ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015 року Справа № 912/4906/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідача),

суддів: Коваль Л.А., Чередко А.Є.

секретар судового засідання Мудрак О.М.

представники сторін:

від позивача: представник в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

від відповідача: Кавун О.М. - представник ( дов. від 15.05.2015 р. № 7 )

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

фермерського господарства "Віра Вікторія" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.01.2015р., прийнятого за результатами розгляду справи

за позовом приватного підприємства "Бізон",

Запорізька область, смт. Куйбишеве

до відповідача: фермерського господарства "Віра Вікторія",

Кіровоградська область, Маловисківський район, с. Кіровка

про стягнення 336 577,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Бізон" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з фермерського господарства "Віра Вікторія" за поставлений товар по договору поставки № 56 від 18.06.2014 року 145000,00 грн. основного боргу, 8 318,63 грн. пені та 24 166,67 грн. штрафу, по договору поставки № 90 від 21.08.2014 року 127500,00 грн. основного боргу, 6 092,06 грн. пені, 25 500,00 грн. штрафу, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 27.01.2015 р. позов задоволено повністю - стягнуто з фермерського господарства "Віра Вікторія" на користь приватного підприємства "Бізон" за договором поставки № 56 від 18.06.2014 року 145 000,00 грн. основного боргу, за договором поставки № 90 від 21.08.2014 року 127 500,00 грн. основного боргу, а також штрафні санкції за договорами поставки № 56 та № 90 в сумі 64 077,06 грн., а також 6 731,54 грн. судового збору.

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з обставин доведеності неналежного виконання Відповідачем зобов'язань щодо оплати поставленого товару за договорами поставки № 56 від 18.06.2014 року та № 90 від 21.08.2014 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, фермерське господарство "Віра Вікторія" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить суд оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення штрафу в розмірі 49 666,67 грн. та винести рішення, яким відмовити - позову в цій частині.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом норм процесуального права, зазначаючи на тому, що судом порушено як ст. 22 , так і ст. 65 ГПК

України, а саме: незаконно відмовлено Відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та винесенні рішення на першому ж засіданні у даній справі. Крім того, апелянт вважає, що судом порушено і норми матеріального права в частині одночасного застосування та стягнення пені та штрафу. Так, апелянт вважає, що за простроченим платежем за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки НБУ.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить суд рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки ФГ «Віра Вікторія» не подало жодного додаткового документа, жодного доказу правомірності та обґрунтованості своїх вимог, в апеляційній скарзі відсутні грунтовні та логічні посилання на нормативно-правові акти, перерахунки, обставини та факти, які підтверджують неправильне застосування господарським судом Кіровоградської області норм матеріального та процесуального права чи наявність інших підстав для скасування чи зміни рішення, вичерпний перелік яких міститься в ст. 104 ГПК України. При цьому було допущене значне пропущення строку для апеляційного оскарження без поважних причин. Також, Позивач посилається на те, що судова практика свідчить про допустимість одночасного застосування штрафу і пені за порушення зобов'язання, якщо це встановлено договором.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 р. по справі № 912/4906/14, колегією суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І.М., суддів: Євстигнеєва О.С., Бахмат Р.М., прийнято до провадження апеляційну скаргу фермерського господарства "Віра Вікторія" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.01.2015р. Розгляд справи призначено на 19.05.2015 р.

Розпорядженням секретаря судової палати від 18.05.2015 р., у зв'язку з перебуванням у відпустці суддів Євстигнеєва О.С. та Бахмат Р.М. - членів постійної діючої колегії суддів, визначеної рішенням зборів суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 р. № 1, визначена для розгляду справи колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач ), суддів Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Від Позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

В судовому засіданні 19.05.2015 р. оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника Відповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Відповідно до частини 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

18.06.2014 р. між сторонами укладено договір поставки № 56 ( надалі - договір № 56 ) за умовами п. 1.1. якого Продавець ( ПП "Бізон" ) зобов'язується передати у власність Покупця (ФГ "Віра Вікторія") сільськогосподарську техніку (товар), а саме прес-підбирач тюковий "Tukan" (ППТ-041), а Покупець зобов'язується її прийняти та оплатити.

Відповідно до п. 2.4. договору № 56 протягом терміну дії договору грошові зобов'язання Покупця існують і підлягають сплаті в гривнях в такому порядку: перший платіж у розмірі 15000,00 грн. від загальної вартості товару здійснюється до 19.06.2014 року, другий платіж у розмірі 145000,00 грн. від загальної вартості товару здійснюється Покупцем до 15.09.2014 року.

21.08.2014 р. між сторонами також укладено договір поставки № 90 (надалі - договір № 90) за умовами п. 1.1. якого Продавець (ПП "Бізон") зобов'язується передати у власність Покупця (ФГ "Віра Вікторія") сільськогосподарську техніку (товар), а саме пристрій для збирання соняшнику ПСП 810-31 Challenger 547 C "Falcon", а Покупець зобов'язується її прийняти та оплатити.

Відповідно до п. 2.4. договору № 90 протягом терміну дії договору грошові зобов'язання Покупця існують і підлягають сплаті в гривнях в такому порядку: перший платіж у розмірі 50% від загальної вартості товару здійснюється до 10.09.2014 року, другий платіж у розмірі 50% від загальної вартості товару здійснюється покупцем до 30.09.2014 року.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На виконання умов договорів № 56 та № 90 Позивач поставив Відповідачу товару на загальну суму 415000,00 грн., що підтверджується наступними документами: по договору № 56 рахунком на оплату № 2427 від 18.06.2014 року, довіреністю на отримання цінностей № 18 від 18.06.2014 року, видатковою накладною № 4436 від 18.06.2014 року на суму 160000,00 грн., складською накладною № КБ000004436/6 від 18.06.2014 року, атом прийому-передачі продукції № 406 від 18.06.2014 року та актом введення в експлуатацію № 405 від 19.06.2014 року (а.с.12-17); по договору № 90 рахунком на оплату № 3658 від 21.08.2014 року, атом прийому-передачі продукції № 412 від 26.08.2014 року та актом введення в експлуатацію № 412 від 26.08.2014 року (а.с.20-22).

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар на загальну суму 142 500,00 грн., що підтверджується наданими Позивачем банківськими виписками (а.с.32-33), та визнається ФГ "Віра Вікторія", в зв'язку з чим у останнього перед ПП "Бізон" утворилась заборгованість в сумі 272 500,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору Позивачем направлялась Відповідачу претензія № 22/14 від 29.10.2014 року з вимогою сплатити заборгованість за поставлений товар за договорами № 56 та № 90 в сумі 272 500,00 грн. (а.с.23-24). Проте, вказана претензія залишена Відповідачем поза увагою.

ФГ "Віра Вікторія" не надало доказів сплати Позивачу основної заборгованості за договорами № 56 та № 90 в розмірі 272 500,00 грн., вказана сума заборгованості Відповідачем не заперечена.

Враховуючи неналежне виконання Відповідачем своїх зобов"язань за договорами, та приписи ст. ст. 525, 526, 530, 903 ЦК України, умови договорів, колегія суддів погоджується з

висновком попередньої інстанції про стягнення з Відповідача: по договору поставки № 56 від 18.06.2014 року основного боргу в сумі 145 000,00 грн. та по договору поставки № 90 від 21.08.2014 року основного боргу в сумі 127 500,00 грн.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з Відповідача по договору поставки № 56 від 18.06.2014 р. - 8318,63 грн. пені та 24166,67 грн. штрафу, по договору поставки № 90 від 21.08.2014 р. 16 092,06 грн. пені, 25 500,00 грн. штрафу, всього в сумі 64 077,06 грн.

Згідно змісту ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.3. договорів № 56 та № 90 передбачено, що у випадку прострочення терміну оплати, встановленого умовами договору покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення з моменту виникнення заборгованості за весь строк прострочення сплати заборгованості та штраф у розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

Фермерське господарство "Віра Вікторія" в апеляційній скарзі просить суд оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення штрафу в розмірі 49 666,67 грн., оскільки вважає, що за простроченим платежем за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки НБУ.

Проте колегія суддів не приймає до уваги наведені доводи скаржника, з огляду на наступне.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України,

оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведена правова позиція була відображена і у постанові Верховного Суду України № 12/039 від 09.04.2012 р. по справі № 20/246-08.

У справі, що переглядається, договорами передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу, а отже, Відповідач лише один раз притягнений до відповідальності за порушення строків оплати поставленого товару.

З огляду на викладене та враховуючи встановлений факт прострочення Відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань із оплати поставленого товару, колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції про наявність підстав для стягнення з Відповідача одночасного штрафу і пені: по договору поставки № 56 від 18.06.2014 р. - 8318,63 грн. пені та 24166,67 грн. штрафу; по договору поставки № 90 від 21.08.2014 р. 16092,06 грн. пені, 25 500,00 грн. штрафу.

Відповідач в апеляційній скарзі також посилається на порушення господарським судом норм процесуального права, що призвело до відсутності можливості надання усних та письмових пояснень суду під час розгляду справи, письмових заперечень, доказів, та ін.. Крім того, за твердженням ФГ "Віра Вікторія" суд незаконно відмовив Відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та виніс рішення на першому ж засіданні у даній справі.

Порушення норм процесуального права, зазначені у пунктах 1 - 7 частини третьої статті 104 ГПК, є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, у тому числі й тоді, коли суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Якщо порушення норм процесуального права не підпадає під ознаки, зазначені у пунктах 1 - 7 частини третьої статті 104 ГПК, господарський суд оцінює порушення норм процесуального права, виходячи з конкретних обставин справи та приписів частини другої зазначеної статті ГПК. Стороною, не повідомленою належним чином про місце засідання суду, про що йдеться у пункті 2 частини третьої статті 104 ГПК, слід вважати сторону, стосовно якої судом першої інстанції не дотримано вимог статті 64 ГПК ( п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. N 7 ).

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач був належним чином повідомлений про місце проведення суду, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ( а. с. 30 ) та електронне повідомлення № 1 від 26.01.2015 р. про відкладення розгляду справи ( а. с. 41 ).

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд першої інстанції, відповідно до вказаних приписів ГПК України скористався своїм правом, дійшовши висновку про можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні та відхилив необґрунтоване клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи, що не є порушенням норм процесуального права та підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків

викладених в оскаржуваному рішенні і не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101-103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фермерського господарства "Віра Вікторія" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.01.2015 р. у справі № 912/4906/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 20.05.2015 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко