561/12, 27. 12. 2013р. ТВ АМКУ направило на адресу товариства-відповідача вимогу №02/9105 про надання інформації та документального підтвердження виконання зобов'язань, передбачених пунктом 6 резолютивної частини рішення віл 03.07.2012р. №02/86-рш;

(5) відповідь відповідача в вигляді листа від 08.01.2014р. №6-01/7, отримана на зазначену вимогу, не містить доказів та документальних підтверджень щодо виконання зобов'язань, передбачених п. 6 резолютивної частини рішення від 03.07.2012р №02/86-рш.

Резюмуючи наведеному, констатуючи, що на час подання позову пункт 6 резолютивної частини рішення територіального відділення від 03.07.2012р. №02/86-рш ТДВ «Полтаваавтотранс» залишається невиконаним та посилаючись:

- на ст. 25 ЗУ «Про Антимонопольний комітет України», за якою, «з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб'єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- на те, що рішення територіального відділення від 03.07.2012р. №02/86-рш було визнано постановою ВГСУ від 24.12.2013р. правомірним, то відповідно воно набрало законної сили та підлягає обов'язковому виконанню,

Полтавське обласне ТВ АМКУ-позивач робить висновок, що відмічене дає підстави для звернення з даним позовом до господарського суду щодо зобов'язання товариство з додатковою відповідальністю «Полтаваавтотранс» виконати пункт 6 резолютивної частини рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.07.2012р. №02/86-рш.

В відзиві на позов від 15.05.2015р. №601/306, вх. №7192, відповідач - ТДВ «Полтаваавтотранс» вимоги позивача відхилив, посилаючись на необґрунтованість останніх, так як зобов'язання, викладені адмінколегією в спірному п. 6 резолютивної частини рішення від 03.07.2012р. №02/86-рш, щодо здійснення перерахунку коштів на користь перевізників є за межами контрольної функції органів АМКУ; 20% нарахування при продажі квитків пасажирам є не що інше як ПДВ (податок на додану вартість), а отже є в юрисдикції контролю податкової (фіскальної) служби. При цьому відповідачем заявлено клопотання про залучення до участі в справі в порядку ст. 27 ГПК України Державну податкову службу у м. Полтаві. Клопотання не прийняте судом як невмотивоване.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд - в с т а н о в и в, що вимоги позивача не є обґрунтованими як нормами матеріального права, так і документально, а отже задоволенню не підлягають, з огляду на наступне:

Статтею 19 Конституції України закріплено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Держава здійснює контроль і нагляд за господарською діяльністю суб'єктів господарювання, зокрема, у сфері монополізму та конкуренції - з питань додержання останніми антимонопольно-конкурентного законодавства (ст. 19 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частина ж 2 ст. 1 ГПК України визначає, що лише у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

За п. 3 ч.1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції.

Повноваження та компетенція органів АМКУ приведена в ст. ст. 7, 12, 14 Закону України «Про Антимонопольний комітет України».

Стаття 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», до якої відсилається в позові і ТВ АМКУ, визначає підстави звернення до суду, а не до господарського суду, а саме:

- визнання недійсними нормативно-правових та інших актів, зокрема рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю чи розірвання угоди в разі невиконання ними у встановлені строки рішень органів Антимонопольного комітету України про скасування або зміну актів, прийнятих органами влади, органами місцевого самоврядування, органами адміністративно-господарського управління та контролю, або про розірвання угоди;

- стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені;

- припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- зобов'язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України;

- безоплатне вилучення товарів з неправомірно використаним позначенням та (або) копій виробів іншого суб'єкта господарювання;

- вилучення, накладення арешту на майно, документи, предмети, інші носії інформації у місцях проживання та інших володіннях особи;

- з інших підстав, передбачених законом.

