ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2015 р. Справа № 908/2499/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників:

позивача:

ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 28.07.2014 р., (повноваження перевірені та підтверджено секретарем судового засідання господарського суду Запорізької області Тіщенко Т.В.)

ОСОБА_3 за довіреністю б/н від 28.07.2014 р., (повноваження перевірені та підтверджено секретарем судового засідання господарського суду Запорізької області Тіщенко Т.В.)

відповідача:

Рясної А.С. за довіреністю №1/6 від 05.01.2015 р.

третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (вх. № 1749 З/3-11) на рішення господарського суду Запорізької області від 16.02.2015 р. у справі № 908/2499/14

за позовом ФОП ОСОБА_5, м. Запоріжжя

до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (69006, м. Запоріжжя, пр-т. Металургів, буд. 6)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП" (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, буд.11)

про стягнення суми 72421,30 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 р. ФОП ОСОБА_5 звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції 72421,30 грн. заборгованості за договором зберігання № 02 від 18.04.2012 р.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до умов договору зберігання від 18.04.2012 р. № 002 позивач зобов'язався зберігати транспортний засіб. Майно було передано на зберігання, що підтверджується складеним відповідачем актом опису й арешту майна ВП № 32183134 від 18.04.2012 р. Оплата послуг за договором здійснюється згідно з актом виконаних робіт та виставленому рахунку за узгодженою сторонами сумою винагороди (2,5% від вартості майна за 1 місяць зберігання). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 287/12 від 29.12.2012 р. вартість майна склала 257882,09 грн.

20.03.2013 р. між відповідачем і Запорізькою філією ТОВ "УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП" було укладено договір про реалізацію на аукціоні майна, що було предметом зберігання. За актом приймання-передачі від 20.03.2013 р. транспортний засіб був переданий представнику ТОВ "УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП", акт підписаний без зауважень. 23.04.2013 р. позивач звернувся до відповідача з листом, разом з яким надіслав підписаний позивачем акт виконаних робіт по зберіганню майна та вимагав провести оплату відповідно до умов договору та на підставі розрахунку. Листом від 13.05.2013 р. № 1321/9 відповідач відмовився підписувати акт, посилаючись на факт неналежного зберігання арештованого майна. Жодного порушення, на думку позивача, умов договору зберігання ним не вчинено.

Обґрунтовуючи позов ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», п.п. 3.1, 3.2, 3.3 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.07.1999 р. № 42/5, ст.ст. 173, 174, 175, 193, 218 ГК України, ст.ст. 6, 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 627 ЦК України, просив стягнути з відповідача заборгованість за договором зберігання № 002 від 18.04.2012 р. у розмірі 72421,30 грн.

Ухвалою суду від 21.08.2014 р. на підставі ст. 27 ГПК України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ТОВ "УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП".

Ухвалою суду від 12.09.2014 р. на підставі ч. 1 ст. 79 ГПК України зупинено провадження у справі № 908/2499/14 до вирішення господарським судом Запорізької області справи № 908/3304/14 та набрання рішенням по цій справі законної сили.

Ухвалою суду від 28.01.2015 р. на підставі ст. 79 ГПК України провадження у справі № 908/2499/14 поновлено, розгляд справи призначений на 16.02.2015 р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 16.02.2015 р. (суддя Гандюкова Л.П.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на користь ФОП ОСОБА_5 заборгованість за договором зберігання № 002 від 18.04.2012 р. у розмірі 72421 (сімдесят дві тисячі чотириста двадцять одна) грн. 30 коп., суму 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Відповідач з зазначеним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити. Перевіривши матеріали апеляційної скарги, їх відповідність вимогам ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила, що подані матеріали є достатніми для прийняття апеляційної скарги до провадження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що 18.04.2012 р. актом опису та арешту майна позивача було призначено відповідальним зберігачем описаного та арештованого майна (транспортний засіб) та укладено відповідний договір зберігання № 002 від 18.04.2012 р. Зазначеним актом зберігачу було встановлено заборону: відчуження, псування, користування, підміни, розтрати, приховування. На день передання автомобіля зберігачу пробіг авто складав 172 051 км. 20.03.2013 р. між відповідачем та ТОВ "УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП" було укладено договір № 08-0256/13 про надання послуг по організації і проведенню аукціону з реалізації арештованого майна. 20.03.2013 р. було складено акт приймання-передавання зазначеного майна від позивача до директора ТОВ "УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП" за участю державного виконавця. При передачі було зафіксовано пробіг автомобіля - 97923 км., тобто на 74 000 км. менше, аніж до передання авто зберігачу (позивачу по справі). 21.03.2013 р. відповідачу надійшла заява директора ТОВ"УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП" про наявність додаткових пошкоджень арештованого автомобіля, які не були наявні ані на момент складання акту опису та арешту майна боржника, ані на момент проведення оцінки автомобіля.

27.03.2013 р. із метою перевірки фактів, викладених у зазначеній заяві, державним виконавцем у присутності понятих було проведено детальний огляд автомобіля, та було встановлено, що автомобіль має пошкодження, які не були наявні на момент його передачі на зберігання, а саме: розбите лобове скло, нові пошкодження у вигляді подряпин на передньому бампері, вм'ятина на передньому правому крилі, більш значний знос автопокришок та різниця в показах одометра. Був складений відповідний акт і 29.03.2013 р. на адресу позивача було направлено повідомлення про зазначення вказаних фактів та про відмову відповідача від підписання відповідного акту виконаних робіт по зберіганню майна у разі його пред'явлення для підписання. 23.04.2013 р. відповідачу надійшла заява позивача з проханням підписати акт виконаних робіт по зберіганню майна від 20.03.2012 р. та провести оплату за надані послуги в розмірі 72421,30 грн. Акт був повернутий позивачу 13.05.2013 р. без підпису з роз'ясненням причин його не підписання. 14.05.2013 р. за вих. № 71/9 позивачу на прийомі у державного виконавця було вручено вимогу про надання пояснення щодо пошкодження автомобіля. Позивач надав письмові пояснення, в яких він визнав факт неналежного зберігання майна та порушення умов договору від 18.04.2012 р.

17.05.2013 р. позивач повторно з'явився до державного виконавця з метою надання, з його слів, більш детальних пояснень щодо неналежного зберігання ним майна. При зачитуванні позивачу його попередніх пояснень він вихопив даний документ із рук державного виконавця, розірвав його і остаточно знищив шляхом поїдання. Описані події зафіксовані відеозаписом, який відбувався в приміщеннях виконавчої служби. 21.05.2013 р. до Орджонікідзевського РВ ЗМУ було подано подання в порядку ст. 388 КК України про притягнення ФОП ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.03.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 08.04.2015 р.

Позивач 02.04.2015 р. надав за вх. № 5248 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги відповідача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.04.2015 р. розгляд справи відкладено на 18.05.2015.

05.05.2015 р. позивачем надані письмові пояснення в обґрунтування своїх заперечень.

В судове засідання, призначене на 18.05.2015 р. представник третьої особи не з'явився, причину неявки не повідомив, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) не заявляв.

Враховуючи належне повідомлення третьої особи про час та місце засідання суду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача за відсутності представника третьої особи, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи сторони, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а зазначене рішення господарського суду Запорізької області підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Підставою для задоволення позовних вимог в сумі 72421,30 грн. був висновок місцевого суду про належне виконання позивачем договору зберігання транспортного засобу.

З даним висновком місцевого господарського суду колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів абз.2 п.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 р. №6 рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Тобто обов'язком суду є не тільки зазначення наведених сторонами доказів, але і їх об'єктивна оцінка у сукупності, з урахуванням всіх відомих обставин спору.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд при винесенні рішення формально віднісся до оцінки доказів та не прийняв до уваги ряд доказів, які суттєво впливають на вирішення спору.

Колегією суддів встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

18.04.2012 р. між Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (поклажодавець за договором, відповідач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (зберігач, позивач) укладений договір зберігання № 002, згідно з умовами якого зберігач зобов'язується зберігати річ (транспортний засіб LEXUS LS, 2007 р.в., державний № НОМЕР_1), яка передана йому другою стороною (поклажодавцем) і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Докладний перелік майна, його кількість засвідчені в актах опису й арешту майна. Оцінка майна засвідчується згідно з висновком експерта-оцінювача суб'єкта оціночної діяльності, судового експерта про вартість майна, що видаються після передачі товарів (майна) на зберігання (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Зберігач забезпечує повне збереження майна, а після закінчення зберігання - повертає поклажодавцю те саме майно. Майно повинно бути повернене в тому самому стані, у якому воно було прийняте на зберігання, з урахуванням змін його природних властивостей (п. 2.1.3).

Зберігач повертає майно поклажодавцю повністю за першою вимогою останнього не пізніше 3-х днів із дня одержання такої вимоги (п. 2.1.10).

Відповідно до п.4 зазначеного договору у випадку порушення зобов'язання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в України законодавством. Порушення договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

18.04.2012 р. державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (далі - відділ ДВС) був складений акт опису та арешту майна ВП № 32183134, відповідно до якого описано і накладено арешт на майно: автомобіль марки LEXUS, модель LS 460, сірого кольору, 2007 р.в., р.н. НОМЕР_1. На описане майно накладено арешт і встановлено обмеження права користування ним: заборона відчуження, псування, користування, підміни, розтрати, приховування. Зазначено, що описане майно прийняв на відповідальне зберігання ФОП ОСОБА_5, остаточне визначення вартості, оцінка майна боржника будуть проведені згідно зі ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до складеного судовим експертом автотоварознавцем висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 287/12 від 29.12.2012 р., початкова (ліквідна) вартість автомобіля LEXUS LS 460, реєстраційний номер НОМЕР_1, на дату оцінки складає 257882,09 грн., покази одометра 172 051 км. (а.с. 79-82 т.1). Відповідно до цього ж висновку покази одометра не викликають сумнівів з точки зору достовірності (а.с. 79 т.1).

20.03.2013 р. був підписаний акт приймання-передавання, відповідно до якого позивач передав ТОВ "УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП" майно: автомобіль марки LEXUS LS 460, 2007 р.в., державний номер НОМЕР_1, сірого кольору, пробіг 97923 км. Акт був укладений в зв'язку з укладенням між відділом ДВС та ТОВ "УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП" договору про реалізацію вищезазначеного майна на аукціоні. Акт підписаний ФОП ОСОБА_5, представником Запорізької філії ТОВ "УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП" ОСОБА_7 та головним державним виконавцем.

23.04.2013 р. позивач направив відповідачу лист, в якому просив підписати акт виконаних робіт по зберіганню майна на суму 72421,30 грн. та провести оплату відповідно до умов договору № 002.

Листом від 13.05.2013 р. № 1321/9 відповідач відмовив позивачу в підписанні акту, повідомив про виявлення факту неналежного зберігання арештованого майна, що підтверджується актом приймання-передавання від 20.03.2013 р., актом державного виконавця від 27.03.2013 р. та свідчить про неналежне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором № 002 від 18.04.2012 р.

Дана обставина стала підставою для звернення позивач з позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містять п.п. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Укладений між сторонами договір № 002 від 18.04.2012 р. за своєю правовою природою є договором зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Як свідчать матеріали справи, в ході проведення виконавчих дій було встановлено факт неналежного зберігання ФОП ОСОБА_5 описаного та арештованого майна - автомобіля марки LEXUS LS, 2007 р.в., державний № НОМЕР_1.

Так, 20.03.2013 р. було складено акт приймання-передавання зазначеного майна від позивача до директора ТОВ "УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП" за участю державного виконавця. При передачі було зафіксовано пробіг автомобіля, який був на 20.03.2013 р., - 97923 км.

Очевидно, що зменшення пробігу авто, яке знаходилося на зберіганні, не могло відбутися ні за яких причин, оскільки це суперечить законам фізики і здоровому глузду.

Жодних доказів несправності одометру позивач суду не надав.

За таких умов наведений факт є безспірним доказом втручання в електронні системи авто під час його зберігання ОСОБА_5

Колегія суддів, забезпечуючи об'єктивне та всебічне дослідження обставин справи, ухвалою запропонувала позивачу навести причини і докази зміни показів одометру в сторону зменшення, однак жодних переконливих пояснень чи доказів останнім надано не було.

Окрім факту втручання в електронні системи автомобілю, належними доказами також доведений факт появи нових ушкоджень авто під час його зберігання ОСОБА_5

Так, 21.03.2013 р. відповідачу надійшла заява директора ТОВ"УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП" про наявність додаткових пошкоджень арештованого автомобіля, які не були наявні ані на момент складання акту опису та арешту майна боржника, ані на момент проведення оцінки автомобіля, про що зазначено у заяві ТОВ "УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП" від 21.03.2013 р. за № 1366.

Зокрема, директор ТОВ "УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП" зазначив, що на виконання договору від 20.03.2013 року № 08-0256/13 про надання послуг по організації і проведенню аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, біло арештоване авто ОСОБА_8, а саме: Лот №1: Автомобіль марки LEXUS LS 460, 2007 р.в., державний номер НОМЕР_1, сірого кольору, тип - легковий седан. Згідно заявки державного виконавця та оцінки майна суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_9, дата оцінки 29.12.2012 р., показники одометра автомобіля дорівнюють - 172051 км., лобове скло - без ушкоджень, наявні пошкодження бампера переднього в правій частині, та спойлеру бампера переднього (неокрашеного), деформація криші, вм'ятина на передній правій двері, наявні пошкодження лакофарбового покриття. На момент договору № 08-0256/13 та Акту приймання - передавання майна від 20.03.2013 року, показники одометра автомобіля дорівнюють 97 923 км., лобове скло розбито, з'явилися нові ушкодження у вигляді подряпин на передньому бампері вздовж нижньої кромки, вм'ятина на передньому правому крилі, а також наявний значний знос автопокришок.

27.03.2013 р. із метою перевірки фактів, викладених у зазначеній заяві, державним виконавцем у присутності понятих було проведено детальний огляд автомобіля, та було встановлено, що автомобіль має пошкодження, які не були наявні на момент його передачі на зберігання, а саме: розбите лобове скло, нові пошкодження у вигляді подряпин на передньому бампері, вм'ятина на передньому правому крилі, більш значний знос автопокришок та різниця в показах одометра в сторону зменшення, про що складено відповідний акт і 29.03.2013 р. на адресу позивача було направлено повідомлення про зазначення вказаних фактів та про відмову відповідача від підписання відповідного акту виконаних робіт по зберіганню майна у разі його пред'явлення для підписання.

14.05.2013 р. за вих. № 71/9 позивачу на прийомі у державного виконавця було вручено вимогу про надання пояснення щодо пошкодження автомобіля.

Позивач надав письмові пояснення, в яких він визнав неналежне зберігання майна та неналежне виконання умов договору від 18.04.2012 р., що підтверджується відеозаписом, здійсненим в Орджонікідзевському ВДВС ЗМУЮ 14.05.2013 р. (диск з даним відеозаписом було залучено до матеріалів справи).

Повторно 17.05.2013 р. позивач з'явився до державного виконавця з метою надання, з його слів, більш детальних пояснень щодо неналежного зберігання ним майна. При зачитуванні позивачу його попередніх пояснень він вихопив даний документ із рук державного виконавця, порвав та з'їв його, що підтверджується відеозаписом, здійсненим в Орджонікідзевському ВДВС ЗМУЮ 17.05.2013 р. (диск з даним відеозаписом було залучено до матеріалів справи).

