Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

26 травня 2015 року справа №927/145/15

Позивач: Приватне виробниче підприємство "Нова Хвиля", , вул. Гоголя, буд. 22, кв.12, м. Чернігів, 14005

Відповідач: Приватне торгове унітарне підприємство "ЕнТіКом", 0, вул. Краснозвездная, буд.18 Б, прим. 4, кімн.26А, м. Мінськ, Республіка Білорусь, 200400

про стягнення 8876,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 143320,74 грн.

Суддя Шестак В.І.

Представники сторін:

від позивача: Олійник С.А., довіреність б/н від 28.02.2015 року, уп. представник

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне виробниче підприємство "Нова Хвиля" (м. Чернігів, Україна) звернулося до господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до приватного торгового унітарного підприємства "ЕнТіКом" (м. Мінськ, Республіка Білорусь) про стягнення 8876,00 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 02.02.2015р. - 143320,74 грн. заборгованості за поставлену сільськогосподарську продукцію згідно контракту №24/10-14 від 24.10.2014 року.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 05.02.2015 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №927/145/15. Розгляд справи призначено на 02.04.2015 о 10 год. 00 хв.

05.02.2015 року господарським судом Чернігівської області на підставі Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, ратифікованою Постановою Верховної Ради України N2889-XII від 19.12.1992 (дата підписання Україною: 20 березня 1992 р. Дата набуття чинності для України: 19 грудня 1992 р.), було надіслано Економічному суду міста Мінська доручення про вручення відповідачу ухвали господарського суду Чернігівської області від 05.02.2015 року про порушення провадження у справі №927/145/15. Зазначеною ухвалою провадження у справі зупинено до 02.04.2015.

На адресу суду 24.03.2015 надійшла ухвала Економічного суду м. Мінська від 18.03.2015, в якій зазначено про виконання судового доручення. Представник ПТУП «ЕнТиКом» в судове засідання не з'явився, направлена на його адресу судова кореспонденція повернулась поштовим відділенням з позначкою «за виїздом» та «за вказаною адресою відсутнє».

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 02.04.2015 року провадження у справі №927/145/15 поновлено.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 02.04.2015 розгляд справи відкладено на 26.05.2015 у зв'язку з неявкою відповідача, та зупинено провадження у справі до 26.05.2015.

До початку судового засідання з Економічного суду м. Мінська надійшла ухвала від 27.04.2015 про виконання судового доручення, в якому зазначено, що ухвалу господарського суду Чернігівської області від 03.03.2015 року по справі № 927/145/15 вручено під розписку уповноваженій особі - ліквідатору ПТУП "ЕнТіКом" Оцебрику І.А. Також зазначено, що 02.03.2015 власником ПТУП "ЕнТіКом" прийнято рішення про ліквідацію зазначеного підприємства.

Ухвалою від 26.05.2015 провадження у справі № 927/145/15 поновлено.

В судовому засіданні 26.05.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги, які обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов контракту №24/10-14 від 24 жовтня 2014 року.

Представник відповідача в судове засідання 26.05.2015 не з'явився. Відповідач, заяв, клопотань та відзиву на позов та витребуваних ухвалами суду від 05.02.2015 року та 02.04.2015 року документів не надіслав.

Відтак, відповідач повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, відповідач не скористався своїми правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, правом на приймання участі у господарських засіданнях, на подання відзиву на позов, заяв, клопотань, на подачу доказів та іншими правами.

Оскільки явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, суд вважає за можливе, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, розглянути справу у відсутність представника відповідача, за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши подані матеріали, вислухавши представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2014 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено контракт №24/10-14 (далі - Контракту).

Відповідно до п. 1.1 контракту продавець продає, а покупець купує та оплачує сільськогосподарську продукцію (далі - Товар) в наступному асортименті: томати свіжі - 100 тн, картопля свіжа - 100 тн, яблука свіжі - 100 тн, цибуля ріпчаста - 100 тн та ін.

Вартість товару визначається, згідно інвойсу, на кожну партію товару (п. 1.2 контракту).

Поставка товару здійснюється на умовах поставки, згідно інвойсу по ІНКОТЕРМС-2010. При цьому розуміється, що всі митні витрати на території покупця покриваються покупцем, якщо інше не передбачено додатковою угодою сторін (п. 1.4 контракту).

Згідно п. 2.1 контракту ціни на товар встановлені в доларах США, приведені в Інвойсах до контракту, з базисом поставки, згідно інвойсу, по ІНКОТЕРМС-2010.

Пунктом 4.1 контракту передбачено, що контракт вступає в силу з 24.10.2014 року та діє до 24.10.2017 року.

Згідно п. 7.1 контракту покупець оплачує кожну партію товару банківським переказом в доларах США на рахунок продавця.

Відповідно до п. 7.2 контракту оплата здійснюється як в попередній формі (передоплата) повній або частковій, так і з відстрочкою платежу на протязі 80-ти календарних днів з моменту закінчення митного оформлення товару на території Республіки Білорусь шляхом перерахунку грошових коштів з рахунку покупця на рахунок продавця або на рахунок, вказаний в письмовому розпорядження продавця.

Товар вважається зданим продавцем та прийнятим покупцем в кількості, вказаній в товаросупроводжувальних документах (п. 8.1 контракту).

Згідно п. 10.1 контракту усі неврегульовані спірні питання підлягають розгляду в господарському суді Чернігівської області, Україна.

На підтвердження поставки товару на суму 12600,00 доларів США позивачем надані копії:

- міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) А№459555 від 06.11.2014 року,

- митної декларації ЕК 10 АА 102110000/2014/015868 від 06.11.2014 року,

- інвойсу №02 від 06.11.2014 року.

Відповідачем частково оплачено отриманий товар 22.01.2015 в сумі 3724,00 дол. США., що підтверджується випискою по рахунку.

Представник позивача надав для огляду в судовому засіданні оригінали вищезазначених документів, які оглянуті та повернуті судом представнику позивача.

З урахуванням вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача 8876,00 доларів США, що складає 143320,74 грн.

Згідно ст.3 Господарського процесуального кодексу України мова господарського судочинства визначається статтею 14 Закону України "Про засади державної мовної політики".

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.14 Закону України "Про засади державної мовної політики" судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, за згодою сторін суди можуть здійснювати провадження цією регіональною мовою (мовами). Слідчі і судові документи складаються державною мовою.

Згідно ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29 червня 2004 року N1906-IV чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про міжнародне приватне право" від 23 червня 2005 року N 2709-IV (далі - Закон N 2709-IV) цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом:

1) визначення застосовуваного права;

2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб;

3) підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Відповідно до ст. 3 Закону N 2709-IV якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Згідно ст. 1 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, ратифікованою Постановою Верховною Радою України N2889-XII від 19.12.1992, дата підписання Україною: 20 березня 1992 р. Дата набуття чинності для України: 19 грудня 1992р. (далі Угода) ця Угода регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб'єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними.

Відповідно до ст. 2 Угоди для цілей цієї Угоди під господарюючими суб'єктами розуміються підприємства, їх об'єднання, організації будь-яких організаційно-правових форм, а також громадяни, які мають статус підприємця згідно із законодавством, що діє на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, та їх об'єднань.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону N 2709-IV особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави.

Відповідно до ст. 26 Закону N 2709-IV цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи визначається особистим законом юридичної особи.

Згідно ст. 6 Угоди документи, видані або засвідчені закладом або спеціально уповноваженою особою в межах їх компетенції за встановленою формою і скріплені офіційною печаткою на території однієї з держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, приймаються на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, які на території однієї з держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядаються як офіційні документи, мають на території інших держав - учасниць Співдружності доказову силу офіційних документів.

Відповідно до п. "а" ст. 11 Угоди цивільне законодавство однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав застосовується на території іншої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав згідно з такими правилами, а саме: цивільна правоздатність і дієздатність юридичних осіб і підприємців визначається за законодавством держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, на території якої заснована юридична особа, зареєстрований підприємець.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 23.01.2015 року, що міститься в матеріалах справи, приватне виробниче підприємство "Нова Хвиля" зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 14.05.1997, дата та номер запису в ЄДР 15.02.2006, 0003593.

Згідно ст. 124 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону N 2709-IV підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону N 2709-IV суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 4 Угоди компетентні суди держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи і в інших випадках, якщо про це є письмова угода Сторін про передачу спору до суду.

За умовами п. 10.1 контракту усі неврегульовані спірні питання підлягають розгляду в господарському суді Чернігівської області, Україна.

На підставі викладеного, та враховуючи положення ст.ст. 1, 2, 12, 13 Господарського процесуального кодексу України суд доходить висновку, що дана справа підвідомча та підсудна господарському суду Чернігівської області.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону N 2709-IV право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Відповідно до ст. 43 Закону N 2709-IV сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 44 Закону N 2709-IV у разі відсутності згоди сторін договору про вибір права, що підлягає застосуванню до цього договору, застосовується право відповідно до частин другої і третьої статті 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є продавець - за договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 32 Закону N 2709-IV у разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв'язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов'язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Згідно п.п. "г, є" ст. 11 Угоди цивільне законодавство однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав застосовується на території іншої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав згідно з такими правилами:

- форма угоди визначається за законодавством місця її здійснення. Форма угод щодо будівель, іншого нерухомого майна і прав на нього визначається за законодавством місця знаходження такого майна;

- права і обов'язки Сторін за угодою визначаються за законодавством місця здійснення, якщо інше не передбачене угодою Сторін.

На підставі викладеного, враховуючи, що сторонами в контракті не визначено право, яке підлягає застосуванню до врегульованих ним правовідносин, що стали предметом даного спору, що місцем здійснення контракту та місцем знаходження продавця за контрактом, яким є позивач по справі, є м. Чернігів Чернігівської області держави Україна, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство України.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГКУ):

"Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином."

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, позивачем правомірно заявлено до стягнення борг відповідача на суму 8876,00 доларів США.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів своєчасної оплати товару, як і доказів, які б спростовували вищевикладені обставини, не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідач взяті на себе зобов'язання по оплаті отриманого товару своєчасно та в повному обсязі не виконав, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю в сумі 8876,00 доларів США, що становить 143320,74 грн.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного торгового унітарного підприємства „ЕнТіКом" (вул. Краснозвездна, буд. 18Б, прим. 4, кімн. 26А, м. Мінськ, Республіка Білорусь, УНП 191681950, р/с 345, спеціальний рахунок - 812 в ОАО „Белгазпромбанк", м. Мінськ, вул. Богдановича, 116, МФО 153001742) на користь приватного виробничого підприємства „Нова Хвиля" (вул. Гоголя, буд. 22, кв. 12, м. Чернігів, Україна, ідентифікаційний код 22817948, ИНН 69, в/с 311 ПАО „Диамантбанк" м. Чернігів, пр-т Миру, 17) 8876,00 доларів США боргу та 2866,41 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя В.І. Шестак

.