Як засвідчує зміст позовної заяви, остання не містить вмотивувань з посиланням на законодавчий акт, який би містив припис щодо розгляду спірного питання (спонукання господарським судом виконання рішень органів АМКУ) і щодо повноважень чи віднесення до компетенції органів АМКУ в частині висновків, які містяться в пункті 6 рішення адмінколегії Полтавського обласного тер відділення АМКУ від 03.07.2012р. №02/86-рш :

«… в двохмісячний термін з дня одержання рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України здійснити перерахунок от… Автостанцією винагороди за обов'язкові автостанційні послуги та перерахувати авто… перевізникам кошти, отримані Автостанцією понад 10% від суми вартості за … реалізованих квитків»,

який за даним позовом ТВ просить господарський суд зобов'язати ТДВ «Полтаваавтотранс» виконати.

Стаття 25 ЗУ "Про Антимонопольний комітет України" дійсно приписує, що з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб'єктів господарювання, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зобов'язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Однак, за наведеного вище , позивач повинен довести не тільки право звернення до суду, а і порушення прав, що надані йому в межах здійснення його компетенції та у спосіб захисту в суді, що приведено в ст.ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України. Це - по-перше.

По-друге. Пункт 6 резолютивної частини рішення адміністративної колегії Полтавського обласного тер відділення АМКУ від 03.07.12 №02/86-рш, що є складовою предмету вимог даного позову, сформульовано (дослівно за світлокопією документа): "зобов'язати товариство з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" в двохмісячний термін з дня одержання рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України здійснити перерахунок от… Автостанцією винагороди за обов'язкові автостанційні послуги та перерахувати авто… перевізникам кошти, отримані Автостанцією понад 10% від суми вартості за … реалізованих квитків".

Позов не містить обґрунтувань та доказів щодо підстав та компетенції тер відділення, і зокрема його адмінколегії, закріплювати своїми рішеннями вимоги до суб'єктів господарювання щодо зобов'язання здійснення будь-яких перерахунків та повернення іншим господарюючим суб'єктам коштів.

Компетенція ж адміністративних колегій Антимонопольного комітету України та адміністративних колегій територіального відділення Антимонопольного комітету України закріплена ст. 14 ЗУ "Про Антимонопольний комітет України", за якою , зокрема п. 10 частини 1 цієї норми, визначено, що амін колегія має повноваження "надавати обов'язкові для розгляду рекомендації органам влади, органам місцевого самоврядування, органам адміністративно-господарського управління та контролю, суб'єктам господарювання, об'єднанням щодо припинення дій або бездіяльності, які містять ознаки порушень законодавства про захист економічної конкуренції, та усунення причин виникнення цих порушень і умов, що їм сприяють".

Рекомендація (за визначенням поняття, див. Юридична енциклопедія. 5том. Київ. Вид-во "Українська енциклопедія" ім. М.П.Бажана.2003) - є дією в вигляді доручення компетентного органу, що не має обов'язкової сили.

Враховуючи наведене та ту обставину, що відповідно до приписів ст. 14 ЗУ "Про Антимонопольний комітет України", п. 6 рішення №02/86-рш може носити лише рекомендаційний характер без застосування санкцій, такий спосіб захисту в суді як: зобов'язання конкретного господарюючого суб'єкта виконати цей пункт рішення амін колегії ТВ АМКУ є за межами обґрунтованості та ставить в залежність реальність виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 33 та ст. 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи позивача з посиланням на висновки судових інстанцій в справі №18/1561/12 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спірний пункт резолютивної частини рішення адмінколегії Полтавського територіального відділення АМКУ від 03.07.2012р. №02/86-рш не був предметом спору в ній. Лист-відповідь на вимогу, про який йдеться вище, не є належним доказом невиконання рішення позивача в оспорюваній частині.

За викладеного, суд дійшов висновку про не обґрунтованість та не доведеність вимог позивача, як і щодо - права бути позивачем в спірних правовідносинах при зверненні до господарського суду.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 38, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

СУДДЯ БУНЯКІНА Г.І.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.05.2015р.

Примітка: Рішення господарського суду набирає законної сили після

закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

У разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.