ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

25 травня 2015 р. Справа № 902/407/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Мельника П.А., при секретарі судового засідання Віннік О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик МТС" 02081, м.Київ, вул.Здолбунівська, буд.7-Д, корпус "З"

до: Публічного акціонерного товариства "Браїлівське" 23130, Вінницька область, Жмеринський район, смт.Браїлів, вул.Заводська, 7

про стягнення 126562,07 грн. заборгованості

За участю представників сторін:

позивача, не з''явився;

відповідача, Дмитренко П.В., довіреність № б/н від 25.02.15, представник.

ВСТАНОВИВ :

Заявлено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик МТС" до Публічного акціонерного товариства "Браїлівське" про стягнення 126562,07 грн. заборгованості, з яких: 111080,76 грн. основного боргу, 7176,12 грн. пені, 529,54 грн. 3% річних та 7775,65 грн. 7% штрафу.

Ухвалою суду від 27.03.15 р. порушено провадження по даній справі та призначено засідання на 27.04.15 р.

Ухвалою суду від 27.04.15 р. в зв''язку з неявкою в судове засідання представників сторін розгляд справи відкладено до 25.05.15 р.

В судове засідання позивач не з''явився, поряд з тим, через канцелярію від останнього до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Представник відповідача відзиву по справі не надав, з наданих усних пояснень повністю заперечував проти нарахування штрафних санкцій.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено, що згідно укладеного 20.08.14 р. між ТОВ "Логістик МТС" (далі - "Позивач", "Виконавець") та ПАТ "Браїлівське" (далі - "Відповідач", "Замовник") Договору про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № ТЕО-14/114-ЗАХ-БРАЇЛ Виконавець зобов''язувався організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом до відповідного пункту призначення у встановлений замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (Вантажоодержувачу), а Замовник зобов''язується сплатити за організацію перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до пункту 2.3. Договору плата за послуги здійснюється після їх фактичного надання, протягом 10 банківських днів з моменту отримання оригіналів документів та факту підписання Актів передачі-приймання наданих послуг.

Свої зобов'язання за Договором ТОВ "Логістик МТС" виконало належним чином та у повному обсязі, про що свідчить підписані сторонами акти здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) до Договору від 31.12.14 р. №3414 на суму 48204,60 грн. та № 3460 на 62876,16 грн., що в загальному становить 111080,76 грн.

Однак, відповідач свої зобов'язання не виконав, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у вказаному розмірі, про що свідчить відсутність в матеріалах справи станом на день винесення рішення по справі доказів проведення розрахунків.

Крім основного боргу, позивачем заявлено до стягнення 7176,12 грн. пені, 529,54 грн. 3% річних та 7775,65 грн. 7% штрафу.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відносини транспортної експедиції на загальному рівні врегульовано гл. 65 ЦК, ст. 316 ГК. Спеціальним нормативним актом у цій сфері є Закон "Про транспортно-експедиторську діяльність". Відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності також регулюються законами "Про транспорт", "Про зовнішньоекономічну діяльність", Законом України від 20 жовтня 1999 р. "Про транзит вантажів", транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Так, згідно зі ст. 929 ЦК за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. За договором транспортного експедирування має місце виконання або організація виконання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу; іншими словами, за відповідним договором надаються транспортно-експедиторські послуги, безпосередньо пов'язані з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування (ст. 1 Закону "Про транспортно-експедиторську діяльність").

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається , якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Акти здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) до Договору від 31.12.14 р. №3414 на суму 48204,60,00 грн. та № 3460 на 62876,16 грн. підписані відповідачем без жодних зауважень щодо обсягу та якості робіт.

Таким чином, позов частині 111080,76 грн. основного боргу підлягає задоволенню, оскільки фактично підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Розглянувши вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 7176,12 грн. пені, 529,54 грн. 3% річних та 7775,65 грн. 7% штрафу, суд дійшов наступних висновків.

За порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу (ст. 934 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Частиною 2 ст. 217 ГК України передбачено такі види господарських санкцій: відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч.4 ст.231 ГК України).

Сторони договором передбачили (п. 4.7.), що за порушення термінів оплати Замовник виплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період від вартості несвоєчасно виконаного зобов'язання, а у випадку непогашення заборгованості протягом більш як 30 календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості, Замовник зобов'язаний додатково, крім пені, сплатити на користь Виконавця штраф в розмірі 7 відсотків від суми заборгованості.

Пунктом 2.6. Договору сторони домовились, що датою надання послуг є дата підписання сторонами акту приймання-передачі послуг.

Згідно приписів частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Здійснивши перерахунок штрафу, пені та річних який здійснювався судом за допомогою ІПС Бази даних "Законодавство", судом (з урахуванням вимог ст.232 Господарського кодексу України щодо пені) помилок не виявлено, на підставі чого підлягають до задоволення заявлені позивачем суми.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовільнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Браїлівське" (23130, Вінницька область, Жмеринський район, смт.Браїлів, вул.Заводська, 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик МТС" (02081, м.Київ, вул.Здолбунівська, буд.7-Д, корпус "З", ) 111080,76 грн. основного боргу, 7176,12 грн. пені, 529,54 грн. 3% річних, 7775,65 грн. 7% штрафу та 2531,24 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення надіслати сторонам.

Повне рішення складено 26 травня 2015 р.

Суддя Мельник П.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу 02081, м.Київ, вул.Здолбунівська, буд.7-Д, корпус "З"

3 - відповідачу 23130, Вінницька область, Жмеринський район, смт.Браїлів, вул.Заводська, 7