ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа № 920/54/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Ільїн О.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Менька Д.Д., за довіреністю від 18.05.2015р., Лучка Б.О., за довіреністю від 09.02.2015р., Беседи В.К. - директора.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх. № 2253С/1-18)

на рішення господарського суду Сумської області від 10.03.2015р.

у справі № 920/54/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача Комунального підприємства "Ромнитеплосервіс" Роменської міської ради, м. Ромни

про стягнення 408 672, 84 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 10.03.2015р. у справі №920/54/15 (суддя Зражевський Ю.О.) у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Ромнитеплосервіс" Роменської міської ради про стягнення 408 672, 84 грн. відмовлено. Оскаржуване рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідачем згідно платіжного доручення №3 від 28.10.2014р. на підставі договору про організацію взаєморозрахунків, сплачені грошові кошти на користь позивача у сумі 1 333 062 грн., тобто до подання позову, заборгованість було погашено, а вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню, оскільки даним договором сторони погодили новий порядок і строки розрахунків.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 10.03.2015р. у справі №920/54/15 та прийняти нове рішення, яким стягнути з КП "Ромнитеплосервіс" Роменської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 258 318,63 грн., 3% річних у розмірі 53 148,06 грн., пеню у розмірі 97 206,15 грн., всього 408 672,84 грн.

В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Зокрема, зауважує на те, що всупереч приписам статтей 529, 599, 628 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, господарський суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що підписання договору про взаєморозрахунки між сторонами звільняє сторони від обов'язку належно виконувати свої зобов'язання за договором, а також від відповідальності за наслідки неналежного виконання зобов'язань за договором. Крім того, зазначає, що місцевий господарський суд неправильно оцінив практику Верховного суду України про перегляд Верховним судом України постанови Вищого господарського суду України у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Автоматизованою системою документообігу Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (справу) призначено для розгляду судді-доповідачу Терещенко О.І.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Ільїн О.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.04.2015р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Ільїн О.В.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 19.05.2015р.

18.05.2015р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін. (вх.№7769).

У судовому засіданні 19.05.2015р. представники відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу, оскаржуване рішення місцевого господарського суду просили залишити без змін.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №778, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні. (а.с.154)

Враховуючи належне повідомлення позивача про час та місце засідання суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами без участі представника позивача, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Ромнитеплосервіс" Роменської міської ради (покупець) укладено договір № 13/2634-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого, позивач зобов'язується передати у власність відповідача у 2013 році імпортований природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а останній, в свою чергу, прийняти та оплатити природний газ на умовах передбачених договором.

Пунктом 3.4 договору сторони погодили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.6.1. договору, оплата за природний газ проводиться покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, у разі невиконання відповідачем умов п.6.1 цього договору, останній у безспірному порядку зобов'язується сплатити позивачу крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як встановлено місцевим господарським судом, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 1 333 062 грн. 81 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за січень-квітень, жовтень - грудень 2013 року.

Проте, відповідачем порушено взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору, несвоєчасно оплачено спожитий природний газ, у зв'язку з чим останньому нараховано пеню відповідно до п. 7.2. договору, інфляційні збитки та 3 % річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Зазначене вище стало підставою для звернення позивача до господарського суду Сумської області з позовом, в якому останній просив стягнути з відповідача інфляційні витрати за весь час прострочення у сумі 258 318,63 грн., 35 річних у сумі 53 148,06 грн., пеню у розмірі 97 206,15 грн.

09.02.2015р. відповідач надав господарському суду Сумської області відзив на позовну заяву, в якому просив суд зменшити розмір пені на 90%.

10.03.2015р. господарським судом Сумської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено в частині 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось вище, пунктом 6.1 договору купівлі-продажу природного газу, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Посилаючись на те, що відповідач своїх зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого природного газу відповідно до умов договору купівлі-продажу природного газу не виконав, позивачем крім основного боргу в розмірі 1 333 062,81 грн. було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 97 206,15грн., 258 318,63 грн. інфляційних втрат та 53 148,06 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами статті 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно з вимогами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено в п. 7.2 договору, у разі невиконання відповідачем умов п.6.1 цього договору, останній у безспірному порядку зобов'язується сплатити позивачу крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до поданого розрахунку, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 97 206 грн. 15 коп., в тому числі:

в сумі 20 443 грн. 66 коп. за період з 14.02.2013року по 13.08.2013року, виходячи з суми боргу за січень 2013 року в сумі 281 688 грн. 78 коп.,

в сумі 15763 грн. 89 коп. за період з 14.03.2013року по 13.09.2013року, виходячи з суми боргу за лютий 2013 року в сумі 218 610 грн. 22 коп.,

в сумі 17 671 грн. 70 коп. за період з 14.04.2013року по 13.10.2013року, виходячи з суми боргу за березень 2013 року в сумі 252 255 грн. 35 коп.,

в сумі 5911 грн. 09 коп. за період з 14.05.2013року по 13.11.2013року, виходячи з суми боргу за квітень 2013 року в сумі 85 958 грн. 15 коп.,

в сумі 7706 грн. 91 коп. за період з 14.11.2013року по 13.05.2014року, виходячи з суми боргу за жовтень 2013 року в сумі 111 318 грн. 66 коп.,

в сумі 10 873 грн. 74 коп. за період з 14.12.2013року по 13.06.2014року, виходячи з суми боргу за листопад 2013 року в сумі 145 594 грн. 83 коп.,

в сумі 18 835 грн. 16 коп. за період з 14.01.2014року по 13.07.2014року, виходячи з суми боргу за грудень 2013 року в сумі 237 636 грн. 82 коп.

Відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з матеріалів справи, за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачу нараховано 3 % річних в загальній сумі 53 148 грн. 06 коп. та інфляційні втрати в загальній сумі 258 318 грн. 63 коп., в тому числі :

3% річних в сумі 14 400 грн. 86 коп. та інфляційні збитки в сумі 54 432 грн. 93 коп. за період з 14.02.2013року по 28.10.2014року, виходячи з суми боргу за січень 2013 року в сумі 281 688 грн. 78 коп. ,

3% річних в сумі 10672 грн. 97 коп. та інфляційні збитки в сумі 42 504 грн. 88 коп. за період з 14.03.2013року по 28.10.2014року, виходячи з суми боргу за лютий 2013 року в сумі 218 610 грн. 22 коп. ,

3% річних в сумі 11672 грн. 86 коп. та інфляційні збитки в сумі 49046 грн. 58 коп. за період з 14.04.2013року по 28.10.2014року, виходячи з суми боргу за березень 2013 року в сумі 252 255 грн. 35 коп.,

3% річних в сумі 3765 грн. 67 коп. та інфляційні збитки в сумі 16713 грн. 04 коп. за період з 14.05.2013року по 28.10.2014року, виходячи з суми боргу за квітень 2013 року в сумі 85 958 грн. 15 коп.,

3% річних в сумі 3193 грн. 17 коп. та інфляційні збитки в сумі 22 047 грн. 91 коп. за період з 14.11.2013року по 28.10.2014року, виходячи з суми боргу за жовтень 2013 року в сумі 111 318 грн. 66 коп.,

3% річних в сумі 3817 грн. 38 коп. та інфляційні збитки в сумі 28 488 грн. 52 коп. за період з 14.12.2013року по 28.10.2014року, виходячи з суми боргу за листопад 2013 року в сумі 145 594 грн. 83 коп.,

3% річних в сумі 5625 грн. 16 коп. та інфляційні збитки в сумі 45 084 грн. 76 коп. за період з 14.01.2014року по 28.10.2014року, виходячи з суми боргу за грудень 2013 року в сумі 237 636 грн. 82 коп.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2014року між позивачем, відповідачем, Територіальним органом Казначейства у Сумській області, Департамент фінансів Сумської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням Роменського міськвиконкому Сумської області, Головним управлінням міського господарства виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області, був укладений договір № 553/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року № 30.

Відповідно до умов зазначеного договору сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача перед позивачем за спожитий природний газ за 2013 рік за договором № 13/2634-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012року.

Відповідно до підпунктів 1, 2, 3 пункту 11 договору про організацію взаєморозрахунків, сторони зобов'язалися забезпечити подання до територіальних органів Казначейства належним чином оформлених договорів та платіжних документів згідно з Порядком та умовами надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування; не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

В пункті 16 зазначеного договору сторони погодили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Пунктом 21 даного договору сторони погодили, що сума договору становить 1 333 062,81 грн.

Як вбачається з платіжного доручення № 3 від 28.10.2014р., відповідач, на підставі договору про організацію взаєморозрахунків, сплатив грошові кошти у сумі 1 333 062 грн. 81 коп. на користь позивача.

А отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про те, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу, а тому відсутні підстави для стягнення пені, передбаченої п. 7.2. договору купівлі-продажу природного газу та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Для застосування вказаних санкцій у вигляді пені та наслідків порушення грошового зобов'язання необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 16 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 30.09.2014року у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012, від 16.09.2014року у справі № 5011-42/1230-2012-69/542-2012.

Також, відповідно до правових висновків Верховного суду України від 09.09.2014р. №3-102гс 14, Верховний суд України вказав про відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої умовами договору поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Отже, для застосування санкцій, у вигляді пені та наслідків за порушення грошового зобов'язання, зобов'язань, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 16 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

За таких обставин, посилання апелянта на те, що місцевий господарський суд невірно застосовував судову практику Верховного суду України є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що розрахунок за поставлений у січні-квітні, жовтні - грудні 2013 року природний газ відбувся 28.10.2014року, прострочення оплати на умовах договору про організацію взаєморозрахунків відповідачем не допущено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

А тому, колегія суддів вважає неправомірними та необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 97 206 грн. 15 коп. пені, 258 318 грн. 63 коп. інфляційних втрат, 53 148 грн. 06 коп. 3% річних, за несвоєчасну оплату природного газу за строками розрахунків передбаченими укладеним між сторонами купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012року.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського суду.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 10.03.2015р. у справі №920/54/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 20.05.2015р.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Ільїн О.В.