РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/6175/15-г 20.05.15 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАЛЬП УКРАЇНА"

до Державного підприємства "Конярство України"

про стягнення 272 208,00 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Пархоменко Ю.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача: Жученко І.Ю. за довіреністю № б/н від 16.01.2015 р.;

від відповідача: Рябков О.В. за довіреністю № 1 від 12.01.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРАЛЬП УКРАЇНА" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Конярство України" про стягнення 272 208,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.03.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 01.04.2015 р.

Ухвалою від 01.04.2015 р. розгляд справи відкладено на 21.04.2015 р.

20.04.2015 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшли додаткові документи по справі.

21.04.2105 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшли додаткові документи по справі та заява про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання 21.04.2015 не з'явився, проте 20.04.2015 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 21.04.2015 р. представник позивача подала клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів та підтримала заяву про збільшення позовних вимог, яка за своєю правою природою являється заявою про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог.

18.05.2015 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшов відзив на позов.

У судовому засіданні 20.05.2015 р. представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 20.05.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

12.04.2013 р. між Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРАЛЬП УКРАЇНА" (надалі - позивач, Постачальник) та Філією «Дніпропетровський кінний завод № 65» Державного підприємства "Конярство України" (надалі - відповідач, Покупець) укладено договір поставки насіння № 4228 (надалі - Договір).

Відповідно до п. п. 1.1. - 2.2. Договору, в порядку та на умовах, визначених даним Договором, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити даний товар. Найменування товарів, їх кількість, ціни товарів, їх вартість загальна і за одиницю визначаються у Специфікаціях та видаткових накладних, які будуть являтись невід'ємною частиною цього Договору. Сторони домовились, що на всі накладні, за якими Постачальник поставив Покупцю товар протягом строку дії Договору, поширюються всі норми даного Договору, в тому числі відносно умов поставки і оплати поставленої продукції, а також санкцій за прострочення оплати, навіть якщо товар, відпущений по накладній, не вказаний у Специфікаціях або інших Додатках до Договору.

Згідно з п. 3.1. Договору, загальна вартість Договору складає суму всіх поставок, здійснених протягом строку дії цього Договору.

Пунктом 3.3. Договору сторони погодили, що розрахунок за товари, що поставляються у відповідності до даного Договору, здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника згідно з виставленими рахунками у строки та на умовах, погоджених Сторонами у Специфікації (Специфікаціях) до цього договору.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується здійснення позивачем поставки відповідачу товару за видатковою накладною № 413 від 25.04.2013 р. на суму 173 808,00 грн.; № 339 від 15.04.2013 р. на суму 98 400,00 грн. та № 335 від 15.04.2013 р. на суму 261 312,00 грн. Всього позивачем поставлено відповідачу товар за Договором на суму 533 320,00 грн.

Факт поставки товару та його отримання відповідачем підтверджуються також податковими накладними та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей (типова форма № М-2), копії яких наявні у матеріалах справи.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що у наданих довіреностях на отримання товару зазначено інше найменування, ніж у Специфікаціях та накладних.

Проте, такі твердження відповідача не відповідають фактичним обставинам справи і не можуть братись судом до уваги з огляду на те, що з вказаних довіреностей вбачається внесення у них часткового найменування товару, зазначеного у Специфікаціях, видаткових та податкових накладних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Конярство України" (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, буд. 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАЛЬП УКРАЇНА" (49054, м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, буд. 8; ) 533 320 (п'ятсот тридцять три тисячі триста двадцять) грн. 00 коп. заборгованості та 10 666 (десять тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 40 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 25.05.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна