РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 7/250 15.05.15 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр інфотехнологій"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна Житло-сервіс"

про стягнення 2 815 679,72 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Пархоменко Ю.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача: Гогітідзе В.Ф. за довіреністю № цит-10/04 від 01.10.2014 р.;

Мельник Е.О. за довіреністю № б/н від 09.12.2014 р.;

від відповідача: Гречченко Г.В. - керівник;

Шабанова Н.Є. за довіреністю № 15 від 14.04.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді у господарському суді міста Києва перебувала справа № 7/250 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр інфотехнологій" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна Житло-сервіс" про стягнення 2 815 679,72 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.10.2014 р. у справі № 7/250 в задоволенні позовних вимог ТОВ "Центр інфотехнологій" відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 р. рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2014 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.03.2015 р. рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2014 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням № 04-23/229 від 16.03.2015 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу передано для розгляду судді Зеленіній Н.І.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.03.2015 р. справу прийнято до провадження суддею Зеленіною Н.І., розгляд справи призначено на 31.03.2015 р.

27.03.2015 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та відзив.

У судовому засіданні 31.03.2015 р. представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою від 31.03.2015 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 15.04.2015 р.

У судовому засіданні 15.04.2015 р. судом встановлено, що сторони вимог суду викладених в ухвалах від 17.03.2015 та 31.03.2015 р. не виконали, витребуваних документів не надали.

Ухвалою від 15.04.2015 р. розгляд справи відкладено на 15.05.2015 р.

13.05.2015 р. та 15.05.2015 р. від позивача надійшли пояснення по справі.

У судовому засіданні 15.05.2015 р. представники позивача підтримали позовні вимоги.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечили повністю.

У судовому засіданні 15.05.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Закрите акціонерне товариство "Енергогенеруюча компанія "ДАРтеплоцентраль" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна Житло-сервіс" про стягнення 5 609 877, 35 грн.

30.12..2013 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр інфотехнологій" надійшла заява про заміну позивача його процесуальним правонаступником.

05.02.2014 року на адресу господарського суду міста Києва від ТОВ "Центр інфотехнологій" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій ТОВ "Центр інфотехнологій" просило стягнути з відповідача 2 815 679, 72 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.2014 року, в порядку ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, здійснено заміну сторони - позивача у справі Публічне акціонерне товариство "Екостандарт" на ТОВ "Центр інфотехнологій".

01.08.2004 року Закрите акціонерне товариство "Енергогенгеруюча компанія "Укр-Кан Пауер", правонаступником якого є ЗАТ "ДАРтеплоцентраль", що у подальшому перейменоване на ПАТ "Екостандарт" та ТОВ "Україна Житло-сервіс", уклали договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № Ос/рах 430025, за умовами якого енергопостачальна компанія зобов'язувалась виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю теплову енергію у вигляді гарячої води, а покупець зобов'язувався приймати товар та своєчасно здійснювати оплату за нього.

Положеннями п. 6.5. вказаного вище Договору сторони погодили, що покупець самостійно сплачує за прийняту теплову енергію згідно отриманого платіжного доручення не пізніше 28 числа поточного місяця.

Відповідно до п. 10.1. Договору він укладений на термін з 01.08.2004 року до 01.08.2005 року і вважається продовженим кожен наступний рік, якщо жодна зі сторін даного договору не заявить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії даного договору. У частині розрахунків дія договору триває до повного їх завершення.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. ч. 1, 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України, загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з тим, що відповідачем не були виконані належним чином зобов'язання за договором, у останнього утворилася заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 5 609 877, 35 грн., що і стало підставою для звернення ЗАТ "Енергогенеруюча компанія "ДАРтеплоцентраль" до суду з даним позовом.

Так, на підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав суду акти приймання-передачі товарної продукції за грудень 2008 року, січень-лютий 2009 року, особові картки (табуляграми) відповідача та виставлені відповідачу рахунки-фактури.

При цьому, позивач під час судового розгляду справи зменшив розмір позовних вимог у зв'язку з частковим виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, та просив суд стягнути з останнього 2 815 679, 72 грн. заборгованості.

Матеріалами справи підтверджується, що 28.09.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Екостандарт" та Публічним акціонерним товариством "Фортуна Банк" укладено договір факторингу № 28/09/12, згідно п. 2.1. якого фактор зобов'язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов'язується відступити факторові права вимоги за основним договором.

Положеннями п. п. 2.2., 2.4. договору факторингу від 28.09.2012 року сторони погодили, що з дати відступлення права вимоги, клієнт перестає бути стороною основного договору, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за основним зобов'язанням. Датою відступлення права вимоги є дата підписання акту прийому-передачі.

