КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа№ 910/18459/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Погружальська К.В. - представник;

від відповідача: Ларькін В.М - представник;

від апелянта: Проценко О.Є. - представник;

розглянувши апеляційні скарги розглянувши апеляційні скарги FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH та Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 27.10.2014р.

у справі № 910/18459/14 ( судя Гумега О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Унібудінвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ"

про стягнення 921 570 560грн. 54коп.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Унібудінвест" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ" про стягнення 921 570 560,54 грн., з яких: 664 259 411,29 грн. заборгованості за договором позики № 6 від 22.12.2011 р. (далі - договір), в тому числі: 633 464 275,21 грн. основного боргу та 30 795 136,08 грн. заборгованості по нарахованим процентам; 257 311 149,25 грн. загальної суми штрафних санкцій за порушення умов договору, в тому числі: 94 672 537,57 грн. пені за порушення строку сплати фіксованих платежів відповідно до договору, 139 362 140,55 грн. штрафу за порушення терміну оплати фіксованих платежів відповідно до Договору, 23 276 471,13 грн. 3% річних за прострочення виконання грошових зобов'язань за Договором.

В якості додатку до позовної заяви Публічне акціонерне товариство "Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Унібудінвест" додало заяву про забезпечення позову (надалі - заява про забезпечення позову).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2014 р. було порушено провадження у справі № 910/18459/14, вжито заходів забезпечення позову та призначено розгляд справи на 29.09.2014 р. о 10:30 год.

29.09.2014 р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH надійшла заява про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Зазначеною заявою представник просив суд залучити FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, оскільки, на його думку, рішення по справі може вплинути на права та обов'язки FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH. В якості додатку до заяви представник надав копію Договору управління від 22.03.2012 р.

Господарським судом м.Києва в судовому засіданні 20.10.2014 р. здійснювався розгляд заяви FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відхилення заяви FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

23.10.2014 р. FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH, юридична особа, що створена та існує за законодавством Швейцарії, яка має самостійні вимоги на предмет спору у справі № 910/18459/14, звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № б/н від 23.10.2014 р. про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ" (відповідач) 100,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2014 р. позовна заява № б/н від 23.10.2014 р. і додані до неї документи було повернуто FRS Hotel Group (Switzerland) без розгляду на підставі ст. 26, п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

24.10.2014 р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, п. 9.1 Договору позики № 6 від 22.11.2011 р. позивач зменшив позовні вимоги в частині пені та просив стягнути її з відповідача в розмірі 4 836 751,77 грн., в іншій частині позовні вимоги позивач залишив без змін.

Враховуючи ту обставин, що позивач зменшив позовні вимоги, Господарським судом м.Києва розглядався спір виходячи з нової ціни позову 867 734 774,74 грн., з яких: 664 259 411,29 грн. заборгованості за Договором позики № 6 від 22.12.2011 р. в тому числі: 633 464 275,21 грн. основного боргу та 30 795 136,08 грн. заборгованості по нарахованим процентам; 203 475 363,45 грн. загальної суми штрафних санкцій за порушення умов Договору, в тому числі: 40 836 751,77 грн. пені за порушення строку сплати фіксованих платежів відповідно до Договору, 139 362 140,55 грн. штрафу за порушення терміну оплати фіксованих платежів відповідно до Договору, 23 276 471,13 грн. 3% річних за прострочення виконання грошових зобов'язань за Договором.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.10.2014 р. позовні вимоги ПАТ "Унібудінвест" задоволено повністю. На підставі рішення суду з ТОВ "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ" з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог підлягає стягненню 633 464 275грн. 21коп. основної заборгованості за договором позики № 6 від 22.11.2011, 30 795 136 грн. 08коп. заборгованості по нарахованим процентам, 40 836 751 грн.77коп. пені, 139 362 140грн.55коп. штрафу, 23 276 471грн.13коп. - 3% річних та 73 080 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого суду, FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH (особа, яка не брала участі у справі) звернулось до суду з апеляційною скаргою, просить рішення скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги апелянта повністю, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права, неповне з»ясування обставин справи та невідповідність висновків, викладених у рішення обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що стягнувши з відповідача борг за договором позики та наклавши арешт на готель для забезпечення позову та виконання рішення суду, господарський суд, не залучив FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH до участі у справі та вирішив питання про його права та обов'язки, у тому числі як управителя Готелю. Відповідно до умов договору управління накладення на Готель арешту є підставою для припинення договору та зобов'язань по ньому. Апелянт вважає, що рішення у справі № 910/18459/14 та його виконання може негативно вплинути на права та обов»язки компанії FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що 23.10.2014 року компанією FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH Раігтопі, яка має самостійні вимоги на предмет спору у справі № 910/18459/14, було подано позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ" (відповідач) 100,00 грн. та залучення FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH до участі в справі № 910/18459/14 в якості третьої особи, яка заявляє самостійних вимог на предмет спору, скориставшись своїм правом, встановленим у ст. 26 ГПК України. Предметом спору у справі № 910/18459/14 є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок неповернення відповідачем основної суми позики та процентів за користування позикою за договором позики.

Апелянт зазначає, що 22 жовтня 2014 компанія FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH через свого представника в якості жесту доброї волі, бажаючи налагодити позасудовий діалог між позивачем та відповідачем, керуючись ч. 3 статті 528 ЦК України, здійснила одноразове часткове погашення заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 100,00 грн. за договором позики, що підтверджується квитанцією № к5/М/30 (копія додається). Апелянт вважає, що здійснивши часткове погашення заборгованості замість відповідача за договором позики, тобто частково виконавши зобов'язання відповідача перед позивачем, апелянт набув права кредитора (отримав право вимоги до відповідача за договором позики в межах сплаченої суми у розмірі 100 грн. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 512 України. Однак, місцевий суд не звернув увагу на зазначену обставину та повернув позовну заяву компанії FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH без розгляду на підставі п.п.3, 6 ч.1 ст. 63 ГПК України.

Крім того, апелянт зазначає, що встановлена судом першої інстанції сума основного боргу за договором позики не відповідає дійсності, є більшою за дійсну суму належну до сплати на 200 000,00 грн., а сума процентів, присуджена до сплати є більшою за дійсну суму процентів, належних до сплати за умовами договору позики. Апелянт звертає увагу суду на те, що оскільки місцевим судом було неправильно встановлено суму заборгованості за договором позики (основного боргу та процентів), розрахунок пені та 3% річних не відповідають дійсності та обставинам справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ" не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернулось до суду з апеляційною скаргою, просить рішення змінити шляхом зменшення суми заборгованості та штрафних санкцій з 867 734 774 грн.74 коп. до 849 563 895 грн.39 коп. посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та на неповне з»ясування обставин справи.

Апелянт вважає, що позивач здійснював нарахування 3 % річних не тільки за порушення терміну оплати фіксованих платежів, але й за прострочення повернення позики, що суперечить умовам договору. На думку апелянта суму нарахованих 3 % річних має бути зменшено з 23 276 471грн. 13коп. до 5 105 597грн.78коп.

Апелянт також просить суд врахувати, що ним вживаються всі можливі заходи для виконання зобов»язань за договором позики.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2014р. у справі № 910/18459/14 апеляційні скарги FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH та Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014р. у справі № 910/18459/14 залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH звернулось до суду з касаційною скаргою, просило рішення та постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH задовольнити повністю.

Постановою Вищого господарського суду від 18.03.2015р. у справі № 910/18459/14 касаційну скаргу FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2014 у справі № 910/15459/14 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

22.11.2011р. між ПАТ "Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Унібудінвест" (позикодавець за договором) від імені та в інтересах якого на підставі договору про управління активами від 22.04.2011 року діє ПАТ "Компанія з управління активами "Форум" та ТОВ "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ" (позичальник за договором) укладено договір позики № 6. Відповідно до умов укладеного договору позикодавець надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується своєчасно повернути позику та сплачувати проценти за користування позикою та вчиняти інші дії згідно умов цього договору та чинного законодавства України.

10.12.2012 р. та 30.08.2013 р. сторонами укладено додаткові угоди до договору позики, відповідно до умов яких окремі пункти договору були викладені в новій редакції.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору (в редакції додаткової угоди до договору від 10.12.2012 р.) позикодавець надає позичальнику грошові кошти на поповнення обігових коштів для здійснення поточної господарської діяльності у національній валюті України на загальну суму 634 264 275 грн. 21коп. Позика надається позичальнику строком до 30.11.2022 р.

Сторонами договору передбачено, що позичальник сплачує позикодавцю проценти за користування позикою за фактичний час користування грошовими коштами. Одночасно сторонами було погоджено, що проценти за користування позикою відповідачем сплачуються у наступному порядку: 1 процент річних, сплачується з 01.09.2013 р. по 31.12.2014 р.; 12 процентів річних сплачується з 01.01.2015 р. по 30.11.2022 р. ( пункт 1.3 договору (в редакції додаткової угоди до договору від 30.08.2013р.)).

