ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2015 р. Справа №926/1863/14

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача (скаржника) - Конопліцький І.В.

від відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вих.№14/2-200 від 27.02.2015 року

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.02.2015 року (підписане 13.02.2015 року), суддя Марущак І.В.

у справі №926/1863/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Комунального підприємства «Хотинтепломережа» Хотинської міської ради, м. Хотин

про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат - 55603,31 грн.

в с т а н о в и в :

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 12.02.2015 року по справі №926/1863/14 позов ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково: присуджено до стягнення на користь останнього з Комунального підприємства «Хотинтепломережа» Хотинської міської ради 9820,26 грн. - пені, 8271,69 грн. - інфляційних втрат та 8941,80 грн. - 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог, а саме: щодо стягнення пені в розмірі 28569,56 грн. - суд відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суд визнав правомірним нарахування відповідачеві інфляційних втрат, 3% річних та пені за неналежне виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати вартості поставленого позивачем природного газу. Разом з тим, суд, посилаючись на положення ст.256, ч.1 ст.258, ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України та заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, відмовив у стягненні пені в розмірі 28569,56 грн., у зв'язку зі спливом позовної давності.

Не погоджуючись частково з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.02.2015 року по справі №926/1863/14 в частині відмови у стягненні 28569,56 грн. - пені, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник вказує, що місцевим господарським судом зроблено помилковий висновок про сплив позовної давності щодо вимоги про стягнення частини нарахованої пені, помилково застосувавши положення ст.258 ГПК України, в той час як сторони договору, враховуючи положення ч.1 ст.259 ЦК України, збільшили строк позовної давності до п'яти років, про що погодили у п.9.3 договору №13/2673-БО-38 від 28.12.2012 року.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 року склад судової колегії у справі №926/1863/14 змінено: замість суддів Гнатюк Г.М. та Кравчук Н.М. введено суддів Бойко С.М. та Бонк Т.Б.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.02.2015 року по справі №926/1863/14 в частині відмови у стягненні 28569,56 грн. - пені та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Разом з тим, у запереченні на апеляційну скаргу (вих.№0132 від 16.03.2015 року) зазначає про неможливість взяти участь у судових засіданнях, а в поясненні (вих.№0437 від 12.05.2015 року) не заперечує про розгляд справи за його відсутності.

Крім того, у запереченні на апеляційну скаргу (вих.№0132 від 16.03.2015 року) відповідач просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, зазначаючи, що наведені апелянтом доводи є необґрунтованими та базуються лише на припущеннях, які документально не підтверджені.

Оскільки, явка представника відповідача не визнавалась обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача (скаржника), розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (в тексті договору - продавець) та Комунальним підприємством «Хотинтепломережа» Хотинської міської ради» (в тексті договору - покупець) укладено договір №13/2673-БО-38 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 3.3 Договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п.11.1 Договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір купівлі-продажу природного газу №13/2673-БО-38 від 28.12.2012 року підписано уповноваженими представниками сторін, а їх підписи скріплено печатками юридичних осіб - сторін договору.

На виконання умов Договору (з урахуванням Додаткової угоди) позивач поставив відповідачу за період з січня 2013 року по грудень 2013 року включно природний газ обсягом 450,284 тис. куб. м на загальну суму 2 087 759,15 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів прийому-передачі природного газу, що підписані представниками обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем повністю сплачено кошти за поставлений позивачем у січні-грудні 2013 року природний газ на загальну суму 2 087 759,15 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень, однак, як вбачається з останніх оплата здійснювалась відповідачем невчасно, з порушенням умов 6.1 Договору.

Враховуючи наведене вище, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Хотинтепломережа» Хотинської міської ради 38389,82 грн. - пені, 8271,69 грн. - інфляційних втрат та 8941,80 грн. - 3% річних, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу природного газу №13/2673-БО-38 від 28.12.2012 року (а саме: порушенням строків оплати поставленого природного газу).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст.ст.526, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Вимогами ст.530 ЦК України передбачено строк (термін) виконання зобов'язання та зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом з тим, згідно п.п.1, 2 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як зазначалось вище, у пункті 6.1 Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням приписів ст.549, ч.2 ст.625 ЦК України та ст.1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу (п.1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Враховуючи наведене вище, перевіривши долучений до позовної заяви розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 8941,80 грн. - 3% річних та 8271,69 грн. - інфляційних втрат.

Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 38389,82 грн. - пені, колегія суддів зазначає наступне:

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.7.2 Договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Місцевий господарський суд, посилаючись на положення ст.256, ч.1 ст.258, ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України та заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, відмовив у стягненні пені в розмірі 28569,56 грн., у зв'язку зі спливом позовної давності, зазначивши, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом 11.12.2014 року та стягненню підлягає пеня нарахована в межах річного періоду позовної давності, а саме: з 11.12.2013 року по 11.12.2014 року, в стягненні пені поза цим періодом слід відмовити в зв'язку із застосуванням пропуску строку позовної давності. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягненню підлягає пеня в загальній сумі 9820,26 грн., а саме: за зобов'язаннями жовтня 2013 року в сумі 816,93 грн. (період з 11.12.2013 року по 30.12.2013 року), за зобов'язаннями листопада 2013 року в сумі 1318,96 грн. (період з 14.12.2013 року по 23.01.2014 року) за зобов'язаннями грудня 2013 року в сумі 7684,37 грн. (період з 14.01.2014 року по 28.03.2014 року).

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи нижченаведене:

Позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим кодексом.

За змістом п.1 ч.2 ст.258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Так, у п.9.3 договору купівлі-продажу природного газу №13/2673-БО-38 від 28.12.2012 року сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Слід зазначити, що пунктом 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» передбачено, що за правилами ч.1 ст.259 ЦК України, сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

З огляду на наведені вище положення законодавства, враховуючи, що пункт 9.3 договору купівлі-продажу природного газу №13/2673-БО-38 від 28.12.2012 року не визнано недійсним у встановленому порядку, тому в силу презумпції правомірності правочину, передбаченої ст.204 ЦК України, він підлягає обов'язковому виконанню сторонами.

Як зазначалось вище, договір купівлі-продажу природного газу №13/2673-БО-38 від 28.12.2012 року підписано уповноваженими представниками сторін, а їх підписи скріплено печатками юридичних осіб - сторін договору.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції помилково відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 38389,82 грн. - пені у зв'язку зі спливом позовної давності, не врахувавши при цьому положення ч.1 ст.259 ЦК України та умови п.9.3 укладеного між сторонами договору.

Перевіривши долучений позивачем до позовної заяви розрахунок пені на загальну суму 38389,82 грн., який є обґрунтованим та арифметично вірним, беручи до уваги наведені вище положення законодавства та умови укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу №13/2673-БО-38 від 28.12.2012 року, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.02.2015 року по справі №926/1863/14 в частині відмови у стягненні 28569,56 грн. - пені та прийняття в цій частині нового рішення про задоволення позову. В частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 9820,26 грн. - пені, 8271,69 грн. - інфляційних втрат та 8941,80 грн. - 3% річних рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» коли приймається нове судове рішення апеляційної інстанції після скасування судового рішення місцевого господарського суду або судом касаційної інстанції після скасування судових рішень судів нижчих інстанцій, то розподіл сум судового збору здійснюється постановою відповідно апеляційної або касаційної інстанції, який прийняв нове рішення.

У зв'язку із частковим скасуванням рішення місцевого господарського суду, з урахуванням ст.ст.44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2740,50 грн. - судового збору, з яких: 1827 грн. - за подання позову та 913,50 грн. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 104, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволити.

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.02.2015 року по справі №926/1863/14 скасувати в частині відмови у стягненні 28569,56 грн. - пені та в цій частині прийняти нове рішення про задоволення позову.

В решті рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства «Хотинтепломережа» Хотинської міської ради (60000, Чернівецька область, м. Хотин, вул. Олімпійська, 77, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 28569,56 грн. - пені.

Стягнути з Комунального підприємства «Хотинтепломережа» Хотинської міської ради (60000, Чернівецька область, м. Хотин, вул. Олімпійська, 77, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 2740,50 грн. - судового збору (з яких: 1827 грн. - за подання позову та 913,50 грн. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги).

На виконання постанови місцевому господарському суду видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №926/1863/14 повернути до господарського суду Чернівецької області.

Повну постанову складено 28.05.2015 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

Бонк Т.Б.