КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Справа№ 910/802/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання: Куп`янській А.М.,

за участю представників сторін:

від позивача - Пантюшева Н.М. (дов. №ню-46 від 01.01.2014 року);

від відповідача - Поліщук О.М. (дов. №б/н від 28.08.2014 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАРАЗ"

на рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2015 року

у справі №910/802/15-г (суддя М.Є. Літвінова)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАРАЗ"

до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАРАЗ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про встановлення факту вини та повернення майна у попередній стан.

09.02.2015 року позивач звернувся із заявою про зміну предмету позову, в якій виклав позовні вимоги у наступній редакції:

- визнати дії відповідача щодо самовільного монтажу та встановлення вентиляційного каналу сантехнічного вузла, який призводить до руйнації будівлі та затіканні вологи в приміщення будинку №21/6, що розташований по вул. Лобановського Валерія, с. Чайки, Києво-Святошинського району, Київської області, незаконними;

- зобов'язати відповідача демонтувати самовільно встановлений вентиляційний канал сантехнічного вузла з усіх поверхів на яких він розташований в будинку №21/6, що знаходиться по вул. Лобановського Валерія, с. Чайки, Києво-Святошинського району, Київської області та привести покрівлю та перекриття в данному будинку в попередній стан, який існував до встановлення вентиляційного каналу сантехнічного вузла.

18.02.2015 року позивач звернувся до суду із заявою про зміну предмету позову відповідно до якої просив суд:

- визнати дії щодо самовільного монтажу та встановлення вентиляційного каналу сантехнічного вузла, що призводить до руйнування будівлі та затікання вологи в приміщення будинку №21/6, що розташований по вул. Лобановського Валерія, с. Чайки, Києво-Святошинського району, Київської області, неправомірними;

- зобов'язати відповідача демонтувати самовільно встановлений вентиляційний канал сантехнічного вузла з усіх поверхів на яких він розташований в будинку №21/6, по вул. Лобановського Валерія, с. Чайки, Києво-Святошинського району, Київської області та привести покрівлю та перекриття в даному будинку в попередній стан, який існував до встановлення вентиляційного каналу сантехнічного вузла.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.03.2015 року у справі №910/802/15-г у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАРАЗ" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2015 року у справі №910/802/15-г у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2015 року прийнято апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАРАЗ" на рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2015 року у справі №910/802/15-г до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Жук Г.А. та призначено розгляд справи на 13.05.2015 року.

В судовому засіданні 13.05.2015 року оголошено перерву до 27.05.2015 року на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

26.05.2015 року до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшли пояснення до апеляційної скарги вих.№47 від 26.05.2015 року.

В судове засідання, призначене на 27.05.2015 року, з'явились представники сторін, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, представник відповідача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01.06.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАРАЗ» (далі за текстом - підприємство) та публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» (далі за текстом - власник) було укладено договір №01/06/13 про управління будинком, надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку, нежитлових приміщень та прибудинкової території (далі за текстом - договір) (а.с. 20-23).

У відповідності до п.1.1. предметом договору є надання підприємством та оплата власником, згідно встановлених розрахунків, послуг з утримання приміщення та прибудинкової території, житлово-комунальних послуг (централізоване водо -, теплопостачання та водовідведення), послуг по санітарно-технічному обслуговуванню приміщення, вивозу побутових відходів, обслуговуванню водостоків, люків, димовентиляційних каналів, протипожежної автоматики, внутрішніх та зовнішніх тепло- та електропроводів приміщення, дезинсекції, дератизації, санітарному обслуговуванню прибудинкової території та допоміжних приміщень, освітленню та опаленню місць загального користування приміщення, послуг аварійної служби,підготовку приміщення до екслуатації у осінньо-зимовий період, обслуговування технічного обладнання приміщення, озеленення прибудинкової території, полив зелених насаджень, організація надання послуг з охорони місць загального користування.

Згідно з п.2.3.6. договору сторони дійшли згоди про те, що власник зобов'язується ремонтно-будівельні роботи проводити тільки при наявності відповідним чином оформленої та узгодженої проектної документації.

14.04.2014 року в приміщенні, яке розташоване в будинку №21/6 по вул. Лобановського в с. Чайки, Києво-Святошинського району Київської області, комісія товариства з обмеженою відповідальністю "Зараз" склала акт №20 (а.с. 44) про те, що відповідачем самовільно встановлено вентиляційний канал санвузла без відповідного проекту і погодження з інститутом, а також без врахування технологічного нагляду.

22.04.2014 інженером технічного надзору Морозовим С.М., під час огляду приміщення у вказаному будинку, було виявлено монтаж вентиляційного каналу сантехнічного вузла, який фактично не передбачений проектом будівлі та без врахування технічного призначення і вимог щодо фізичних розмірів до даної конструкції (а.с. 45), про що направлено відповідний лист позивачу.

Спір у справі виник у зв'язку із тим, що на думку позивача, відповідачем було порушено договірні зобов'язання при самовільному встановленні вентиляційного каналу в будинку 21/6 по вул. Лобановського Валерія в с. Чайки, а саме п.2.3.6 договору, чим порушено вимоги житлового та містобудівного законодавства, а також інтереси інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Статтею 179 ЖК УРСР передбачено, що користування будинками (квартирами) державного й громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями.

Згідно з п. 7.3. Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкової територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року за №45, власник та наймач (орендар) приміщень житлових будинків зобов'язаний: дотримуватись вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил.

Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкової території, передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на:

- своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством;

- відшкодування збитків, завданих їх майну та/або приміщенням, шкоди, заподіяної їх життю чи здоров'ю внаслідок незадовільного утримання будинку або ненадання чи надання не в повному обсязі послуг, відповідно до законодавства;

- переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Колегією суддів встановлено, що після обстеження приміщення, комісія в акті від 14.04.2014 року зафіксувала наявність вентиляційного каналу сантехнічного вузла, монтаж якого проведений без проекта та погодження, що стало підставою для звернення до суду із позовом.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76 (далі по тексту - Правила № 76), утримання будинків і прибудинкових територій - господарська

діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Пунктом 1.4.2. вказаних Правил передбачено, що переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається (п. 1.4.4 Правил).

Власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

У разі, якщо самовільне перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку (пункт 1.4.6. Правил).

Враховуючи вищезазначені вимоги чинного законодавства, для покладення на власника приміщення відповідальності за самовільне переобладнання, необхідно з'ясувати обставини, які підтверджують факт переобладнання приміщення, яке призвело до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту.

Позивачем, в порушення вимог ст.ст. 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження того, що встановлення вентиляційної шахти відповідачем призвело до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту.

У випадку погіршення технічного стану в цілому позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом про відшкодування вартості робіт, необхідних для усунення погіршення технічного стану.

Висновок експерта за результатами проведення експертного будівельного-технічного дослідження від 08.07.2014 року №0893 (а.с. 51-61) не містить доказів порушення конструктивних елементів.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі ст. 24 Закону України "Про основи містобудування" державний контроль у сфері містобудування здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та іншими спеціально уповноваженими на це державними органами.

Порядок здійснення державного контролю у сфері містобудування визначається законодавством.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: 1) безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню; 2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; 3) видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт; 4) проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації; 4-1) проводити перевірку відповідності будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що використовуються під час будівництва об'єктів, вимогам державних стандартів, норм і правил згідно із законодавством; 5) здійснювати контроль за додержанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів містобудування та архітектури; 6) залучати до проведення перевірок представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, експертних та громадських організацій (за погодженням з їх керівниками), фахівців галузевих науково-дослідних та науково-технічних організацій, які пройшли у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, державну атестацію в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури; 7) одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю. 8) вимагати у випадках, визначених законодавством, вибіркового розкриття окремих конструктивних елементів будинків і споруд, проведення зйомки і замірів, додаткових лабораторних та інших випробувань будівельних матеріалів, виробів і конструкцій; 9) забороняти за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію; 10) здійснювати фіксування процесу проведення перевірки з використанням аудіо- та відеотехніки; 11) здійснювати контроль за дотриманням порядку обстеження та паспортизації об'єктів, а також за реалізацією заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час їх експлуатації.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Держархбудінспекцією та її територіальними органами (п. 1 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 р. № 553).

З наведених норм вбачається, що контроль за дотриманням під час проведення будівельних робіт вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил здійснюють інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 п. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Тобто, у разі порушення відповідачем будівельних норм і правил, позов подає відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, а не позивач.

Отже, вимагаючи демонтувати спірні металеві конструкції, позивач не навів та не довів, які саме з правомочностей, що складають зміст права позивача, порушуються діями відповідача та відновлюються за наслідками задоволення позову.

Враховуючи все викладене вище в сукупності, суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого висновку, що позивач не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, який уповноважений звертатися до суду з позовом про зобов'язання усунути відповідні порушення, з огляду на що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідні висновки узгоджуються з практикою Вищого господарського суду України (постанови від 03.10.2013 року у справі №11/132; від 16.04.2013 року у справі №5011-53/9250-2012).

Крім того, умовами договору, а саме п.6.1.3. передбачено, що власник несе відповідальність згідно із законодавством і цим договором за зміну інженерних комунікацій приміщення, що завдало шкоду електротехнічному, сантехнічному, газовому та низькострумному обладнанню в приміщенні - у десятикратному розмірі від суми кошторисно-монтажних робіт для відновлення пошкодженого обладнання приміщення.

З аналізу вказаного пункту договору слідує, що умовами договору прямо передбачено відповідальність відповідача перед позивачем внаслідок зміни інженерних комунікацій приміщення у вигляді штрафу.

Таким чином, враховуючи викладене, не вбачається правових підстав, що передбачали б надання позивачу повноважень звертатися до суду з вимогою усунути порушення, допущені відповідачем у вигляді монтажу металевих конструкцій без дозвільної та проектної документації, чи захищати в суді порушені права співвласників будинку.

При цьому, позивачем не наведено доводів та доказів, з яких вбачалося б, в чому саме полягає у спірних правовідносинах порушення цивільних прав чи охоронюваних законом інтересів саме позивача в межах його правового статусу.

Доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2015 року у справі №910/802/15-г.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАРАЗ" на рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2015 року у справі №910/802/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2015 року у справі №910/802/15-г залишити без змін.

3. Справу №910/802/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

Г.А. Жук