КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2015 р. Справа№ 910/29082/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Буравльова С.І.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Баранов О.В., довіреність № 31 від 15.04.2015;

від відповідача - Доброрез О.А., довіреність № 30/2015 від 23.01.2015,

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" на рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2015 у справі № 910/29082/14 (суддя Головіна К.І.) за позовом публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" до публічного акціонерного товариства "Авант-Банк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Приватконсалтінг" про стягнення безпідставно списаних грошових коштів у сумі 47 000 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Фінростбанк" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" про стягнення безпідставно списаних грошових коштів у сумі 47 000 000,00 грн.

Позовна заява була мотивована, зокрема тим, що грошові кошти в сумі 47 000 000, 00 грн., на які було звернуто стягнення банком, безпідставно списано відповідачем під час дії тимчасової адміністрації у позивача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.03.2015 у справі № 910/29082/14 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність задоволення відповідачем своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет застави - грошові кошти в сумі 47 000 000,00 грн., які перебували на рахунку позивача, а отже відповідно і відсутність підстав для повернення цих коштів позивачу. При цьому, суд встановив, що в день списання коштів тимчасова адміністрація ще не була введена.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2015 у справі № 910/29082/14 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема, посилається на недоведення належним чином видачі кредиту та неінформування його відповідачем про намір задовольнити свої вимоги за рахунок предмета забезпечувального обтяження.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 25.05.2015 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа не скористалася правом на участь свого представника в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Офіційним місцезнаходженням зазначеної особи є місто Донецьк.

Особливості повідомлення осіб, які знаходяться на зазначеній території, визначено Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 01.12.2014 № 01-06/2052/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції".

Згідно п. 6 зазначеного Листа учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за таких умов:

- якщо відповідну ухвалу господарським судом надіслано поштою за місцезнаходженням учасника судового процесу, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При цьому слід мати на увазі, що згідно із статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін;

- у разі коли учасник судового процесу не значиться у згаданому реєстрі, - якщо названу ухвалу господарським судом надіслано поштою за адресою, яку зазначено в заяві (скарзі), або за місцем проживання фізичної особи, або за місцезнаходженням відокремленого підрозділу юридичної особи (коли заяву пов'язано з його діяльністю);

- якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством зв'язку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством зв'язку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо);

- за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

З огляду на викладене, інформація про час і місце судового засідання розміщувалась на сторінці Київського апеляційного господарського суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/).

Підтвердженням зазначеного є роздрукована сторінка з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначено дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також його підпис.

Отже, судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО.

За наведених обставин, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між ТОВ "Приватконсалтінг" (позичальником) та ПАТ "Авант-Банк" (банком) 28.08.2012 р. укладено кредитний договір № К-Ю/12/037, за умовами якого банк надав позичальнику у користування кредит на суму 47 000 000 грн., за ставкою у 8 % річних та на строк до 26.02.2015 р.

Згідно п. 10.1, п. 10.2, 10.2.6 кредитного договору, кредитор має право на власний розсуд без необхідності укладення будь-яких додаткових угод вжити один або декілька заходів, зокрема, вимагати дострокового повного погашення заборгованості у разі погіршення фінансового стану, платоспроможності і кредитоспроможності позичальника (що визначається за методикою кредитора відповідно до вимог Національного банку України та законодавства України) порівняно з датою укладення договору, яке створює загрозу невиконання або невчасного виконання позичальником зобов'язань за договором.

Пунктом 10.3 договору передбачено, якщо кредитор вирішив скористатися правами, визначеними у п.п. 10.1.1-10.1.4, він повідомляє про це позичальника шляхом направлення письмового повідомлення. Позичальник зобов'язаний виконати вимогу, зазначену в письмовому повідомленні кредитора, і здійснити погашення заборгованості негайно, але не пізніше 30 календарного дня з дня направлення кредитором позичальнику відповідного повідомлення (якщо у повідомленні не зазначений менший строк). У разі невиконання позичальником вимоги, кредитор має право звернути стягнення за договором забезпечення, пред'явити вимогу поручителям та вжити інші заходи для стягнення заборгованості позичальника.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між ПАТ "Фінростбанк" (заставодавець) та ПАТ "Авант-Банк" (заставодержатель) 28.08.2012 р. було укладено договір застави, за яким заставодавець передав, а заставодержатель прийняв у заставу майнові права на грошові кошти в розмірі 47 000 000 грн., які були розміщені на вкладному (депозитному) рахунку заставодавця № 0280 за умовами договору про надання міжбанківського депозиту № ММ2799600 від 22.01.2014р. на строк по 27.02.2015 р. під 6,75 % річних.

Згідно п. 2.1.5 договору у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником основного зобов'язання заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет застави в порядку, що передбачений розділом 3 цього договору, та задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави в повному обсязі, визначені на момент фактичного задоволення, враховуючи суму заборгованості за кредитом, плату за користування грошовими коштами, збитків, неустойки, штрафів, пені, іншої заборгованості та витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням та зверненням стягнення на предмет застави тощо.

Відповідно до п. 2.1.6 договору застави (в редакції додаткового договору від 22.01.2014) підписанням цього договору заставодавець надає доручення заставодержателю здійснювати договірне списання з рахунків заставодавця, зокрема, з рахунку № 0280 в ПАТ "Авант-Банк", а також з рахунків, що будуть відкриті заставодавцем у заставодержателя в майбутньому та реквізити яких заставодержатель визначить самостійно, будь-яких сум, належних до сплати позичальником за кредитним договором та договорами забезпечення з метою погашення заборгованості. Таке договірне списання може здійснюватися заставодержателем протягом строку дії даного договору будь-яку кількість разів з дати настання строку виконання відповідного грошового зобов'язання (включно) до повного погашення заборгованості перед заставодержателем. Заставодержатель є отримувачем коштів по договірному списанню. Списання коштів з рахунків заставодавця здійснюється на підставі меморіального ордеру.

У разі відсутності або недостатності у заставодавця коштів в необхідній валюті для погашення заборгованості заставодавець надає заставодержателю доручення здійснювати договірне списання коштів в інших валютах з будь-яких рахунків заставодавця. Списання здійснюється заставодержателем в розмірі, еквівалентному сумі зобов'язань позичальника за кредитним договором, договорами забезпечення з врахуванням витрат та комісій, пов'язаних з купівлею/обміном/продажем іноземної валюти.

При зверненні стягнення заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі вимоги, забезпечені заставою шляхом договірного списання грошових коштів з рахунку заставодавця № 0280 в ПАТ "Авант-Банк", відкритого згідно договору про надання міжбанківського депозиту № ММ27996ЮС від 28.08.2012 року будь-яку кількість разів та до повного погашення заборгованості позичальником та/або заставодавцем перед банком за кредитним договором (п. 3.2.4 договору застави).

На виконання умов кредитного договору № К-Ю/12/037 від 28.08.2012 р., банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі, передбаченому договором, що підтверджується випискою з банківського рахунку ТОВ "Приватконсалтінг" (а.с. 38-39).

Доводи апелянта про те, що зазначена виписка не є належним доказом надання позивачу кредитних коштів, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до листа Національного банку України від 11.04.2012 №12-109/658-3917 банківська виписка є первинним документом.

Крім цього, згідно п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконання за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Первинним, відповідно до зазначеного Положення, є документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, банківська виписка є належним доказом, який підтверджує надання позичальнику кредитних коштів, тому відповідно доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач надав докази видачі кредиту.

Позивачем, у свою чергу, будь яких доказів, що спростували б обставину видачі кредиту, підтверджену вказаною випискою, не надано.

Позичальник у відповідності до п. 7.3 кредитного договору 10.06.2014 року звернувся до відповідача з листом № 2, в якому повідомив банк про погіршення своєї фінансово-господарської діяльності, що може вплинути на виконання ним обов'язків по кредитним зобов'язанням.

На підставі отриманого повідомлення, а також висновку про погіршення фінансового стану, платоспроможності і кредитоспроможності, зробленого за методикою відповідача, керуючись умовами договору ПАТ "Авант-Банк" 10.06.2014 направило ТОВ "Приватконсалтінг" вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, встановивши строк виконання - негайно, але не пізніше, ніж протягом 3-х днів з моменту отримання вимоги.

Зазначену вимогу отримано позичальником 11.06.2014, проте залишено без задоволення у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем (лист від 11.06.2014 № 3).

Доводи апелянта про те, що вимога банку про погашення заборгованості в триденний строк є порушенням умов договору, яким передбачено тридцятиденний строк для виконання позичальником зобов'язання з повернення кредитних коштів, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Пунктом 10.3 договору передбачено, якщо кредитор вирішив скористатися правами, визначеними у п.п. 10.1.1-10.1.4, він повідомляє про це позичальника шляхом направлення письмового повідомлення. Позичальник зобов'язаний виконати вимогу, зазначену в письмовому повідомленні кредитора, і здійснити погашення заборгованості негайно, але не пізніше 30 календарного дня з дня направлення кредитором позичальнику відповідного повідомлення (якщо у повідомленні не зазначений менший строк).

Даним пунктом договору передбачено, що позичальник зобов'язаний виконати вимогу негайно, але не пізніше 30 календарного дня з дня направлення кредитором позичальнику відповідного повідомлення, якщо у повідомленні не зазначений менший строк.

Отже, банк у своїй вимозі згідно умови даного пункту договору може встановити інший - менший строк у межах 30 днів.

Зазначеним правом банк скористався та вимагав позичальника сплатити заборгованість у триденний строк з моменту отримання повідомлення.

Вимога була отримана позичальником 11.06.2014, проте у строк визначений банком кредитні кошти повернуто не було.

Враховуючи невиконання позичальником вимог, банк скористався правом, передбаченим п. 10.3 кредитного договору, а також п. 2.1.5 договору застави та звернув стягнення на предмет застави шляхом здійснення договірного списання грошових коштів в сумі 47 000 000, 00 грн. з рахунку заставодавця № 0280 в ПАТ "Авант-Банк", відкритого згідно договору про надання міжбанківського депозиту № ММ27996ЮС від 28.08.2012 року.

Списання грошових коштів було здійснено відповідачем 15.07.2014 на підставі меморіального ордеру № 1112784 від 15.07.2014.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 15.07.2014 № 409 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" до категорії неплатоспроможних" Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 15.07.2014 №55, згідно якого вирішено розпочати з 16.07.2014 процедуру виведення публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" з ринку шляхом запровадження на ньому тимчасової адміністрації.

Позивач, вважаючи, що грошові кошти в сумі 47 000 000, 00 грн., на які було звернуто стягнення банком, безпідставно списано відповідачем під час дії тимчасової адміністрації, звернувся до суду з даним позовом про їх стягнення.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, Закону України "Про заставу", в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 590 Цивільного кодексу України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Спосіб звернення стягнення на предмет застави заставодержатель визначає самостійно в порядку та на умовах, визначеному чинним законодавством України та договором.

Крім того, слід зазначити, що відносини сторін щодо списання коштів з депозитного рахунку регламентовано ст. 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Згідно даної норми платник в договорі вправі передбачити договірне списання грошей зі своїх рахунків на користь банку та/або третіх осіб.

Відповідно до п. 10.3 кредитного договору у разі невиконання вимоги банку про дострокове погашення кредиту банк має право звернути стягнення за договором забезпечення, тобто за договором застави.

Також сторони передбачили у договорі застави (в редакції додатку № 1 від 22.01.2014 р.), що у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником основного зобов'язання заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет застави в порядку, що передбачений розділом 3 цього договору, та задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави в повному обсязі, визначені на момент фактичного задоволення, враховуючи суму заборгованості за кредитом, плату за користування грошовими коштами, збитків, неустойки, штрафів, пені, іншої заборгованості та витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням та зверненням стягнення на предмет застави тощо.

Відповідно до п. 2.1.6 договору застави підписанням цього договору заставодавець надає доручення заставодержателю здійснювати договірне списання з рахунків заставодавця, зокрема, з рахунку № 0280 в ПАТ "Авант-Банк", а також з рахунків, що будуть відкриті заставодавцем у заставодержателя в майбутньому та реквізити яких заставодержатель визначить самостійно, будь-яких сум, належних до сплати позичальником за кредитним договором та договорами забезпечення з метою погашення заборгованості.

Таке договірне списання може здійснюватися заставодержателем протягом строку дії даного договору будь-яку кількість разів з дати настання строку виконання відповідного грошового зобов'язання (включно) до повного погашення заборгованості перед. заставодержателем. Заставодержатель є отримувачем коштів по договірному списанню. Списання коштів з рахунків заставодавця здійснюється на підставі меморіального ордеру.

Таким чином, в силу зазначених норм закону та умов укладених сторонами правочинів позивач за рахунок застави майна набув право задовольнити свої кредиторські вимоги шляхом звернення стягнення на заставлені грошові кошти.

При цьому, реалізація прав за забезпечувальним обтяженням, предметом якого були грошові кошти, відповідачем проведене правомірно, відповідно до вимог ст. 33 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Стосовно доводів апелянта про безпідставне списання коштів під час дії тимчасової адміністрації слід зазначити наступне.

Так, дійсно п. 2 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, звернення стягнення на майно банку.

Як вже зазначалось, на підставі постанови Правління Національного банку України від 15.07.2014 № 409 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" до категорії неплатоспроможних" Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 15.07.2014 №55, згідно якого вирішено розпочати з 16.07.2014 процедуру виведення публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" з ринку шляхом запровадження на ньому тимчасової адміністрації.

Разом з тим, списання грошових коштів з рахунку позивача було здійснено відповідачем ще 15.07.2014.

Тимчасову адміністрацію було введено з наступного після списання дня (16.07.2014).

Отже, на момент списання відповідачем грошових коштів з рахунку позивача тимчасова адміністрація ще не діяла, а тому ПАТ "Авант-Банк" правомірно задоволено свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави (грошові кошти, які перебували на рахунку позивача.)

За наведених обставин, доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2015 у справі № 910/29082/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/29082/14 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді С.І. Буравльов

М.А. Руденко