РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015Справа №910/11320/13

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Музична Видавнича Група"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" (ICTV)

про виплату компенсації за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 91760,00 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Вороніна М.І. за наказом № 20/к від 14.02.2012 р.

від відповідача: Морозюк Е.В. за довіреністю № 803 від 05.05.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В червні 2013 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська Музична Видавнича Група" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" (ICTV) (відповідач) про виплату компенсації за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 91760,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач без його дозволу як правовласника включив у телепередачу "Козирне життя" музичні твори, вказані в таблиці на стор. 1 позовної заяви, та розмістив вказану телепередачу на своєму офіційному сайті, чим фактично порушив виключні майнові авторські права позивача на відповідні музичні твори, що, в свою чергу, є підставою для звернення позивача з позовом до суду з вимогами про виплату компенсації за неправомірне використання спірних музичних творів відповідачем.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2014 р. у справі № 910/11320/13 (суддя Прокопенко Л.В.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 р. (колегія суддів у складі: суддя Разіна Т.І. - головуючий, судді Копитова О.С., Сотніков С.В.), позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача компенсацію за порушення авторських прав у розмірі 91760,00 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.04.2015 р. у справі № 910/11320/13 (колегія суддів у складі: Харченко В.М. - головуючий суддя, судді Бенедисюк І.М., Палій В.В). рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2014 у справі № 910/11320/13 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва № 04-23/368 від 17.04.2015 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/11320/13.

В порядку статті 2-1 ГПК України справу № 910/11320/13 передано на розгляд судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2015 р. суддя Гумега О.В. прийняла справу № 910/11320/13 до свого провадження, розгляд спору у справі 910/11320/13 призначено на 06.05.2015 р. о 11:40 год.

30.04.2015 р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшов супровідний лист з документами для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 20.04.2015 р. Серед поданих документів - пояснення позивача по суті спору з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 07.04.2015 р. у справі № 910/11320/13. В наведених поясненнях позивач зазначає, що факт створення аудіовізуального твору - випуску передачі "Козирне життя" від 28.10.2012 р. та включення до його складу чотирьох оспорюваних творів, виключні майнові права на які належать позивачу, а також подальше доведення цих творів у складі випуску зазначеної передачі до загального відома в мережі інтернет на офіційному сайті відповідача, підтверджується матеріалами справи, зокрема, актом проведення фіксації від 30.05.2013 р., а також записом випуску передачі "Козирне життя" від 28.10.2012 р. на DVD-носії. Оскільки відповідач не надав доказів отримання ним прав на використання оспорюваних творів, то позивач вважає, що ці твори були використані відповідачем неправомірно, який порушив виключні майнові права позивача, що дає підстави останньому для звернення до суду з позовом про виплату компенсації за неправомірне використання спірних музичних творів відповідачем. Позивач також надав пояснення стосовно визначеної ним до стягнення з відповідача загальної суми компенсації за порушення виключних майнових прав в розмірі 91760,00 грн. Крім того, позивач зазначив, що на його думку, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що уривки творів, використані відповідачем, не відповідають вимогам ст. 21 Закону України "Про авторське право і суміжні права" та що використання уривків творів в передачі "Козирне життя" не є цитуванням в розумінні Закону.

06.05.2015 р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли пояснення по справі № 910/11320/13, відповідно до яких відповідач не погоджується з позовними вимогами, які вважає безпідставними, виходячи з того, що у позивача відсутні права на дозвіл або заборону використаних відповідачем в телепередачі "Козирне життя" фрагментів відеокліпів, в свою чергу, відповідач стверджує, що ним правомірно використано фрагменти відеокліпів в якості цитат виключно в межах та на підставі ст. 21 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

В судове засідання, призначене на 06.05.2015 р., з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 06.05.2015 р. подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме: копії наказу № 20/К від 14.02.2012 р., копії свідоцтва про шлюб від 11.08.2012 р. (серія 1-Вл № 191479), копії протоколу № 02/12 від 14.02.2012 р. Загальних зборів ТОВ "Українська музична видавнича група" (про призначення директора). Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.05.2015 р. подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме: копії довіреності на представництво № 803 від 05.05.2015 р., копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно відповідача станом на 29.04.2015 р. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні 06.05.2015 р. надав усні пояснення щодо заявлених позовних вимог з урахуванням наданих ним через відділ діловодства суду 30.04.2015 р. письмових пояснень по суті спору з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 07.04.2015 р. у справі № 910/11320/13. Позовні вимоги представник позивача підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.05.2015 р. заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових поясненнях по справі № 910/11320/13, поданих через відділ діловодства суду 06.05.2015 р. Враховуючи надані пояснення, представник відповідача просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні 06.05.2015 р. здійснювався огляд доказів, наявних в матеріалах справи, а також досліджувались відеозаписи випуску телепередачі "Козирне життя" від 28.10.2012 р., розміщеної на офіційному інтернет-сайті каналу ICTV, які були надані позивачем та відповідачем під час попереднього розгляду справи та наявні в матеріалах справи.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 77 ГПК України, суд прийшов до висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 06.05.2015 р.