Відповідно до акту прийому-передачі від 28.09.2012 року, клієнт передав фактору копії договорів з боржниками та копії документів за договором; сума заборгованості, що передається, визначена в розмірі 8 116 815, 15 грн.

04.10.2012 року ТОВ "Центр інфотехнологій" та Публічне акціонерне товариство "Фортуна Банк" уклали договір факторингу № 04/10/12, згідно п. 2.1. якого фактор зобов'язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов'язується відступити факторові права вимоги за основним договором.

Відповідно до п. п. 2.2., 2.4. договору факторингу від 04.10.2012 року з дати відступлення права вимоги, клієнт перестає бути стороною основного договору, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за основним зобов'язанням. Датою відступлення права вимоги є дата підписання акту прийому-передачі.

Актом прийому-передачі від 04.10.2012 року, підтверджується, що клієнт передав фактору копію договору факторингу від 28.09.2012 року № 28/09/12, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Екостандарт" та Публічним акціонерним товариством "Фортуна Банк", копії договорів зі споживачами та інші документи передбачені договором.

Додатком № 3 до договору факторингу від 04.10.2012 року сторони вказали, що сума заборгованості за договором від 01.08.2004 року становить 8 116 815, 15 грн.

У додатку № 4 до договору факторингу 04.10.2012 року сторони визначили, що у справі № 7/250 сума позову складає 5 609 877, 35 грн.

Згідно п. 1.1. договору факторингу, право вимоги - це всі права вимоги клієнта до боржника за основним договором на дату відступлення прав вимоги, включаючи всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні клієнту в якості кредитора, щодо виплати коштів, штрафів, пені та будь-яких інших сум за основним договором та/або які передбачені законодавством, що належать до сплати клієнту за основним договором, що підтверджуються розрахунком заборгованості за основним договором підписаним клієнтом на дату набрання чинності цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

За приписами ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Глава 73 Цивільного кодексу України містить норми які регулюють відносини, які виникають при укладені договору факторингу.

Відповідно до ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Господарський суд міста Києва, з метою виконання вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 05.03.2015 р., дослідив зібрані у матеріалах справи докази, та вважає надані документи на підтвердження права позивача на отримання заборгованості відповідача за Договором достатніми, належними та допустимими.

При цьому, сума боргу підтверджується актами приймання-передачі товарної продукції, особовими карточками ( табуляграми), рахунками-фактури, актами звіряння суми боргу, копіями відомостей розщеплення оплат за поставлену теплову енергію, копіями реєстрів, банківських виписок, які наявні у матеріалах справи.

При цьому, суму нарахувань за спожиту теплову енергію відповідач не оспорює, проте, заперечуючи проти позову, посилається на відповідь Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» від 17.03.2014 р. № 344-94 та зазначає, що за період з 01.01.2009 року по 30.09.2013 року існує переплата сумою 3 333 128,48 грн.

Проте, суму переплати відповідач зазначає без надання будь яких розрахунків та даних по заборгованості станом на 01.01.2009.

Крім того, відповідачем не надано жодних документів на підтвердження оплати заборгованості за спірний період.

Також, суд звертає увагу на те, що інформація, викладена у листі Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» від 17.03.2014 р. № 344-94, надана про нарахування мешканцям (за тарифами як мешканцям, а не юридичним особам) оплати та зарахування коштів за опалення, підігрів холодної води ПАТ "ЕКОСТАНДАРТ", ТОВ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ", ТОВ "Центр інфотехнологій", що не може свідчити про відсутність заборгованості, яка являється предметом розгляду даної справи.

Крім того, суд погоджується з позицією позивача про те, що акт звіряння від 30.09.2012, підписаний між ПАТ "ЕКОСТАНДАРТ" та відповідачем, не може вважатись доказом відсутності заборгованості, оскільки заборгованість відповідача у ПАТ "ЕКОСТАНДАРТ" станом на 30.09.2012 не могла обліковуватись у зв'язку з передачею боргу 28.09.2012 р. згідно договору факторингу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням викладеного, суд відзначає, що відповідачем належними та допустимими доказами твердження позивача щодо наявності й розміру заборгованості у заявлений період не спростовано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами не спростованими у встановленому порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна Житло-сервіс" (02094, м. Київ, просп. Гагаріна, 14-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр інфотехнологій" (01054, м. Київ, вул. Тургенєвська, 22; ) 2 815 679 (два мільйони вісімсот п'ятнадцять тисяч шістсот сімдесят дев'ять) грн. 72 коп. заборгованості, 25 500 (двадцять п'ять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. державного мита, 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 36 540 (тридцять шість тисяч п'ятсот сорок) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 21.05.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна