ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 року Справа № 904/1102/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Пруднікова В.В., Орєшкіної Е.В.

при секретарі судового засідання: Герун Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Корсун І.Д., представник, довіреність №368 від 25.02.15;

від відповідача: Кушнарьов Є.І., представник, довіреність №б/н від 30.01.15;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРИВОРІЖСПЕЦРЕМОНТ", м. Кривий Ріг на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2015р. у справі № 904/1102/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"КРИВОРІЖСПЕЦРЕМОНТ",

м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна

організація №14", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення суми основного боргу за договором в розмірі 18990 грн 00 коп, 3% річних в розмірі 2945 грн 90 коп та суми інфляційної складової в розмірі 4528 грн 20 коп

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2015р. у справі №904/1102/15 (суддя Новікова Р.Г.) у задоволенні позову відмовлено повністю з підстав передчасного звернення позивача із позовом до суду.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "КРИВОРІЖСПЕЦРЕМОНТ" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що договір, укладений між сторонами, своєї дії не припинив, а діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, тому позовна давність не спливла. Зазначив, що графіки платежів згідно нормативних нарахувань поточного ремонту не складались, гарантійний строк сплив 31.06.2010р. та відповідач до цього часу мав розрахуватись за виконані роботи. Звернув увагу, що судом першої інстанції не був досліджений факт наявності заборгованості станом на 21.08.2014р. (на момент складання акту взаєморозрахунків) та те, що вказана заборгованість обліковується на балансі Відповідача. Окрім того, судом не прийнятий факт того, що 10.09.2014р. Позивачем на адресу Відповідача була направлена копія позовної заяви, однак останній не здійснив будь-яких дій щодо погашення заборгованості та досудового врегулювання спору.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив з огляду на її необґрунтованість. Зазначив, що відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України мав оплатити роботи після їх прийняття. Підстави вважати договір діючим до цього часу відсутні. Окрім того, акт звірки взаєморозрахунків від 21.08.2014р. не містить посилання на договір та період, за який виникла заборгованість у сумі 18 990,00 грн. Акт підписаний неуповноваженою особою (тільки головним бухгалтером Відповідача ОСОБА_1, яка на той час не виконувала обов`язки директора), що свідчить про його недійсність. Вказує, що підставою для оплати робіт є акт виконаних робіт. З урахуванням того, що акт був підписаний у червні 2009 року, вважає, що право пред`явити вимогу на оплату виникло у Позивача з 01.07.2009р. Оскільки строк позовної давності у три роки сплив за спірною вимогою 01.07.2012р. та відповідачем заявлено про його застосування, вважає наявними підстави для застосування ч.3 ст. 267 Цивільного кодексу України. Просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом при перегляді справи в апеляційному порядку встановлено, що 16.05.2009р. між Комунально-житловим підприємством №14 як замовником (надалі - Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Криворіжспецремонт" як виконавцем (надалі - Позивач) був укладений договір №9 (далі - Договір) строком дії з дати підписання до виконання всього обсягу робіт, повного розрахунку та закінчення гарантійного строку.

Відповідно до п. 1 Договору Відповідач доручив, а Позивач прийняв на себе зобов'язання виконати своїми силами на свій ризик роботи з поточного ремонту житлового будинку за адресою - м. Кривий Ріг, вул. Черкасова, буд. 8. Обсяг, характер і вартість робіт визначається кошторисом, який є невід`ємною частиною Договору.

У пунктах 2.1-2.2 Договору сторони визначили, що вартість Договору становить 18 990,00 грн з урахуванням ПДВ. Вартість робіт є попередньою, остаточна вартість робіт визначається на підставі акту виконаних робіт.

Згідно пункту 3.2 Договору прийом та оцінка виконаних робіт здійснюється уповноваженими особами Відповідача та оформляється підписанням актів за формою №КБ-2в, які є підставою для оплати коштів на користь Позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем були виконані підрядні роботи на суму, обумовлену Договором - 18 990,00 грн, про що сторонами підписані без зауважень та заперечень локальний кошторис з розрахунком договірної ціни №20-0-1-1, акт №20-0-1-1 приймання виконаних робіт за червень 2009р. та довідка про вартість виконаних підрядних робіт від 24.06.2009р. (а.с. 11-17). Прийняття спірних робіт на суму 18 990,00 грн Відповідачем не заперечується.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що розрахунки за виконані роботи здійснюватимуться за графіком згідно нормативних нарахувань поточного ремонту вище згаданого будинку.

Згідно пояснень сторін графік розрахунків між сторонами не складався, Відповідачем сума заборгованость за виконані роботи - 18 990,00 грн досі не сплачена.

Згідно з ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість Відповідача підтверджується наявними у справі належними доказами, зокрема, актом прийому-передачі виконаних робіт за червень 2009 року, довідкою про вартість виконаних робіт від 24.06.2009р., що підписані сторонами. Окрім того, Відповідачем наданий отриманий від Позивача рахунок-фактура № 23806-01 від 23.06.2009р. на суму 18 990,00 грн, направлення якого не заперечується позивачем. Таким чином, зазначені докази підтверджують отримання робіт Відповідачем та його обізнаність про суму, яка має бути сплачена Позивачу за їх виконання саме у червні 2009 року, тому, враховуючи п. 3.2. Договору колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість за Договором виникла з 02.07.2009р.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення (ч.3 ст. 267 Цивільного кодексу України).

04.03.2015р. Відповідачем була подана заява про застосування до спірних відносин позовної давності (а.с. 48).

Враховуючи наведене, а також те, що із позовом до суду Позивач звернувся 12.02.2015р., колегія суддів вважає правомірним застосувати до спірних відносин позовну давність, строк якої сплив 02.07.2012р., у зв`язку з чим у позові відмовити.

Заявлені Позивачем позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 5 450 грн 13 коп та 3% - 8 106 грн 65 коп є додатковими вимогами, позовна давність до яких спливає зі спливом позовної давності до основної вимоги (ст. 266 Цивільного кодексу України, п. 5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29.05.2013р. №10), тому в цій частині вимог судом першої інстанції також відмовлено правомірно.

Заперечення Позивача про переривання позовної давності в силу підписання сторонами акту звірки взаєморозрахунків від 21.08.2014р. судом відхиляються, оскільки визнання Відповідачем існуючою перед Позивачем заборгованості, зокрема, за червень 2009 року у сумі 18 990,00 грн (а.с. 10) не перериває позовну давність за цією вимогою, оскільки таке визнання було здійснено після спливу позовної давності.

Крім того, колегія суддів також зауважує, що подання кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду, та надіслання її копії відповідачу у справі є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин; відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні ст. 530 Цивільного кодексу України (абз. 4 п. 1.7. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14).

У відповідності з п. 12 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо передчасності звернення позивача із позовом, з огляду на невизначення Договором строку виконання грошового зобов`язання та відсутність направлення Відповідачу вимоги про оплату, оскільки в матеріалах справи є рахунок на оплату, що є вимогою в розумінні ст. 530 Цивільного кодексу України.

Крім того, апеляційний суд відзначає, що в силу ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Таке право у позивача виникло з часу підписання спірного акту виконаних робіт 24.06.2009р., тому в будь-якому разі позовна давність за даними вимогами спливла, та суд повинен був відмовити в позові саме за спливом позовної давності, а не з підстав не пред'явлення вимоги, яка була наявна в матеріалах справи.

Проте, помилковий висновок суду щодо обставин справи не вплинув на вірність прийнятого рішення про відмову в позові, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44-49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРИВОРІЖСПЕЦРЕМОНТ", м. Кривий Ріг залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2015р. у справі № 904/1102/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцятиденного строку з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено 29.05.2015р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.В. Прудніков