КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2015 р. Справа№ 910/5336/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Новікова М.М.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача (за зустрічним позовом): не з'явились

від відповідача (за зустрічним позовом): Гаврасюк В.Ю.

за дов. 1-131100 від 15.01.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну

скаргу Приватного акціонерного товариства

„Карло Пазоліні Трейдінг"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 27.03.2015 р.

у справі № 910/5336/15-г (суддя Підченко Ю.О.)

за зустрічною позовною заявою Приватного акціонерного товариства

„Карло Пазоліні Трейдінг"

до Публічного акціонерного товариства „Банк"Фінанси та кредит"

про визнання пункту договору про відновлювальну

кредитну лінію недійсним.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2015 р. у справі № 910/5336/15-г зустрічну позовну заяву Приватного акціонерного товариства „Карло Пазоліні Трейдінг" та додані до неї документи на 6 аркушах (в тому числі квитанція № від 25.03.2015 р.) повернуто заявнику без розгляду.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство „Карло Пазоліні Трейдінг" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2015 р. у справі № 910/5336/15-г, передати справу № 910/5336/15-г на розгляд Господарському суду м. Києва.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було прийнято ухвалу з порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому скаржник вважає ухвалу необґрунтованою та незаконною, такою, що порушує його права та підлягає скасуванню апеляційним судом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 р. у справі № 910/5336/15-г у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Іоннікова І.А. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Карло Пазоліні Трейдінг" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 13.05.2015 р.

12.05.2015 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача (за зустрічним позовом) - Публічного акціонерного товариства „Банк"Фінанси та кредит" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 р. у справі № 910/5336/15-г було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 р. у справі № 910/5336/15-г у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Карло Пазоліні Трейдінг" прийнято до провадження після розпорядження та призначено розгляд справи на 13.05.2015 р.

13.05.2015 р. в судове засідання з'явились уповноважені представники відповідача (за зустрічним позовом). Представники позивача (за зустрічним позовом) у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача (за зустрічним позовом).

Представник відповідача (за зустрічним позовом) проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Карло Пазоліні Трейдінг" залишити без задоволення, ухвалу господарського суду м. Києва від 27.03.15 р. без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як вбачається з копій матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кердит" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Карло Пазоліні Трейдінг" про стягнення 88 532 916,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.03.2015 р. порушено провадження у справі №910/5336/15-г, розгляд справи призначено на 27.03.2015 р.

25.03.2015 р. від Приватного акціонерного товариства "Карло Пазоліні Трейдінг", через відділ діловодства суду, надійшла зустрічна позовна заява вх. №7353/15, відповідно до якої заявник просить суд визнати недійсним підпункт е) пункту 6.1 договору про відновлювальну кредитну лінію №614v-01-06 від 17.07.2006 р.

Відповідно до ст. 60 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним. Подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів.

Розглянувши подану Приватним акціонерним товариством "Карло Пазоліні Трейдінг" зустрічну позовну заяву по справі №910/5336/15-г, судом першої інстанції встановлено, що остання не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не подано доказів сплати судового збору.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви заявник просить:

- визнати недійсним підпункт е) пункту 6.1 договору про відновлювальну кредитну лінію №614v-01-06 від 17.07.2006 р.

Отже, позивачем заявлено вимогу немайнового характеру.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 2015 року - 1 218,00 грн.

Отже, 1 розмір мінімальної заробітної плати становить - 1 218,00 грн., а тому за подачу даного зустрічного позову судовий збір мав бути сплачений у розмірі 1 218,00 грн.

В той же час, в якості доказу сплати судового збору за подачу такого зустрічного позову заявником надано квитанцію № від 25.03.2015 р. на суму 1 008,00 грн.

Таким чином, заявником не подано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. В своїй апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство „Карло Пазоліні Трейдінг" зазначає, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, зокрема ч. 5 ст. 86 ГПК України (винесення ухвали та її зміст), передбачає вказівку на дії, що їх повинні вчинити сторони у справі. Всупереч такій нормі ГПК України, на думку скаржника, в резолютивній частині оскаржуваної ухвали відсутні взагалі будь-які вказівки на дії, що має вчинити скаржник, або будь-яка інша особа.

В своєму відзиві на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство „Банк"Фінанси та кредит" від 12.05.2015 р. № 24.2.2/118 зазначає, що судом першої інстанції повністю дотримано вимоги чітко зазначеної статті.

У змісті ухвали Господарського суду міста Києва від 27.03.2015 р. у справі № 910/5336/15-г суд навів повне, всебічне обґрунтування порушення заявником встановленого законом порядку та розміру сплати судового збору, а саме його не повної сплати (детально та конкретно розписано розмір недоплати), та як наслідок правомірно залишив позов без розгляду.

Також в своїй апеляційній скарзі апелянт стверджує, що судом першої інстанції не було враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 19.06.2001 року „Круз проти Польщі", яким ніби-то передбачено, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду.

В своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач (за зустрічним позовом) не погоджується з вищенаведеними доводами скаржника, аргументуючи, що в п. 55 рішення від 19.06.2001 року „Круз проти Польщі", вказано, що Суд підкреслює, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

В конкретному випадку, приписами п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України чітко передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо до позовної заяви не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Враховуючи те, що є чітка законодавчо встановлена норма, а саме обмеження, які покладені на суд стосовно повернення позовної заяви, в разі не подання доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі, в даному випадку порушення вищевказаної статті Конвенції відсутні.

Також, відповідач (за зустрічним позовом) звертає увагу суду на тому, що в п. 59 рішення Європейського суду зазначено наступне: „Враховуючи вищезазначений виклад принципів, встановлених прецедентним правом, Суд ще раз нагадує, що він ніколи не виключав можливість того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень та доступ особи до суду".

Більше того, в п. 60 рішення, Європейський суд вказує, що: „Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції".

Таким чином, судом першої інстанції вірно в силу приписів процесуального права було повернуто позовну заяву скаржника через недотримання п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, а саме недостатній розмір сплати скаржником судового збору, який є законодавчо визначеним. В даній ситуації не може йти мова про порушення ст. 6 Конвенції, а тим більше про порушення права на доступ до правосуддя.

Крім цього, незважаючи на законодавчо визначені критерії подання позовної заяви, в конкретній справі жодним чином не порушуються права заявника щодо звернення до суду, з огляду на той факт, що в ч. 3 ст. 63 ГПК України передбачено, що в разі повернення позовної заяви це не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущенного порушення, що в свою чергу чітко прописано судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваної ухвали про повернення зустрічної позовної зави без розгляду Господарського суду міста Києва від 27.03.2015 р. у справі № 910/5336/15-г.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала про повернення зустрічної позовної зави без розгляду Господарського суду міста Києва від 27.03.2015 р. у справі № 910/5336/15-г прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Карло Пазоліні Трейдінг" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.03.2015 р. у справі № 910/5336/15-г - без змін.

2. Матеріали справи № 910/5336/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

М.М. Новіков