ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року Справа № 904/8890/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Добролюбової Т.В. (доповідач)
суддівГоголь Т.Г., Швеця В.О.
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.03.15
у справі№ 904/8890/14 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009"
провизнання договору недійсним

В судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: не з'явились, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги;

від відповідача:Братцева Н.С. за дов. від 15.10.14.

Товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" у листопаді 2014 року заявлений позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" про визнання договору поставки № 35813 від 01.01.13 недійсним. Свій позов Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" обґрунтовувало тим, що спірний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: підписання вказаного договору поставки з боку позивача не встановленою особою. При цьому, позивач посилався на приписи статей 203, 207, 215 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.15, ухваленим суддею Петровою В.І., позивачу у позові відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що твердження позивача про невідповідність підпису генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет", який проставлений на оспорюваному договорі, справжньому підпису цієї особи, спростований належними та допустимими доказами. Зокрема, місцевий господарський суд встановив, що після укладення договору поставки № 35813 від 01.01.13 позивач виконав спірне зобов'язання шляхом прийняття від відповідача товару на загальну суму 117 889 954,78 грн та часткової оплати вказаного товару на загальну суму 108 515 254,84 грн.

Дніпропетровським апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Крутовських В.І. - головуючого, Дмитренка Г.К., Прокопенка А.Є. постановою від 31.03.15, перевірене рішення у справі залишив без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" залишив без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.15 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.03.15 у справі № 904/8890/14 і передати вказану справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги ТОВ "АТБ-маркет" вказує на порушення судами приписів статей 203, 207, 215 Цивільного кодексу України, статті 43 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, скаржник наголошує на тому, що договір поставки № 35813 від 01.01.13 укладений з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки вказаний договір підписаний з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" не встановленою особою. Зокрема, на думку скаржника, підпис, який міститься на останньому аркуші спірного договору відрізняється від дійсного відображення підпису генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет".

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" отримано відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить постанову у справі залишити без змін, а касаційну скаргу залишити без задоволення.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В. та пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами приписів чинного законодавства відзначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами норм матеріального і процесуального права. Судами попередніх інстанцій установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 01.01.13 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" (постачальник) був укладений договір поставки № 35813, відповідно до пункту 1 якого постачальник зобов'язався в порядку та строки, встановлені договором, передати товар у власність покупця, в певній кількості, відповідної якості та за узгодженою ціною, а покупець - прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором. Згідно з пунктом 1.2 договору найменування, асортимент та ціна товару, що поставляється, вказуються у Додатку № 1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною. Сторони в обов'язковому порядку заповнюють всі графи специфікації. Пунктом 10.1 договору сторони погодили, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє упродовж 12 місяців. Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" про визнання недійсним договору поставки № 35813 від 01.01.13. Підставою для недійсності договору позивач визначив те, що даний договір підписаний невстановленою особою, оскільки підпис генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" на договорі відрізняється від дійсного підпису генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет". Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За приписами частин 1 - 5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд встановлює наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків. При цьому, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Відповідно до частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Згідно частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Як встановлено судами попередніх інстанцій, з боку покупця договір підписаний генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" і скріплений печаткою товариства в порядку визначеному частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України. У господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами. За приписами частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України та частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, отже, у разі якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся. Правочин який не вчинено не може бути визнаний недійсним. Зокрема, не є укладеними правочини, у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення, наприклад підписання договору невстановленою особою. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Як встановлено судами попередніх інстанцій, після укладення договору поставки № 35813 від 01.01.13 Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" (покупець) своїми діями підтвердило його виконання, зокрема прийняттям від Товариства з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" (постачальника) товару на загальну суму 117 889 954, 78 грн. (підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними), а також частково оплатило вказаний товар на загальну суму 108 515 254, 84 грн., що унеможливлює визнання договору поставки № 35813 від 01.01.13 недійсним з підстави, на яку посилається Позивач. Окрім того, не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових актів посилання товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" і на порушення статей 41, 43 Господарського процесуального кодексу України щодо не призначення судами судової почеркознавчої експертизи з огляду на наступне. Відповідно до частини 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Отже, призначення судової експертизи є правом, а не обов'язком суду та призначення відповідної судової експертизи здійснюється лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування. В той же час, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суди попередніх інстанцій не знайшли підстав для призначення судової експертизи з огляду на те, що встановлені обставини є достатніми для встановлення дійсних прав та обов'язків сторін. Виходячи з того, що судами на підставі повного та всебічного розгляду даного спору не установлено обставини, з якими законодавство пов'язує визнання спірного договору недійсним, висновок судів про відсутність правових підстав для задоволення позову визнається правомірним. Решта доводів, викладених в касаційній скарзі також не є підставою для скасування постанови у справі, оскільки не спростовують установлених судами попередніх інстанцій обставин справи та ґрунтується на переоцінці доказів, яка за приписами частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції. Отже, підстав для скасування постанови у справі та задоволення касаційної скарги не вбачається. Витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.03.15 у справі № 904/8890/14 залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т.Добролюбова

Судді Т.Гоголь

В.Швець