ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року Справа № 915/689/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Васильєвої Л.І. при секретарі судового засідання Цуріці І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" /54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40/

до відповідача: Приватне Миколаївське обласне акціонерне товариство по туризму та екскурсіях "Миколаївтурист" /54001, м. Миколаїв, вул. Московська, 6/

про стягнення 4698,31 грн.

Суддя Васильєва Л.І.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Кучерява Т.Ю., довіреність №01/53-358 від 18.02.2015р.

Від відповідача: не з'явився

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за активну електроенергію у лютому 2015р. в сумі 3670,66 грн., за перевищення договірних величин споживання електричної енергії у січні, лютому 2015р. в сумі 1027,65 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 24.04.2015 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив наступне.

Між сторонами у справі було укладено договір № 44/304 від 22.05.2007 року про постачання електричної енергії.

На підставі вищевказаного договору позивач у лютому 2015р. відпустив відповідачу активну електричну енергію в кількості 2422 кВтгод. на суму 3839,64 грн.

Відповідач борг за активну електроенергію сплатив частково, в сумі 168,98 грн. (відповідно до додатку № 10 до договору надлишкові кошти від попередньої оплати були зараховані як оплата по цим рахункам).

Таким чином, заборгованість відповідача по активній електроенергії склала 3670,66 грн.

Відповідно до Закону України «Про електроенергетику» та ПКЕЕ, сторонами було укладено додатки до договору №№ 1 від 03.12.2012р. та № 1а від 31.12.2014р., яким було встановлено договірні величини споживання електричної енергії.

Згідно до умов додатку № 1а гранична величина споживання відповідача у січні, лютому 2015р. склала 1800 кВт.г.

Фактично відповідач спожив у січні 2015р. - 1963кВт.г., що підтверджено актом про використану електроенергію у січні 2015р., у лютому 2015р. - 2422 кВт.год. згідно розрахунку за середньодобовим обсягом споживання.

Відповідно до п. 6.14 ПКЕЕ перевищення договірної величини споживання електричної енергії визначається під час підбиття підсумків розрахункового періоду на основі підтверджених сторонами даних розрахункового періоду. Обсяг спожитої понад договірну величину електроенергію у січні 2015р. склав 163 кВт.г., у лютому - 622 кВт.год.

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі додатків 1, 1а, договору № 38/702, ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» та п. 6.16 ПКЕЕ, обсяг спожитої електричної енергії понад договірну граничну величину споживання був розрахований у двократній вартості, що склало у січні 2015р. 205,93 грн., у лютому 2015р. 821,72 грн.

Враховуючи наведеним, із посиланням на приписи ст.ст. 526, 625 Цивільного кодексу України та умови договору позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за активну електричну енергію на суму 3670,66 грн., боргу за перевищення договірних величин споживання електроенергії у сумі 1027,65 грн.

Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги не визнає. В обґрунтування заперечень позивач зазначає, що ПРАТ «Миколаївтурист» не укладало договору № 44/304 від 22.05.2007р. А у керівника філії Миколаївського бюро подорожей ПрАТ «Миколаївтурист» Сафронової М.Ю. не було повноважень на підписання договору від імені відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між сторонами у справі було укладено договір № 44/304 від 22.05.2007 року про постачання електричної енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

П. 6.1 ПКЕЕ передбачено, що розрахунки споживача за використану електричну енергію здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору.

Припис п. 6.11 ПКЕЕ передбачає, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії, рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами.

Відповідно до п.п. 1 п. 8.1 та п.п.2 п.10.2 ПКЕЕ постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право на отримання від споживача своєчасної оплати за електричну енергію та інших платежів відповідно до умов договору та законодавства України, споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

У п. 2.1 договору сторони передбачили, що під час виконання цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватись чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією, затвердженими в установленому порядку.

Сторони передбачили ( п.п. 2.2.1, 2.2.2, п.2.3.3) у договорі, що позивач зобов'язаний виконувати умови цього договору, постачати відповідачу електроенергію як різновид товару в обсягах, визначених цим договором, забезпечити отримання відповідачем електроенергії на рівні дозволеної потужності, а відповідач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії, а також здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору.

Судом встановлено, що позивач на виконання умов договору, відпустив відповідачу активної електричної енергії в лютому 2015р. в кількості 2422кВтгод. на суму 3570,66 грн. та виставив йому на оплату рахунок № 44/304/2/1 від 18.02.2015р.

Відповідач борг за активну електроенергію сплатив частково, в сумі 168,98 грн. (відповідно до додатку № 10 до договору надлишкові кошти від попередньої оплати були зараховані як оплата по цим рахункам).

Таким чином, станом на день подачі позову до суду заборгованість відповідача за спожиту активну електроенергію цілком обґрунтовано складає 3670,66 грн.

Відповідно до додатку № 1 (а.с. 17), який є невід'ємною частиною договору 44/304 від 22.05.2007р., сторони дійшли згоди про наступне:

- п. 2 встановлено, що споживач самостійно контролює власне електроспоживання, прогнозує обсяги споживання електричної енергії та самостійно сплачує їх з урахуванням попередньої оплати (планових платежів) і роздрібних тарифів, що діють у розрахунковому періоді;

- п. 3 встановлено, що споживач має право не пізніше п'яти робочих днів до закінчення поточного розрахункового періоду звернутися до постачальника із заявою щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії;

- відповідно до п. 5, у разі перевищення договірних величин споживання електроенергії споживач несе відповідальність згідно ст. 26 Закону України «Про електроенергетику».

Згідно до умов додатку № 1а гранична величина споживання відповідача у січні, лютому 2015р. склала 1800 кВт.г.

Фактично відповідач спожив у січні 2015р. - 1963кВт.г., що підтверджено актом про використану електроенергію у січні 2015р., у лютому 2015р. - 2422 кВт.год. згідно розрахунку за середньодобовим обсягом споживання.

Відповідач до енергопостачальника із заявою про корегування договірних величин у січні, лютому 2015р. не звертався.

Частиною 5 статті 26 Закону України "Про електроенергетику" передбачено, що у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період споживачі сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Згідно з п.6.14 Правил користування електричною енергією перевищення договірної величини споживання електричної енергії визначається під час підбиття підсумків розрахункового періоду на основі підтверджених сторонами даних розрахункового періоду.

Як свідчать матеріали справи, обсяг спожитої відповідачем понад договірну величину електроенергію у січні 2015р. склав 163 кВт.г., у лютому - 622 кВт.год.

На оплату різниці між встановленими договірними величинами споживання електричної енергії та фактично спожитою електричною енергією за січень, лютий 2015р. відповідачеві було виписано повідомлення про перевищення договірної величини споживання електричної енергії та виставлено рахунки (а.с. 26, 27).

Відповідно до п.6 додатку №10 рахунки на оплату перевищення договірної величини споживання електричної енергії мають бути оплачені відповідачем протягом 5 операційних днів з дня отримання.

Проте обов'язок щодо сплати спожитої електроенергії відповідачем був не виконаний та вартість спожитої електроенергії в загальному розмірі 1027,65 грн. не сплачена.

Отже, заборгованість відповідача за перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунком позивача цілком обґрунтовано складає 1027,65 грн.

Припис ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ст. ст. 525, 526, 629, Цивільного кодексу України встановлюють , що договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 5 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст. 15 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Суд відхиляє заперечення відповідача виходячи з наступного.

Статтею 241 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Відповідач з моменту укладання договору (2007р.) і до теперішнього часу отримував електроенергію за договором № 44/304 від 22.05.2007р. та оплачував виставлені позивачем рахунки, що свідчить про наступне схвалення ним вказаного договору.

Відповідач не спростував вимоги позивача, не надав суду відповідні докази, які свідчать про відсутність заборгованості перед кредитором за договірними зобов'язаннями.

В спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи діючого законодавства, в зв'язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги, заявлені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, матеріалами справи підтверджені, та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 32-33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного Миколаївського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Миколаївтурист" /54001, м. Миколаїв, вул. Московська, 6, / на користь Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" /54017, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 94, / 3670,66 грн. боргу за активну електричну енергію /на п/р із спеціальним режимом використання № 53 в МОУ АТ "Ощадбанк", МФО 326461, код 24789699/, борг за перевищення договірних величин споживання електричної енергії в сумі 1027,00 грн. / на п/р із спеціальним режимом використання № 53 в МОУ АТ "Ощадбанк", МФО 326461, код 24789699/, судовий збір в сумі 1827,00 грн. /на п/р із спеціальним режимом використання № 8001 в МФ КБ «Приватбанк», МФО 326610, код 24789699/.

Видати наказ.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.I. Васильєва

Повний текст рішення складено та підписано 22.05.2015 р.