Пунктами 6.1.4, 6.4 договору (в редакції додаткової угоди до договору від 10.12.2012 р.,) сторони договору погодили, що при настанні обставин, що на думку позикодавця свідчать про істотне порушення (або можливість такого порушення в майбутньому) позичальником умов цього договору та/або якщо позичальник порушує строки платежів, що встановлені цим договором, позикодавець має право вимагати достроково повернути позику, сплатити проценти за користування нею.

Згідно пункту 8.1 договору позикодавець має право вимагати дострокового погашення заборгованості за позикою, сплати належних процентів та передбачених цим договором штрафних санкцій та пені, а також відшкодування збитків, завданих позикодавцю внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю залишкову суму заборгованості за позикою, сплатити належні проценти, штрафні санкції та пеню, а також відшкодувати завдані позикодавцю збитки у випадках, перелік яких наведено в п. 8.1 договору, зокрема, якщо позичальник порушує терміни оплати фіксованих платежів, встановлені цим договором (п.п. 8.1.1 п. 8.1 договору (в редакції додаткової угоди до договору від 10.12.2012 р.)).

Відповідно до п. 9.1 договору (в редакції додаткової угоди до договору від 10.12.2012 р.) за порушення позичальником (відповідачем) терміну здійснення (сплати) фіксованих платежів, передбачених цим договором, позичальник сплачує позикодавцю (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення від суми позики за кожен день прострочки терміну здійснення (сплати) фіксованого платежу, а також штраф у розмірі 2,0% від суми позики за кожен випадок порушення терміну здійснення (сплати) фіксованого платежу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір позики, а тому саме умови укладеного сторонами Договору та відповідні положення статей параграфу 1 глави 71 підрозділу І розділу III ЦК України, регулюють права та обов'язки сторін, що виникають при одержанні та поверненні позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, яка за розрахунком позивача складає 664 259 411,29 грн., з яких: заборгованість по позиці - 633 464 275,21 грн. та заборгованість по нарахованим процентам - 30 795 136,08 грн.

Позивач зазначає, що згідно п. 1.2 договору (в редакції додаткової угоди до Договору від 10.12.2012 р.) кінцевий термін повернення заборгованості за позикою встановлено 30 листопада 2022 року. Однак відповідачем було порушено порядок сплати платежів відповідно до договору, що, згідно п.п. 6.1.4 п. 6.1 та п.п. 8.1.1 п. 8.1 договору є підставою для повернення відповідачем суми позики.

Так, з посиланням на Графік платежів, який являється невід'ємним додатком до Договору, позивач зазначив, що відповідач повинен був за період з вересня 2013 року по липень 2014 р. сплатити фіксовані платежі в загальній сумі 33 000 000грн., тоді як фактична оплата цих платежів склала лише 15 200 000грн., що підтверджується доданою до позовної заяви карткою рахунку 684 за період з 01.01.2011 року по 14.08.2014 року.

Позивач також просить суд, враховуючи порушення позичальником (відповідачем) терміну здійснення (сплати) фіксованих платежів, передбачених цим договором та у відповідності до п. 9.1 договору, стягнути з відповідача 40 836 751грн.77коп. пені за порушення строку сплати фіксованих платежів відповідно до договору, 139 362 140грн. 55 коп. штрафу за порушення терміну оплати фіксованих платежів відповідно до договору. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача згідно ст. 625 Цивільного кодексу України 23 276 471грн.13коп. 3% річних за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача 867 734 774грн.74коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, яка була прийнята судом до розгляду в судовому засіданні 27.10.2014 р.).

Позивачем також до позовної заяви долучено лист відповідача № 173 від 12.06.2011 р щодо заборгованості останнього за договором. В наведеному листі відповідач повідомив позивача про відсутність у нього достатніх коштів для покриття існуючої заборгованості по сплаті процентів за користування позикою, а також по сплаті основної суми заборгованості. Відповідач запевнив, що в разі появи можливості, ним буде здійснено покриття заборгованості по процентах та сплаті позики.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов пунктів 1.1, 2.1 Договору позики № 6 від 22.11.2011 р. надав відповідачу у безготівковій формі шляхом перерахування з свого рахунку на рахунок відповідача грошові кошти в загальній сумі 634 264 275грн.21коп.

Як вбачається з графіку платежів, який являється невід'ємним додатком до договору, відповідач повинен був за період з вересня 2013 року по липень 2014 р. (11 місяців) сплатити фіксовані платежі в загальній сумі 33 000 000,00 грн. (3 000 000,00 грн., визначена графіком платежів щомісячна сума оплати у вказаний період, х 11 місяців = 33 000 000,00 грн.).

Однак фактично відповідачем оплата фіксованих платежів за період з вересня 2013 року по липень 2014 р. склала лише 15 200 000,00 грн., що підтверджується наявною у справі карткою рахунку 684 за період з 01.01.2011 року по 14.08.2014 року, а рівно даний факт не заперечується відповідачем.

Матеріалами справи також підтверджується, що відповідач сплатив на користь позивача 1 000 000,00 грн. в рахунок повернення основної суми позики, у зв'язку з чим сума позики, яка залишається неповернутою відповідачем позивачу становить 633 464 275,21 грн. (634 264 275,21 грн. - 1 000 000,00 грн. = 633 464 275,21 грн.).

Згідно із ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Проте, за вищенаведених обставин мало місце порушення відповідачем порядку сплати фіксованих платежів відповідно до договору, що, відповідно п.п. 6.1.4 п. 6.1 та п.п. 8.1.1 п. 8.1 договору є підставою для дострокового погашення відповідачем заборгованості за позикою, сплати належних процентів та передбачених договором штрафних санкцій та пені.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зібрані у справі докази, а саме: картка рахунку 684 за період з 01.01.2011 р. і по 14.08.2014 р., оборотно-сальдова відомість по рахунку 1831 за період 01.12.2011 р. - 31.07.2014 р., оборотно-сальдова відомість по рахунку 3731 за період 01.12.2011 р. - 31.07.2014 р. свідчать, що станом на час розгляду спору по суті відповідач не повернув позивачу суму позики, залишкова сума якої становить 633 464 275грн.21коп., а також, що заборгованість відповідача по нарахованим процентам становить 30 795 136грн.08коп.

На підставі вищевикладеного апеляційний господарський суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики в розмірі 664 259 411грн. 29 коп., з яких: 633464275грн.21коп. заборгованість за договором позики (основний борг) та 30 795 136грн.08коп. заборгованості по нарахованим процентам.

Позивач також просить суд, враховуючи порушення позичальником (відповідачем) терміну здійснення (сплати) фіксованих платежів, передбачених цим договором та у відповідності до п. 9.1 договору, стягнути з відповідача 40 836 751грн.77коп. пені за порушення строку сплати фіксованих платежів відповідно до договору, 139 362 140грн. 55 коп. штрафу за порушення терміну оплати фіксованих платежів відповідно до договору.

Відповідальність за порушення позичальником терміну здійснення (сплати) фіксованих платежів, передбачених договором, передбачена пунктом 9.1 договору (в редакції додаткової угоди до договору від 10.12.2012 р.), яким встановлено, що позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення від суми позики за кожен день прострочки терміну здійснення (сплати) фіксованого платежу, а також штраф у розмірі 2,0% від суми позики за кожен випадок порушення терміну здійснення (сплати) фіксованого платежу.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки відповідачем порушено вимоги договору щодо терміну здійснення (сплати) фіксованих платежів, передбачених договором, колегія приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 40 836 751грн.77коп. за період з 01.09.2013 р. по 28.02.2014 р. та 139362140грн.55коп. штрафу за період вересень 2013 р. - липень 2014 р.

Позивач також позивач просить суд стягнути з відповідача згідно ст. 625 Цивільного кодексу України 23 276 471грн.13коп. 3% річних за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідач порушив терміни здійснення (сплати) фіксованих платежів, передбачених договором, а отже, прострочив виконання грошового зобов'язання за договором, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, колегія приходить до висновку про те, що позивачем арифметично вірно визначив суму 3% річних на підставі наявних в матеріалах справи доказів, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 23 276 471,13 грн. 3% річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги компанії FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH, виходячи з наступних підстав.

Вищий господарський суд у своїй постанові 18.03.2015р. у справі № 910/18459/14 зазначив, що господарський суд апеляційної інстанції не дослідив обставини щодо наявності або відсутності правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі та можливості розгляду апеляційної скарги FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH і відповідних мотивів у оскаржуваній постанові не навів.

Вимоги Публічного акціонерного товариства "Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Унібудінвест" виникли на підставі договору позики № 6 від 22 грудня 2011р., який був укладений між ПАТ "Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Унібудінвест" та ТОВ "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ" при цьому жодна інша особа, в тому числі компанія FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH не є та не була його стороною.

