ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.05.15р. Справа № 904/3809/15

За позовом публічного акціонерного товариства "ДНІПРОГАЗ", м.Дніпропетровськ

до міського комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт", м.Дніпропетровськ

про стягнення шкоди

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Кондратенко Д.А. - довіреність № 124юр від 30.12.14р.; представник Медяний О.Ю. - довіреність № 51юр від 25.05.15р.

від відповідача: представник Трошина В.В. - довіреність № 14 від 09.01.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпрогаз", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до міського комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - відповідач) про стягнення 128905,85грн. (з яких 127705,85грн. матеріальної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу; 1200,00грн. витрат на проведення експертного дослідження по визначенню суми матеріальної шкоди).

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви за вих. № 292/17/1-01 від 30.04.2015р. ухвалою суду від 05.05.2015р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 25.05.2015р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 14.05.2015р. з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 12.05.2015р. та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 18.05.2015р. з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 13.05.2015р. та явкою представника в судове засідання.

25.05.2015р. повноважні представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неотриманням останнім позовної заяви з додатками.

Повноважні представники позивача в судовому засіданні проти відкладення розгляду справи заперечують, що підтверджується письмовою заявою.

Дослідивши позиції сторін господарський суд дійшов наступних висновків:

По-перше, відправлення за номером 15 надійшло 04.05.2015р. до відділення поштового зв'язку Дніпропетровськ 38 з індексом 49038.

Таким чином, господарський суд визнав, що позивач належним чином виконав вимоги статті 56 Господарського процесуального кодексу України та направив на адресу відповідача копію позовної заяви з доданими до неї документами листом з описом вкладень, однак позивач без поважних причин не забирає поштове відправлення, яке надійшло на його адресу, ще 04.05.2015р.

По-друге, як підтверджує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ухвалу господарського суду про порушення провадження у справі представник відповідача на прізвище Белова отримала 13.05.2015р., тобто майже за два тижня до дати судового засідання;

Таким чином, відповідач був завчасно обізнаний про дату судового засідання.

По-третє, відповідач зареєстрований та фактично знаходиться за адресою 49038, місто Дніпропетровськ, проспект Карла Маркса, 119 А.

Таким чином, господарський суд констатує, що місцезнаходження відповідача поряд з господарським судом Дніпропетровської області.

Проаналізувавши матеріали справи, господарський суд констатує, що відповідач не вчинив жодних дій спрямованих на з'ясування суті позовних вимог позивача, не звертався до суду з клопотаннями про ознайомлення з матеріалами справи, не вчиняв дій спрямованих на належне виконання вимог ухвали суду, які є обов'язковими, тому клопотання відповідача про перенесення розгляду справи господарський суд розцінює як спробу затягнути судовий розгляд справи шляхом зловживання своїми процесуальними правами.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Однак, це є правом суду, а не обов'язком, при цьому суд враховує вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи.

Враховуючи, що суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, в задоволенні клопотання відповідача за вих.№884 від 25.05.2015р. про відкладення розгляду справи відмовлено.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 25.05.2015р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.03.2015р. на проспекті Кірова у місті Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного відповідачу тролейбуса "ЮМЗ Т1-Р" номер 2046 під керуванням водія цього підприємства Кононенко В.В., в результаті якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль "Volkswagen Caddy" державний номер АЕ7607НК, у зв'язку з чим підприємству спричинено матеріальну шкоду.

Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26.03.2015р. по справі №201/3804/15-п, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія відповідача Кононенко В.В.

Судом встановлено, що правопорушник 02.03.2015р. о 13 год. 10 хв. керуючи транспортним засобом "ЮМЗ Т1-Р2" держаний номер 2046, рухався по проспекту Кірова з боку вулиці Тітова в напрямку проспекта Ілліча в місті Дніпропетровську, де в районі будинку №115 перед початком руху та зміною його напрямку ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з належним позивачу автомобілем "Volkswagen Caddy" державний номер АЕ7607НК під керуванням водія підприємства Ступака Г.М., який рухався в попутному напрямку зліва.

Своїми діями Кононенко В.В. порушив пункт 10.1. Правил дорожнього України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження вказаним транспортним засобам. За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення на працівника відповідача накладено адміністративне стягнення.

Цивільно-правова відповідальність відповідача як власника транспортного засобу застрахована не була.

Під дію Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" тролейбус не підпадає, оскільки не відповідає визначенню "наземний транспортний засіб". Тролейбус не підлягає державній реєстрації та обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх України.

Пунктом 1.5 статті 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідні підрозділи МВС України) та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

У цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.

Таким чином, відповідальність відповідача у разі заподіяння шкоди власнику транспортного засобу настає на загальних підставах відповідно до Цивільного кодексу України.

04.03.2015р. відповідач був повідомлений листом позивача за вих. №1273/18-1 про проведення експертного огляду пошкодженого автомобіля на спеціалізованій станції технічного обслуговування 10.03.2015р.

У призначений день та час за участі представника відповідача - ревізора з безпеки руху Депо 2 Соболь Л.П. судовим експертом Дроздовим Ю.В. було проведено експертний огляд пошкодженого автомобіля "Volkswagen Caddy" державний номер АЕ7607НК, з метою визначення суми матеріальної шкоди, спричиненої його власнику в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.03.2015р.

Згідно висновку №1603/15/15 від 18.03.2015р. експертного дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди спричиненої власнику КТЗ, складеного судовим експертом -автотоварознавцем Дроздовим Ю.В. (свідоцтво Міністерства юстиції України №544 30.05.14 про кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертиз за спеціальністю - визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу; свідоцтво від 11.05.02 №931 про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів), розмір матеріальної шкоди (з урахуванням втрати товарної вартості), спричиненої власнику колісного транспортного засобу "Volkswagen Caddy" державний номер АЕ7607НК, пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, складає 127705,85грн.

Вартість експертного дослідження по визначенню судовим експертом суми матеріальної шкоди, яка склала 1200,00грн., сплачена позивачем 24.03.2015р., що підтверджується рахунком оцінювача та банківською випискою. Дані витрати безпосередньо пов'язані з спричиненням шкоди, оскільки залучення судового експерта обумовлено необхідністю застосування спеціальних знань для визначення суми спричиненої матеріальної шкоди, а іншого способу кваліфіковано визначити цю суму позивач не має.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист шляхом явки представника в судове засідання з метою заявлення клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, наведених позивачем обставин не спростував, про час та місце судового засідання повідомлений завчасно, а саме 13.05.2015р. в той час як судове засідання призначено на 25.05.2015р.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважного представника позивача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 128905,85грн. (з яких 127705,85грн. матеріальної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу; 1200,00грн. витрат на проведення експертного дослідження по визначенню суми матеріальної шкоди), слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Як вбачається з позовної заяви предметом позову є відшкодування шкоди, а підставою позову є порушення відповідачем правил дорожнього руху внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Загальні підстави відповідальності за майнову шкоду передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України.

Дана стаття регулює правовідносини, що виникають із заподіяння позадоговірної шкоди, в яких потерпілий та заподіювач шкоди не перебувають у договірних відносинах і зобов'язання відшкодувати шкоду не пов'язане з невиконанням або неналежним виконанням договірних зобов'язань.

Між сторонами дійсно відсутні договірні відносини тому застосування положень статті 1166 Цивільного кодексу України є правомірним.

Таким чином, господарський суд зазначає, що позивачем правильно обрано спосіб захисту.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, причинно-наслідковий зв'язок між збитками та правопорушенням є залежністю факту настання майнової шкоди (та її розміру) від правопорушення, чи неналежного виконання зобов'язання.

Господарський суд визнав, що встановлено причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Протиправна дія заподіювача (відповідача в особі його працівника) є причиною, а шкода, яка завдана особі (позивачу), - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, причинно-наслідковий зв'язок між збитками та правопорушенням наявний та як наслідок наявний факт настання майнової шкоди (та її розміру) від правопорушення.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов'язані. зокрема знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Пунктом 1.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. за № 1306 "Про Правила дорожнього руху" визначено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Пунктом 3 частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 1187 Цивільного кодексу України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2578,12грн.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Закону України "Про дорожній рух", Постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. за № 1306 "Про Правила дорожнього руху", ст.ст. 11, 1166, 1172, 1187 Цивільного кодексу України ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з міського комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт" (49038, м.Дніпропетровськ, пр.К.Маркса, 119А; ідентифікаційний код 32616520) на користь публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" (49101, м.Дніпропетровськ, вул.Володарського, 5; ідентифікаційний код 20262860) 127705,85грн. (сто двадцять сім тисяч сімсот п'ять грн. 85 коп.) матеріальної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу; 1200,00грн. (одна тисяча двісті грн. 00 коп.) витрат на проведення експертного дослідження по визначенню суми матеріальної шкоди; 2578,12грн. (дві тисячі п'ятсот сімдесят вісім грн. 12 коп.) судового збору, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

26.05.2015 року

Суддя І.В. Петренко