РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа № 918/1552/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Тимошенко О.М.

судді Демидюк О.О. ,

судді Огороднік К.М.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від апелянта - Насанович Н.А.

від боржника - не з'явився

арбітражний керуючий - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС на ухвалу господарського суду Рівненської області від 01.04.15 р. у справі № 918/1552/14

за заявою Державна податкова інспекція у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області

до Приватне підприємство "Атлант - Стиль"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 01.04.2015 року у справі № 918/1552/14 (суддя Заголдна Я.В.) затверджено звіти розпорядника майна Сиволобова Максима Марковича про нарахування та виплату грошової винагороди в сумі 9 193 грн. 94 коп., здійснення та відшкодування витрат в сумі 32 грн. 36 коп. Стягнуто з Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на користь арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича грошову винагороду в сумі 9 193 грн. 94 коп.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, Державна податкова інспекція у м. Рівне ГУ ДФС подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу з підстав порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначає, що в ліквідаційній процедурі ліквідатор повинен не обмежуватись лише направленням запитів, а вживати й інших заходів щодо пошуку майна, що знаходиться у третіх осіб. Таким чином, завданням ліквідатора є дійсний та належний пошук майна банкрута, а не лише констатація факту відсутності майна. У разі виявлення фактів незаконного відчуження майна, ліквідатор повинен вжити заходів з повернення його до ліквідаційної маси. Стверджує, що з наявного у матеріалах справи звіту ліквідатора та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що дії ліквідатора полягали лише у направленні запитів про наявність майна боржника до відповідних органів, за відсутності будь-яких відомостей про дослідження ліквідатором первинної документації щодо банкрута. Також зазначив, що оскаржуваною ухвалою суд фактично, зобов'язує податковий орган витрачати на оплату послуг ліквідатора кошти, що могли би бути виплачені державі як кредитору та використані на фінансування загальнодержавних видатків чи пенсій. Поряд з цим відзначає, що податкова інспекція є бюджетною установою та її затвердженими кошторисами витрат не передбачено видатків на оплату послуг арбітражних керуючих.

В судовому засіданні представник ДПІ підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та надала пояснення в обґрунтування своєї правової позиції.

Арбітражний керуючий у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів апелянта заперечив. Зокрема зазначив, що кредитору-заявнику на момент подання заяви про порушення справи про банкрутство було відомо про неможливість покриття видатків у справі про банкрутство, в тому числі оплати послуг арбітражного керуючого за рахунок майна боржника, оскільки матеріали справи містять довідки державних реєструючих органів та державної виконавчої служби про відсутність в боржника будь-якого майна та грошових коштів. Посилаючись на ч.2 ст. 115 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначив, що вказана норма має імперативний характер та не допускає інших варіантів вирішення питання оплати послуг розпорядника майна у справі про банкрутство. Також зазначає, що рішенням кредиторів викладеним в Протоколі №1 зборів комітету кредиторів, що міститься в матеріалах справи, погоджено звіт розпорядника майна боржника, в тому числі розрахунки розміру оплати послуг та видатків, а також визнано задовільним виконання повноважень розпорядника майна у справі. Відтак, ухвалу суду першої інстанції вважає прийнятою із дотриманням усіх встановлених норм чинного законодавства та просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання арбітражний керуючий не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась та додаткові докази не витребовувались, суд дійшов висновку про можливість розгляду скарги без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу господарського суду Рівненської області від 01.04.2015 року у справі № 918/1552/14 залишити без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Рівненської області від 02.12.2014 р. порушено провадження у справі про банкрутство приватного підприємства "Атлант - Стиль", визнано вимоги ініціюючого кредитора до боржника у сумі 3 317 351 грн. 44 коп., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном строком на сто п'ятнадцять календарних днів, призначено розпорядником майна приватного підприємства "Атлант - Стиль" арбітражного керуючого Сиволобова М.М., проведення попереднього засідання суду призначено на 10.02.2015 р. Одночасно даною ухвалою встановлено, що грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна визначається в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень.

03.03.2015 р. ухвалою господарського суду Рівненської області затверджено реєстр вимог кредиторів Приватного підприємства "Атлант - Стиль".

30.03.2015 р. розпорядником майна боржника подано до суду звіт про проведену роботу, згідно з яким арбітражний керуючий Сиволобов М.М. просить суд затвердити звіт про нарахування та виплату грошової винагороди в сумі 9 193 грн. 94 коп., здійснення та відшкодування витрат в сумі 32 грн. 36 коп., стягнути з ініціюючого кредитора - Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на користь арбітражного керуючого Сиволобова М.М. грошову винагороду за виконання повноважень розпорядника майна у справі № 918/1552/14 про банкрутство Приватного підприємства "Атлант - Стиль" в розмірі 9 193 грн. 94 коп.

Оскаржуваною ухвалою затверджено звіт розпорядника майна та стягнуто з Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на користь арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича грошову винагороду в сумі 9 193 грн. 94 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діє з 19.01.2013р.), арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна визначається в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень або в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до порушення провадження у справі про банкрутство, якщо такий розмір перевищує дві мінімальні заробітні плати. Право вимоги грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень розпорядника майна боржника.

Сплата грошової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна) здійснюється шляхом її авансування заявником (кредитором або боржником) у розмірі, зазначеному у цій частині. Сума авансового платежу вноситься на депозитний рахунок нотаріуса та виплачується арбітражному керуючому (розпоряднику майна) за кожний місяць виконання ним повноважень розпорядника майна.

На засіданні комітету кредиторів боржника 01.04.2015 р. комітетом кредиторів одноголосно прийнято рішення, зокрема, про погодження звіту розпорядника майна Сиволобова М.М.

Згідно з абз. 3 ч. 7 ст. 115 Закону про банкрутство звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації подається арбітражним керуючим до господарського суду за п'ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 02.12.2014 р. встановлено розмір грошової винагороди арбітражному керуючому Сиволобову М.М. за виконання повноважень розпорядника майна, а саме - дві мінімальні заробітні плати за кожний місяць виконання ним повноважень.

Згідно з листом Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області № 5670/17-16-23-10 від 11.03.2015р. ініціюючий кредитор повідомив розпорядника майна Сиволобова М.М. про відсутність можливості авансування оплати арбітражного керуючого на депозитний рахунок, відкритий у нотаріальній конторі.

Отже, ініціюючим кредитором Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області вимоги ч. 2 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не виконано. Грошову винагороду розпоряднику майна Сиволобову М.М. у загальній сумі 9 193 грн. 94 коп. із розрахунку двох мінімальних заробітних плат за період розпорядження майном не сплачено.

Як вірно зазначено місцевим судом, оплата послуг арбітражного керуючого та виплата додаткової винагороди здійснюється у зв'язку з виконанням ним своїх повноважень у справі про банкрутство та відповідно виплачується у розмірі, затвердженому господарським судом, який здійснює провадження у такій справі.

У випадку відмови ініціюючого кредитора від оплати послуг арбітражного керуючого в добровільному порядку суд повинен вирішити це питання та видати наказ про примусове стягнення грошових коштів.

Таким чином, відносини щодо оплати послуг арбітражного керуючого нерозривно пов'язані зі справою про банкрутство, тому такі вимоги мають розглядатися в межах означеної справи. Оплата послуг арбітражного керуючого, як і відшкодування його витрат, відбувається саме в межах справи про банкрутство та предметом самостійних позовних вимог бути не може. Таке можливо лише у випадку стягнення збитків у вигляді вже сплачених судових витрат.

Місцевий суд вірно зазначив, що чинне законодавство України не передбачає звільнення зобов'язаної сторони від виконання своїх обов'язків щодо оплати послуг арбітражних керуючих, як не встановлює й залежності для відшкодування оплати послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за рахунок коштів кредиторів від організаційної форми чи фінансування кредитора (чи є бюджетною установою чи іншим суб'єктом господарювання).

Отже, встановивши факт невиконання у добровільному порядку покладеного на кредитора судовим рішенням зобов'язання щодо оплати послуг арбітражного керуючого, господарський суд приймає рішення про примусове стягнення з такого кредитора відповідних грошових сум шляхом винесення ухвали та видачі судового наказу.

Аналогічної практики дотримується Вищий господарський суд України в постанові від 16.12.2014 р. у справі № 916/2563/13.

Таким чином, місцевий суд дійшов вірного висновку про необхідність затвердження звітів розпорядника майна про нарахування та виплату грошової винагороди в сумі 9 193 грн. 94 коп., здійснення та відшкодування витрат в сумі 32 грн. 36 коп. та стягнення з Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на користь арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича грошової винагороди в сумі 9 193 грн. 94 коп.

Посилання апелянта на ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка визначає обов'язки ліквідатора, судом до уваги не приймається, оскільки оспорюваною ухвалою вирішено питання оплати послуг арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна. Обов'язки розпорядника майна визначені ст. 22 Закону та апелянтом не зазначено жодних доводів з приводу їх невиконання арбітражним керуючим.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Рівненської області від 01.04.2015 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для її скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне ГУ ДФС залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 01.04.2015 року у справі № 918/1552/14 залишити без змін.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Огороднік К.М.