Вищезазначеним договором позики не було передбачено передачі будь-яких прав будь-якої зі сторін договору будь-якій третій особі, в тому числі компанії FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH.

Пред'явлення позову ПАТ "Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Унібудінвест" зумовлено невиконанням відповідачем своїх обов'язків за договором позивки, а саме простроченням платежів на повернення позики, несплатою процентів за користуванням позики, подальшим нарахуванням штрафних санкцій, що жодним чином не стосується прав чи обов'язків компанії FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH.

Як вбачається з матеріалів справи, компанія FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH є стороною договору про управління від 22 березня 2012 року, укладеного між FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH з ТОВ "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ", на підставі зазначеного договору управління компанією FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH здійснюється управління готельним комплексом, який знаходиться за адресою: вул. Набережно-Хрещатицька,1.

Договір управління та зобов'язання, що виникли на його підставі, жодним чином не пов'язані із договором позики, укладеним між ПАТ "Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Унібудінвест" та ТОВ "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ" та, відповідно, зобов'язаннями, що виникли на його підставі, в тому числі тими, з огляду на невиконання яких компанія FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH звернулась до суду.

Крім того, сторонами договору позики не було здійснено жодних дій щодо залучення компанії FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH до виконання Договору позики № 6.

Аналізуючи матеріали справи, колегія приходить до висновку про те, що оскаржуваним рішенням не порушуються жодні права компанії FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH, оскільки рішенням було стягнуто кошти на користь ПАТ "Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Унібудінвест" на підставі Договору позики № 6, стороною якого компанія FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH не є. Крім того, оскаржуване рішення не впливає на права та обов'язки компанії FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH, оскільки створює юридичні наслідки лише для сторін за договором позики.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга компанії компанії FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH не підлягає задоволенню, оскільки є необгрунтованою та місить безпідставні вимоги щодо скасування рішення Господарського суду міста Києва № 910/18459/14 від 27.10.2014.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ" щодо неправильного застосування господарським судом першої інстанції статті 625 Цивільного кодексу України, а саме - безпідставного нарахування 3% річних за порушення грошового зобов'язання з повернення суми позики, оскільки зазначене грошове зобов»зання договором позики не передбачено.

Як вбачається із змісту договору позики зобов'язання з повернення основної суми позики прямо передбачене умовами договору та встановлене положеннями ЦК України, а отже прострочення його виконання має наслідком застосування статті 625 ЦК України.

Обов'язок відповідача щодо сплати фіксованих платежів за договором позики передбачений п.3.1, п. 5.1.1. Одночасно зобов'язання відповідача достроково повернути суму позики визначено п. 5.1.3 договору , а також п. 8.1 договору позики.

Відповідно до п. 6.1.4 договору позики та п. 8.1.1 позивач мав право вимагати дострокового повернення суми позики, з огляду на те, що позичальник порушує терміни оплати фіксованих платежів. Тобто право вимагати повернути суму позики у позивача виникло з моменту порушення відповідачем терміну оплати фіксованих платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з вересня 2013 року, відповідно до умов договору позики, відповідачем мав сплатити перший фіксований платіж у сумі 3 000 000,00 гривень. Однак, протягом вересня 2013 року відповідачем на користь позивача було сплачено лише 2 300 000,00 грн. (10 вересня 2013 року було перераховано 200 000,00 гривень, 18 вересня 2013 року - 600 000,00 гривень, 20 вересня 2013 року - 400 000,00 гривень, 24 вересня 2014 року - 500 000,00 гривень, 26 вересня 2013 року - 300 000,00 гривень, 30 вересня 2013 року - всього 500 000,00 гривень). Тобто починаючи з першого фіксованого платежу, відповідачем було порушено строки його сплати, а саме протягом встановленого строку не було сплачено суму фіксованого платежу, визначену договором позики.

Таким чином, правомірність застосування судом першої інстанції статті 625 ЦК України у відношенні прострочення відповідача по поверненню суми позики ґрунтується на положеннях ч. 1 ст. 1050 ЦК України, а позивачем правильно визначено розмір 3 % річних за порушення грошових зобов'язань за договором позики, з огляду на що винесене судом першої інстанції рішення є правильним та обґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача на відсутність його вини в порушенні договору позики, оскільки ним вживаються всі можливі заходи для виконання покладених на нього договором позики № 6 зобов'язань, акумулюються кошти для покриття наявної заборгованості для повернення позики та сплати відсотків за користування нею, а відповідно до ст. 614 ЦК України, якою передбачено обов'язковість вини боржника для настання відповідальності за порушення зобов'язання.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, із загальної суми позики, яка становить 634 264 275,00 грн. відповідачем на користь позивача було повернуто лише 1 000 000,00 гривень. При цьому, з метою сплати процентів за користування сумою позики відповідачем за весь час дії договору позики було сплачено лише 15 200 000,00 грн. із загальної суми в 48 000 000, 00 грн. процентів, які мали бути сплачені до грудня 2014 року включно.

В Апеляційній скарзі відповідач головним чином наголошує на відсутності у нього достатніх фінансових ресурсів, необхідних для покриття заборгованості, однак відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ніш грошового зобов'язання.

Згідно пункту 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Відповідно до статті 614 ЦК України невинуватою вважається особа, що «вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання». Відповідачем не було надано суду жодних доказів здійснення ним будь-яких заходів, спрямованих на належне виконання зобов'язання, як-то реалізації майна для покриття заборгованості перед позивачем, стягнення заборгованості з інших контрагентів, заходів щодо отримання доходів з інших джерел тощо.

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ" є безпідставною і задоволенню не підлягає, оскільки вона фактично наводить факти, яким вже була дана оцінка Господарським судом м. Києва, а доводи викладені в апеляційній скарзі не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого суду.

Під час розгляду справи через відділ документального забезпечення суду від представника FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Господраським судом м. Києва справи № 910/18450/14 за позовом FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH до ТОВ «Гранд Менеджмент» про стягнення 100, 00 грн., яка на думку FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH пов»язана з даною справою частковим переходом прав вимоги компанії до ТОВ «Гранд Менеджмент», що належали позивачеві на підстав договору позики № 6 від 22.12.2011р.

Вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки справа № 910/15459/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Унібудінвест" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ" про стягнення 921 570 560грн. 54коп. не пов»язана зі справою за позовом FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH до ТОВ «Гранд Менеджмент» про стягнення 100, 00 грн. та може розглядатись окремо.

Через відділ документального забезпечення суду від представника Публічного акціонерного товариства "Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Унібудінвест" надійшло клопотання про скасування заходів до забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/18459/14 від 04.09.2015р., а саме скасувати накладення арешту на майно ТОВ «Гранд Менеджмент», а саме готельний комплекс, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, 1 у межах суми позовних вимог в розмірі 921 570 560 (дев'ятсот двадцять один мільйон п'ятсот сімдесят тисяч п'ятсот шістдесят) гривень 54 копійки.

Обґрунтовуючи клопотання про скасування заходів до забезпечення позову позивач зазначає, що наразі між позивачем та відповідачем відбувається обговорення шляхів погашення заборгованості, та перспектив виконання рішення у справі. Зокрема, сторонами розглядається питання забезпечення виконання зобов'язань Відповідача на договірній основі, наприклад, через укладання договору застави Готельного комплексу. Крім того, інформація про накладення арешту на Готельний комплекс наразі вже негативно впливає на господарську діяльність відповідача, зумовлює зменшення його прибутків і, як наслідок, впливає на можливість відповідача виконати свої зобов'язання зі сплати заборгованості на користь позивача.

Відповідно до ст. 68 ГПК України питання скасування заходів забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення (п.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову»).

Вислухавши думку представників сторін, колегія приходить до висновку про задоволення клопотання представника Публічного акціонерного товариства "Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Унібудінвест" про скасування заходів до забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/18459/14 від 04.09.2015р., а саме скасувати накладення арешту на майно ТОВ «Гранд Менеджмент», а саме готельний комплекс, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, загальною площею 32 168,10 кв.м..

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення місцевого господарського суду обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу FRS Hotel Group (Switzerland) GmbH на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 у справі № 910/18459/14 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу та Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД МЕНЕДЖМЕНТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 у справі № 910/18459/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 у справі № 910/18459/14 залишити без змін.

Задовольнити клопотання представника Публічного акціонерного товариства "Венчурний закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Унібудінвест" про скасування заходів забезпечення позову.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду м.Києва № 910/18459/14 від 04.09.2015р. у вигляді накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд менеджмент», а саме: готельний комплекс, який знаходиться за адресою вул. Набережно-Хрещатицька, 1, загальною площею 32 168,10 кв.м.

Матеріали справи № 910/18459/14 повернути до Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх