КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Справа№ 910/24851/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Штифурко Ю.І., дов. від 09.09.2014 №50,

від відповідача Дороніна О.М., дов. від 29.12.2014 №2-272,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015

(дата підписання - 10.03.2015)

у справі №910/24851/14 (головуючий суддя Ващенко Т.М., судді: Літвінова М.Є., Трофименко Т.Ю. )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна»

до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про стягнення 561523,59 грн

та

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна»

про стягнення 50002,08 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна» (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - відповідач) про стягнення 561523,59 грн задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 486422,28 грн 3% річних, 57472,28 грн інфляційних втрат та 10877,88 грн судового збору.

В іншій частині в задоволенні первісного позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 скасувати в частині задоволенні первісного позову та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Інтерпайп Україна» недобросовісно поставилось до зобов'язань згідно умов договору, оскільки не проінформувало відповідача про неможливість поставки товару згідно рознарядок та не зверталось до відповідача з пропозицією зменшити обсяг запланованої поставки товару в силу наявності об'єктивних причин, які не дають здійснити поставку товару у місця призначення. На думку відповідача, вказані дії позивача не є використанням права на зустрічне зупинення виконання зобов'язання за договором. Крім того, відповідач вказує, що неналежне виконання ним зобов'язання було спричинено неналежним виконанням зобов'язань позивачем в частині недопоставки.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 29.04.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 06.04.2015) позивачу - 14.04.2015 та відповідачу - 07.04.2015, долучені до матеріалів справи.

22.04.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач надав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2015 відкладено розгляд справи на 27.05.2015.

21.05.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач надав відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 27.05.2015 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 скасувати в частині задоволенні первісного позову та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, просить відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити.

Представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно пп.8 п.5 ст.40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (який діяв на момент підписання договору про закупівлю товарів за державні кошти від 20.07.2012 №) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2012 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № (далі - договір), відповідно до якого постачальник зобов'язується у 2012-2013 роках поставити покупцеві товари - труби сталеві лот №2: труби 73-530 (далі - товари), зазначені в специфікації, яка наведена в додатку № 1 до договору, а покупець - прийняти і оплатити товари (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник повинен передати (поставити) покупцю товари, якість яких відповідає умовам технічних вимог і якісних характеристик, визначених в додатку №2 до договору.

Згідно з п. п. 3.1-3.3 договору загальна сума договору становить 38323329,82 грн (в т.ч. ПДВ). Загальна сума договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Ціна окремої одиниці товару, з урахуванням умов поставки, зазначається у специфікації.

У пункті 4.1 договору вказано, що покупець оплачує постачальнику товар за фактом поставки протягом 15-ти календарних днів.

Строк (термін) поставки товарів: постачальник зобов'язується передати узгоджену сторонами партію товару відокремленим підрозділам покупця в зазначені в рознарядці покупця місця поставки з дати підписання договору протягом 1-го року, але в строки не пізніше 90 календарних днів з моменту отримання рознарядки (п. 5.1 договору).

Місце поставки товарів: постачальник здійснює поставку товару, зазначеного в специфікації, в місця призначення по території України відокремленим підрозділам покупця, згідно рознарядки, в якій вказується поштова адреса місця поставки (відвантажувальні реквізити), найменування та кількість товару (п.5.2 договору).

Пунктом 5.3 договору сторони погодили умови поставки товарів: DDP «Поставка зі сплатою мита» (місце поставки згідно рознарядки покупця), ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року. Інші умови поставки зазначені в додатку № 3 до договору.

За умовами п.10 додатку №3 до договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару покупцю в місці поставки.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє протягом одного року (тобто до 20.07.2013 включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.10.1 договору).

Договір та додатки до нього підписані уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплено печатками товариств.

На виконання умов договору позивачем у період з 23.07.2012 по 25.10.2012 було поставлено відповідачу товар на загальну суму 37903583,90 грн, що підтверджується видатковими накладними, ТТН, залізничними, податковими накладними та не заперечується відповідачем.

Товар був прийнятий відповідачем без зауважень та заперечень до якості/комплектності товару та/або супроводжувальної документації.

З банківських виписок вбачається, що товар був оплачений відповідачем в повному обсязі 07.12.2012 та 26.02.2014, що свідчить про прострочення здійснення ним оплат.

В статті 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотки річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Відповідно до п.7.1 у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами України та договором.

Позивач наводить розрахунок по кожній накладній окремо та просить стягнути з відповідача 504050,31 грн 3% річних та 57473,28 грн інфляційних втрат.

Судом першої інстанції здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, та задоволено вимогу позивача в частині стягнення з відповідача 486422,28 грн 3% річних та 57472,28 грн інфляційних втрат, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи відповідача, що в нього виникло право не оплачувати товар, оскільки позивачем виконано не всі рознарядки - недопоставлено частину замовленого товару, вірно відхилені судом першої інстанції, з огляду на те, що договір не містить умов щодо оплати товару лише після його повної поставки, натомість передбачає оплату товару за фактом поставки (п.п.3.1-3.3, 4.1 договору).

Недопоставка товару позивачем не є підставою для звільнення відповідача від оплати отриманого товару та зустрічного зупинення виконання ним зобов'язання, оскільки позивач виконав своє зобов'язання по поставці частини товару, а отже має право на отримання грошових коштів за виконані умови договору.

Крім того, за приписами ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідачем не надано доказів відмови від отриманого товару або розірвання договору, подальшого зменшення обсягів закупівлі товару за договором.

З огляду на викладене вище, місцевий господарським судом обґрунтовано задоволено первісний позов частково.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач подав зустрічний позов, в якому просив стягнути з відповідача штрафні санкції за недопоставку товару.

Відповідно до ч.1 ст.231 Господарського кодексу України (далі - ГК України) законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ч.2 ст.231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Відповідач наводить розрахунок, де просив стягнути з позивача 50002,08 грн штрафних санкцій, з яких 14000,28 грн 7% штрафу та 36001,80 грн пені за недопоставку товару.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні зустрічного позову, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

При цьому, ст. 538 ЦК України не вимагає від сторін письмового попередження зупинення зустрічного виконання зобов'язання.

З дій позивача щодо подальшої зупинки поставки товару відповідачу, який не оплатив раніше поставлений товар, скористався наданим йому законом правом на зустрічне зупинення виконання зобов'язань за договором.

Тому суд першої інстанції вірно вказав на відсутність підстав покладати на позивача відповідальність у вигляді стягнення пені та штрафу за недопоставку решти товару, оскільки обов'язок позивача поставити товар протягом 90 календарних днів з часу отримання замовлення, кореспондується з обов'язком відповідача оплатити його протягом 15 календарних днів з моменту його отримання.

Таким чином, відмова у задоволенні зустрічного позову місцевим господарським судом є обґрунтованою.

В зв'язку з відсутністю порушеного права позивача, суд першої інстанції вірно відмовив у застосуванні строків позовної давності, заявлених позивачем у відзиві на зустрічний позов від 24.02.2015 №426, до вимог зустрічного позову.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі №910/24851/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/24851/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій