ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" травня 2015 р.Справа № 916/1613/15-г

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОТТ";

до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма КМП Моноліт"

про стягнення 115997,79грн.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача: Оксюта В.В. - за дорученням;

Від відповідача: -не з'явився;

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю " ЛОТТ " звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма КМП Моноліт" 115997,79 гривень з якої 104273,46 гривень основна заборгованість, 462,80 гривень 3% річних, 11261,53 гривень збитки від інфляції, 15 000 витрати на оплату послуг адвоката та судовий збір в сумі 2319,96 гривень.

Ухвалою суду від 20 квітня 2015 року порушено провадження у справі №916/1613/15-г та призначено до розгляду на 30 квітня 2015 року.

Відповідач явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, рекомендованою кореспонденцією.

Відповідач в засідання суду призначені на 30.04.2015 року та 21.05.2015 року, не з`явився, правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористався. Ухвали господарського суду Одеської області направлялись Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма КМП Моноліт" за належною адресою зазначеною в позовній заяві.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу суду було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 "Про деякі питання, порушені в доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" викладена правова позиція, згідно якої відмітка про відправку процесуального документа суду на зворотньому аркуші у лівому нижньому куті першого примірника процесуального документа є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам у справі та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначено про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання. При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

За результатами судового засідання справу було розглянуто без участі представника відповідача за участю повноважного представника позивача, за наявними в ній матеріалами документів наданих позивачем. У судовому засіданні, в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення та представника позивача повідомлено про дату складення повного тексту рішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лотт» (далі - ТОВ «Лотт» позивач ) на підставі усної домовленості з товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма КМП «Моноліт» (далі - ТОВ «БФ КМП «Моноліт») протягом 2013-2014 років здійснювало на адресу останнього поставки водопровідного обладнання (далі - товар) на загальну суму 204613,21 гривень, що підтверджується відповідними видатковими накладними, а саме: видатковою накладною № від 29.05.2013 на суму 25071,83 грн., видатковою накладною № від 29.05.2013 на суму 18166,15 грн., видатковою накладною № від 09.07.2013 на суму 378,02 грн., видатковою накладною № від 09.07.2013 на суму 105,38 грн., видатковою накладною № від 09.07.2013 на суму 363,48 грн., видатковою накладною № від 09.07.2013 на суму 1331,69 грн., видатковою накладною № від 12.07.2013 на суму 2488,70 грн., видатковою накладною № від 12.07.2013 на суму 415,75 грн., видатковою накладною № від 12.07.2013 на суму 218,63 грн., видатковою накладною № від 12.07.2013 на суму 4229,35 грн., видатковою накладною № від 12.07.2013 на суму 504,90 грн., видатковою накладною № від 24.07.2013 на суму 2642,40 грн., видатковою накладною № від 24.07.2013 на суму 11248,51 грн., видатковою накладною № від 13.08.2013 на суму 16,56 грн., видатковою накладною № від 13.08.2013 на суму 699,74 грн., видатковою накладною № від 13.08.2013 на суму 4582,61 грн.. видатковою накладною № від 13.08.2013 на суму 31021,75 грн., видатковою накладною № від 13.08.2013 на суму 402,38 грн., видатковою накладною № від 20.08.2013 на суму 13418,02 грн., видатковою накладною № від 20.08.2013 на суму 21793,80 грн., видатковою накладною № від 30.08.2013 на суму 791,42 грн., видатковою накладною № від 06.09.2013 на суму 8726,46 грн., видатковою накладною № від 09.09.2013 на суму 392,54 грн., видатковою накладною № від 09.09.2013 на суму 74,88 грн., видатковою накладною № від 30.09.2013 на суму 642,84 грн., видатковою накладною № від 07.11.2013 на суму 9439,04 грн., видатковою накладною № від 04.04.2014 на суму 18570,72 грн., видатковою накладною № від 08.05.2014 на суму 7656,42 грн., видатковою накладною № від 17.06.2014 на суму 1413,72 грн., видатковою накладною № від 19.06.2014 на суму 2783,83 грн., видатковою накладною № від 11.07.2014 на суму 987,34 грн., видатковою накладною № від 18.07.2014 на суму 8996,60 грн., видатковою накладною № від 15.10.2014 на суму 2149,87 грн., видатковою накладною № від 07.11.2014 на суму 1800,00 грн. Відповідач прийняв товар та використав його у своїй господарській діяльності, проте повністю за нього не розрахувалося.

Як зазначає позивач, за відповідачем обліковується заборгованість в сумі 104273,46 гривень, що підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2014 (за період з 01.01.2013 по 31.12.2014).

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що дії сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковими накладними, прийняття товару покупцем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки. Позивач шляхом відпуску товару за вказаними видатковими накладними, а відповідач шляхом одержання цього товару створили певні права та обов'язки, які аналогічні цивільним правам та обов'язкам сторін за договором поставки продукції, встановленим ст.ст. 655, 691, 692, 712 ЦК України та ст. 265 ГК України. Зокрема, у позивача виникло право вимагати оплати поставленого товару, а у відповідача виник обов'язок по оплаті вартості отриманого товару.

Як зазначено в п. 1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», у господарських відносинах грошові зобов'язання найчастіше виникають з господарських договорів та інших угод, передбачених законом, або з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України). Однак оскільки господарський договір (угода) є не єдиною підставою виникнення відповідного зобов'язання, то сама лише відсутність між сторонами спірних правовідносин такого договору (угоди) або незазначення в останньому умов (пунктів) щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання не перешкоджає застосуванню даної відповідальності, але тільки у разі якщо підстави такого застосування і розмір відповідальності передбачено актами законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору Позивач поставив Відповідачу товар на загальну суму 204613,21 гривень, про що було складено та скріплено підписами обох сторін відповідні видаткові накладні, виставлені рахунки-фактури та податкові накладні, довіреності на отримання товару, акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2014 року (за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року), згідно яких заборгованість за відповідачем обліковується у розмірі 104273,46 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Частиною 7 вказаної норми передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зазначено в п. 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» обов'язок негайного виконання випливає, наприклад, з припису ч. 1 ст. 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Так позивач 11.02.2015 року направив на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості у розмірі 104273,46 гривень. в семиденний термін з дня отримання вказаної вимоги, що підтверджується накладною FedEx Express №031624, 12.02.2015року була отримана представником відповідача.

11.03.2015 року відповідач направив позивачу лист за №29, в якому зазначив, про найшвидше погашення заборгованості.

Суд приходить висновку про законність та правомірність заявленої позивачем суми заборгованості в розмірі 104273,46 гривень та стягує її з відповідача.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень чинного цивільного законодавства, в тому числі ст.16 ЦК України, право кредитора вимагати сплати богу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є способом захисту його майнових прав та інтересів, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошей внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач просить стягнути з відповідача збитки від інфляції в сумі 11261,53 гривень за період з 20.02.2015 року по 14.04.2015 року, 3% річних в сумі 462,80 гривень за період з 20.02.2015 року по 14.04.2015 року.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних та 3% річних та приходить висновку про правомірність нарахувань та стягує заявлені суми з відповідача.

Оцінюючи вимоги позивача про відшкодування витрат послуг адвоката у розмірі 15 000 гривень , суд зазначає наступне:

Як вбачається зі змісту ст. 59 Конституції України, кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №9 визначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в ст. 2 Закону України "Про адвокатуру", де зазначено, що адвокатом може бути особа, яка має вищу юридичну освіту, підтверджену дипломом України або відповідно до міжнародних договорів України дипломом іншої країни, стаж роботи у галузі права не менше двох років, володіє державною мовою, склала кваліфікаційні іспити, одержала в Україні свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняла Присягу адвоката України.

У контексті зазначених норм, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають відшкодуванню в порядку ст.44, 49 ГПК України лише в тому випадку, якщо послуги, отримані стороною, були надані саме адвокатом, а не будь-яким представником.

Між ТОВ «ЛОТТ» та АО «Юридична компанія «ЛЕКС НОЛЕДЖ» (далі - Компанія) був укладений договір про надання правової допомоги від 02.02.2015 року.

Відповідно до п.1.2. зазначеного Договору його предметом є надання Компанією правової допомоги ТОВ «ЛОТТ» у справах (спорах) про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма КМП «Моноліт» (ідент. код 13914983) на користь Клієнта суми боргу за поставлений товар у розмірі 104273,46 грн., а також стягнення 3% річних та інфляційних збитків у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання.

Згідно п.5.2 договору про надання правової допомоги від 02.02.2015 ТОВ «ЛОТТ» зобов'язано сплатити Компанії протягом 5 днів з моменту виставлення Компанією рахунку на оплату гонорар у розмірі 15000,00 грн., який на даний час сплачений в повному обсязі згідно рахунку-фактури № 1/08-04-15 від 08.04.2015, що підтверджується копією платіжного доручення №207 від 09.04.2015.

Статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ч. 1 ст. 30 цього Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до Правил адвокатської етики, які є обов'язковими для виконання адвокатом (адвокатським об'єднанням) у його діяльності, єдиною формою оплати послуг адвоката за надану правову допомогу є гонорар.

За таких обставин суд вважає вимогу позивача щодо стягнення 15 000 гривень оплати послуг адвоката цілком обґрунтовані, сплачений ТОВ «ЛОТТ» гонорар адвокатському об'єднанню «Юридична компанія «ЛЕКС НОЛЕДЖ» є оплатою послуг адвоката (адвокатів) та пов'язаний з розглядом цієї справи, підлягає стягненню з відповідача.

Згідно ст.49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката, пов'язані з розглядом справи, покладаються при повному задоволенні позову на відповідача, як і сума судового збору.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Наведені Позивачем докази у встановленому законом порядку Відповідачем не спростовані.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно, на підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма КМП Моноліт» (67832, Одеська область Овідіопольський район, смт. Великодолинське, пров. Ентузіастів, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОТТ» (65113, м. Одеса, пр. Академіка Глушка, буд.14, кв.4, ) 104273 (сто чотири тисячі двісті сімдесят три) гривни 46 копійок основного боргу, 462 (чотириста шістдесят дві гривни) 80 копійок 3% річних, 11261 (одинадцять тисяч двісті шістдесят одну гривну) 53 копійки інфляційних збитків, 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень витрат на оплату послуг адвоката, 2319 (дві тисячі триста дев'ятнадцять гривень ) 96 копійок судового збору.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України..

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 25 травня 2015 р.

Суддя Г.І. Гуляк