ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015 р. Справа №917/670/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Сади України", фактична адреса: вул. Академіка Проскури, 1, м. Харків, 61070; юридична адреса: с. Красне, Кегичівський район, Харківська область, 64032

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яромир-Агро", вул. Київська, 4, корпус В, с. Вікторія, Пирятинський район, Полтавська область, 37044

про стягнення грошових коштів в сумі 206 207,16 грн.

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Маюра В.А. дов. б/н від 14.04.2015р.,

від відповідача: не з'явився.

У судовому засіданні 21.05.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного тексту рішення згідно статті 85 ГПК України.

Суть справи: розглядається позовна заява про заборгованості в сумі 206 207,16 грн. за договором купівлі-продажу з відстрочкою платежу №А0100406 від 11.03.2013р., з яких: 131 756,00 грн. - сума основного боргу, 54 687,76 грн. - 30% річних, 19 763,40 грн. - сума штрафу за прострочення оплати товару.

17.04.2015 року від позивача до суду надійшов лист, в якому позивач повідомив суд про відсутність судових рішень чи судових проваджень щодо предмету спору та інших документів щодо спірних правовідносин чи питань, пов'язаних зі спірними правовідносинами. До листа позивач додав копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відносно позивача, роздруківку з сайту ЄДР щодо відповідача, оригінал акту звірки взаємних розрахунків, супровідний лист №52 від 08.04.2015р., копію фіскального чеку та опису вкладення до цінного листа.

В судовому засіданні 23.04.2015 року суд розпочав слухання справи по суті.

Представник позивача виклав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Суд оглянув оригінали документів, вказаних в додатку до позовної заяви, наданих в судовому засіданні представником позивача.

21.05.2015 року від відповідача по електронній пошті надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги визнав частково в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 131 756,00 грн. В частині заявлених до стягнення 54 687,76 грн. 30% річних та 19 763,40 грн. суми штрафу за прострочення оплати товару відповідач вимоги не визнає, посилаючись на відсутність будь-яких документів, скріплених печаткою відповідача, що свідчать про можливість їх нарахування.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився. По електронній пошті 21.05.2015р. за вх. №7456 надіслав клопотання про відкладення слухання справи у зв'язку з зайнятістю повноважного представника в іншому судовому засіданні.

Суд клопотання відхиляє виходячи з наступного.

Ухвалою про порушення провадження у справі від 01.04.2015 року розгляд даної справи було призначено на 23.04.2015 року. Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений належним чином (поштове повідомлення про вручення ухвали суду в матеріалах справи), але в судове засідання не з'явився надіславши до суду по електронній пошті клопотання (від 22.04.2015р. №5879) про відкладення розгляду справи, в зв'язку з зайнятістю юриста в іншому судовому засіданні. Дане клопотання судом було задоволено та відкладено розгляд справи на 21.05.2015 року. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.1997, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може не брати до уваги доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з його відсутністю (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-четвертою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК).

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, господарський суд повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, то справа розглядається за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

11 березня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю агрофірма "Сади України" (надалі Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Яромир-Агро" (надалі Відповідач) укладено Договір купівлі - продажу з відстрочкою платежу №А0100406 (надалі Договір) на підставі ч. 1 статті 694 ЦК України.

Згідно п. 1.1. Договору продавець прийняв на себе зобов'язання передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити на умовах даного Договору сільськогосподарську продукцію - насіннєвий матеріал в асортименті (надалі за текстом -Товар), а саме - насіння гібриду кукурудзи NS-300 (IV фр) (F1) в кількості 400 ПО., загальна вартість якого складає 241 756,00 грн. Поставка Товару здійснюється Продавцем у період до 15 квітня 2013 року (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 4.4 Договору Відповідач мав здійснити оплату за поставлений Товар у період з 20.10.2013 року по 30.10.2013 року.

12 квітня 2013 року Позивачем на виконання умов Договору згідно видаткової накладної №А1000486 було поставлено Відповідачу наступний насіннєвий матеріал: насіння гібриду кукурудзи NS-300 (IV фр) (F1) в кількості 400 ПО, загальна вартість якого складає 241 756,00 грн. Вказаний Товар отримав - Науменко Володимир Іванович, який діяв на підставі довіреності №44 від 11.04.2013 року (арк. с. 13-14).

Позивач вказує, що взяті на себе зобов'язання щодо оплати отриманого Товару Відповідач виконав не в повному обсязі, здійснивши часткову оплату в сумі 110 000, 00 грн. Таким чином, за Відповідачем рахується заборгованість перед Позивачем в сумі 131 756,00 грн., яку і просить стягнути Позивач.

15.11.2013 р. Позивач звернувся до Відповідача з вимогою вих. №400, відповідно до якої повідомив про утворення і збільшення заборгованості та просив її погасити, однак дана вимога була залишена Відповідачем без задоволення.

Відповідно до п. 4.5. Договору оплата, здійснена в зазначений цим Договором строк, вважається своєчасною. При проведенні оплати після строку, зазначеного в п. 4.2. даного Договору, вважається простроченою.

Відповідно до п. 4.6. Договору при здійсненні Покупцем оплати після строку, зазначеного в п. 4.4. даного Договору Покупець у порядку ч. 5 статті 694 ЦК України зобов'язаний сплатити відсотки за користування коштами в розмірі 30% річних від простроченої суми, що підлягає до оплати. Відсотки нараховуються від дня, коли Товар повинен бути оплачений і до дня його фактичної оплати на суму простроченого платежу за весь період прострочення.

Згідно п. 7.1 Договору у випадку, якщо Покупець не здійснить оплату в строки, зазначені у цьому Договорі, він несе майнову відповідальність у вигляді сплати штрафу у розмірі 15 % від вартості Товару.

На підставі пункту 4.6. та 7.1 Договору Позивачем нараховано Відповідачу: 30% річних в сумі 54 687,76 грн. за період з 31.10.2013р. по 19.03.2015р. та штраф в сумі 19 763,40 грн., які Позивач також просить суд стягнути з Відповідача.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між Позивачем та Відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору купівлі - продажу, згідно якого, в силу статті 655 ЦК України, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги. Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов'язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент пред'явлення позову та розгляду справи, Відповідач свої зобов'язання за Договором купівлі-продажу №А0100406 від 11.03.2013 року в повному обсязі не виконав.

У відзиві на позовну заяву Відповідач визнав позов в частині суми основного боргу в розмірі 131 756,00 грн., а відтак вимога Позивача в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Згідно вимог ч. 5 статті 694 ЦК України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Відповідно до вищезазначених норм матеріального права, Сторонами в Договорі (п. 4.6.) узгоджено, що при здійсненні Покупцем оплати після строку, зазначеного в п. 4.4. даного Договору Покупець у порядку ч. 5 статті 694 ЦК України зобов'язаний сплатити відсотки за користування коштами в розмірі 30% річних від простроченої суми, що підлягає до оплати. Відсотки нараховуються від дня, коли Товар повинен бути оплачений і до дня його фактичної оплати на суму простроченого платежу за весь період прострочення.

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Під штрафними санкціями, згідно зі ст. 230 ГК України, слід розуміти господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Згідно п. 7.1 Договору у випадку, якщо Покупець не здійснить оплату в строки, зазначені у цьому Договорі, він несе майнову відповідальність у вигляді сплати штрафу у розмірі 15% від вартості Товару.

Положеннями статей 627, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Перевіривши надані Позивачем розрахунки 30% річних в розмірі 54 687,76 грн. та суми штрафу в розмірі 19 763,40 грн. (15% від суми боргу) суд вважає позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 статті 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідачем не спростовані обставини зазначені у позові. Заперечення відповідача на відсутність будь-яких документів, скріплених печаткою відповідача, що свідчать про можливість нарахування річних та штрафу, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки, як вже зазначалось вище, судом встановлено, що при укладенні договору № від 11.03.2013 року сторони погодили їх нарахування. Даний договір підписаний уповноваженими особами сторін, скріплений їх печатками та є підставою для виникнення прав та обов'язків.

Інших заперечень відповідач не навів.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, всебічно повно та об'єктивно за своїм внутрішнім переконанням оцінивши всі обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Понесені Позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача відповідно до статті 49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яромир-Агро" (вул. Київська, 4, корпус В, с. Вікторія, Пирятинський район, Полтавська область, 37044, код 33582194) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Сади України" (фактична адреса: вул. Академіка Проскури, 1, м. Харків, 61070; юридична адреса: с. Красне, Кегичівський район, Харківська область, 64032, ) 131 756,00 грн. суми основного боргу, 54 687,76 грн. 30% річних, 19 763,40 грн. штрафу за прострочення оплати товару та 4 124,14 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено: 25.05.2015 р.

Суддя Тимощенко О.М.