ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р.Справа № 922/2638/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі», м. Дніпропетровськ
до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект», м. Харків
про стягнення 65014,60 гривень
за участю представників:

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Міське комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» - звернувся з позовом до відповідача - Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» - про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 59820,20 грн., пені в розмірі 2530,35 грн., 3% річних у розмірі 177,31 грн., інфляційні втрати у розмірі 2486,60 грн., а також просив суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору № 080633 від 20.01.2014 р. про постачання теплової енергії щодо оплати вартості отриманої теплової енергії.

Ухвалою господарського Харківської області від 29 квітня 2015 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 19 травня 2015 року.

18 травня 2015 року до суду супровідним листом (вх.№19868) від представника позивача надійшли документи, які суд долучив до матеріалів справи. Представник позивача також просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розглянути справу за його відсутністю

В судове засідання сторони своїх уповноважених представників не направили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів не надав.

Розглянувши клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, враховуючи положення ст. 22 ГПК України, диспозитивність права сторони на участь в судовому засіданні, суд вважає за можливе це клопотання задовольнити та розглянути справу без участі в судовому засіданні представника позивача.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

20 січня 2014 року між позивачем (як енергопостачальною організацією) та відповідачем (як споживачем) був укладений договір №080633 про постачання теплової енергії.

Згідно з Договором №080633 від 20.01.14 р. про постачання теплової енергії, позивач постачав через свої теплові магістралі теплову енергію до споживача за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Центральна, 6, відповідно Додатку №1 до договору, за яку споживач повинен здійснити згідно з п.7.3 Договору, передплату по власним платіжним дорученням, а остаточну оплату здійснити після одержання рахунку Енергопостачальної організації не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 7.4 договору).

Протягом опалювального періоду 2014 - 2015 рр. відповідач систематично порушував свої зобов'язання відносно оплати за отриману теплову енергію, чим порушив пункт 7.3 Договору, внаслідок чого за Дніпропетровською філією Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» утворилась заборгованість у pозмірі 59820,20 грн., яка складається з помісячного розрахунку:

- листопад 2014 р. опалення: - 7,07Гкал на суму 8 521,67 грн. (з ПДВ);

- грудень 2014 р. опалення: 11,46Гкал на суму 20689,56 грн. (з ПДВ);

- січень 2015 р. опалення: 14,61Гкал на суму 20 998,25 грн. (з ПДВ).

- лютий - 2015 р. опалення 13,26Гкал 19 057,96 грн. (з ПДВ).

Таким чином, за період з 01.11.14 р. по 20.03.15 р. відповідачу було поставлено теплову енергію на загальну суму 69267,44 грн. (з ПДВ).

Обсяг відпущеної теплової енергії згідно з п.7.2 Договору підтверджується двостороннім актом на відпуск-отримання теплової енергії, який складається за кожний місяць поставки теплової енергії окремо.

Позивач стверджує, що відповідач частково розрахувався за отриману теплову енергію в сумі 9447,24 грн. (з ПДВ), що призвело до виникнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії в розмірі 59 820,20 грн. (з ПДВ).

Відповідно до п. 8.2.3 Договору № 80633 від 20.01.14 р., за несвоєчасну оплату спожитої теплової енергії відповідач зобов'язався сплатити позивачу пеню у poзмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу.

На підставі вказаного положення договору позивач нарахував відповідачу пеню за період з грудня 2014 р. по березень 2015 р., що складає суму 2 530,35 грн.

Окpiм того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 3 % річних в сумі 177,31 грн. та інфляційні втрати в сумі 2 486,74 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, своїми діями відповідач порушив умови Договору та вимоги ст.526 Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, та те, що на момент прийняття рішення по справі, у матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку, суд вважає заявлену вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 59820,20 гривень нормативно та документально обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В договорі сторони дійшли згоди про сплату пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу за порушення умов оплати вартості отриманої теплової енергії.

Як свідчать матеріали справи, позивачем був наданий обґрунтований розрахунок пені за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, відповідно до якого, сума пені до стягнення складає 2512,21 грн., в іншій частині слід відмовити, у зв'язку з помилками в розрахунках.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як свідчать матеріали справи, сума та період нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат визначені вірно згідно вимог чинного законодавства.

З огляду на наведене, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 177,31 грн. та інфляційних витрат у сумі 2486,74 грн. - підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається на відповідача в сумі 1826,49 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 179, 193 Господарського кодексу України, ст. 509, 526, ч.1 ст. 525, 530, 549, ч. 3 ст. 551, 599, ст. ст. 610-612, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Державного проектна - вишукувального та науково - дослідного інституту «Укренергомережпроект» (61050, м. Харків, Набережна Червоношкільна, буд. 2, ) на користь Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» заборгованість за спожиту теплову енергію у pозмірі 59 820,20 грн., пеню у poзмірі 2 512,21 грн., 3 % річних у poзмipi 177,31 грн., інфляційні втрати у pозмipi 2 486,60 грн., судовий збір в сумі 1826,49 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.05.2014 р.

Суддя К.В. Аріт