Оскільки вирішення спору було проведено в режимі відео конференції, відтворення запису у судовому засіданні не відбувалося у зв'язку із відсутністю технічної можливості та технічного регламенту такої дії, однак на запитання колегії суддів представники позивача та представник відповідача підтвердили, що ознайомилися із даним відеозаписом і не мають клопотань щодо його відтворення. Відповіді представників сторін зафіксовані технічною фіксацією відео конференції.

За таких умов колегія суддів самостійно ознайомилася із даним доказом шляхом його відтворення, і вважає запис належним і допустимим доказом по справі, та в цьому зв'язку зазначає наступне.

Представники позивача не змогли надати переконливих пояснень зазначеної поведінки позивача, яка полягала у розірванні та поїданні документу, однак заявили, що був знищений документ, який не має відношення до даного спору. Жодних доказів свого твердження представники позивача не надали. Оскільки обов'язок доведення даного твердження приписами ст. 33 ГПК України покладений позивача, суд вважає цю заяву не доведеною.

Місцевий господарський суд в своєму рішенні взагалі не надав правової оцінки зазначеним фактам, що свідчить про неповноту його рішення.

Окрім того, колегія суддів в цій частині зазначає, що рішення місцевого господарського суду в цій частині суперечить правовому порядку в Україні.

Так, відомий юридичний принцип встановлює, що неправомірна дія не може тягнути ті ж самі наслідки, що і правомірна. Таким чином, умисне знищення доказу не може бути прирівнено до звичайної відсутності доказів з незалежних від сторін причин. Будь-яке інше тлумачення закону свідчило б про те, що умисне знищення доказу є найкращим і найбільш ефективним способом отримання переваги у судовому спорі. Очевидно, що таке тлумачення не має права на існування у правовій державі. Саме тому колегія суддів вважає, що знищення позивачем доказу у справі повинно отримати оцінку у судовому рішенні і факт відсутності цього доказу не може бути підставою для задоволення позову.

Окрім того, колегія суддів не може погодитися із висновком місцевого господарського суду щодо того, що неналежне виконання позивачем обов'язків за договором не спричинило шкоди, оскільки продажна ціна майна дорівнює його оціночній вартості, визначеної до моменту передання авто на зберігання (авто було реалізоване організатором аукціону за ціною 258500,00 грн., при стартовій ціні лоту 257882,09 грн.).

По-перше, метою договору зберігання є повернення речі в тому самому стані, у якому воно було прийнято на зберігання і в разі встановлення факту неналежного зберігання ціна наступного продажу речі не має жодного правового значення, оскільки закон не передбачає юридичного зв'язку між правочином зберігання та правочином наступного продажу.

По-друге, ціна продажу визначається внаслідок сукупності обставин -кон'юнктури ринку, поточного рівня цін, рівня конкуренції учасників торгів, тощо, тому факт співпадіння ціни оцінки майна та його фактичного продажу не може свідчити про належне виконання зберігачем своїх обов'язків за договором.

Тому колегія суддів вважає, що факт неналежного виконання ОСОБА_5 обов'язків за договором зберігання №002 від 18.04.2012 р. є доведеним.

Згідно приписів ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Відповідач неодноразово письмово заявляв про відмову від зобов'язання у зв'язку із неналежним виконанням договору зберігачем, тому колегія суддів не вбачає підстав до задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, тоді як господарським судом першої інстанції не в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі, а тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню, а у задоволенні позовних вимог позивача має бути відмовлено.

Керуючись ст. ст. 99, 101,102, п.2 ст. 103, п. п. 2-4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на рішення господарського суду Запорізької області від 16.02.2015 р. у справі № 908/2499/14 задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 16.02.2015 р. у справі № 908/2499/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (69050, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів: НОМЕР_2) на користь Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, 6, ) 913,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 25.05.15

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.