В судовому засіданні 06.05.2015 р. суд оголосив перерву до 26.05.2015 р. о 14:20 год.

25.05.2015 р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення по справі № 910/11320/13 з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 07.04.2015 р.

В судове засідання, призначене на 26.05.2015 р., з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 26.05.2015 р. надав усні пояснення щодо заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.05.2015 р. заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 26.05.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська Музична Видавнича Група" (далі - ТОВ "УМВГ", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна комерційна телерадіокомпанія" (ICTV) (далі - Телерадіокомпанія, відповідач) про виплату компенсації за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 91760,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне.

02.08.2012 р. директором ТОВ "УМВГ" виданий наказ про створення комісії з метою забезпечення інформацією щодо бездоговірного використання музичних творів з каталогу ТОВ "Українська Музична Видавнича Група". Відповідно до наведеного наказу визначений наступний склад комісії: голова комісії - Бартош М.І. (директор ТОВ "УМВГ"), члени комісії - Землинська В.М. (менеджер з продажу), Бойченко Ю.І. (менеджер із зовнішньо-економічної діяльності), Бородіна М.І. (юрисконсульт).

30.05.2013 р. комісія ТОВ "УМВГ" зафіксувала випуск телепередачі "Козирне життя" від 28.10.2012 р. на офіційному інтернет-сайті телеканалу ІСТV, що підтверджується актом фіксації порушення майнових авторських прав ТОВ "УМВГ" від 30.05.2013 р. Під час перегляду телепередачі "Козирне життя" від 28.10.2012 р. комісією було зафіксовано використання відповідачем наступних музичних творів:

"Когда меня ты позовёшь" (виконавець В. Кузьмин, автор музики Куьмин В.Б., автор тексту Артемьева Т., доля включення в АВП, интернет - 50% ),

"Я лист" (виконавець Стас Пьеха, автори музики та тексту Леонтьев Т.В./Протасова Т.Н., доля включення в АВП, интернет - 100%),

"Сказка в моей жизни" (виконавець та автор Кузьмин В.Б., доля включення в АВП, интернет - 100%),

"Актриса" (виконавець В. Меладзе, С. Горобченко, НеАнгелы, автор Меладзе К.Ш., доля включення в АВП, интернет - 100%).

Виключні авторські майнові права на вищезазначені музичні твори, як стверджує позивач, належать йому на підставі Договору про надання виключної ліцензії (субліцензійного договору) № ПМИсуб 01/11-укр від 31.12.2010 р., укладеного між ТОВ "Українська Музична Видавнича Група" (ліцензіат) та ТОВ "Первое музыкальное издательство" (ліцензіар), відповідно до умов якого до ліцензіата (позивача) перейшло, на умовах виключної ліцензії, право використовувати, дозволяти чи забороняти використовувати на території України твори, перелічені в каталозі, зокрема, шляхом включення творів та/або використання у складі складних об'єктів, у тому числі у складі аудіовізуальних творів, відтворення та розповсюдження у цифровому форматі у всесвітній мережі Інтернет (далі - Договір).

Відповідно пунктів 1.5.1, 1.5.2. Договору ліцензіар передав ліцензіату каталог у вигляді файлу електронної таблиці, яка записана на оптичний носій у форматі, прийнятному для перегляду/читання на персональних комп'ютерах, на підтвердження чого було підписано акт прийому-передачі каталогу від 31.12.2010 р.

Згідно з п. 1.5 Договору, під каталогом у договорі розуміється перелік творів, виключні майнові права на використання яких належать ліцензіару, та право використання яких ліцензіар передав ліцензіату на умовах Договору.

Відповідно до п. 1.5.3 Договору ліцензіар надає ліцензіату не рідше, ніж один раз на місяць інформацію про зміни у каталозі за формою, аналогічною тій, що вказана у п. 1.5.1 Договору.

Згідно з Додатком від 26.10.2012 р. до Договору, ліцензіар надав ліцензіату оновлений каталог станом на 26.10.2012 р. на оптичному носії DVD-R (серійний номер 1321432+ RЕЕ10785).

Вищевказані музичні твори містяться в електронному каталозі, наданому ліцензіаром позивачу 26.10.2012 р.

30.11.2012 р. позивач направив на адресу відповідача претензію № 939/12 від 27.11.2012 р., в якій, з огляду на використання відповідачем вищевказаних музичних творів без дозволу позивача, просив укласти з ТОВ "УМВГ" відповідні договори та виплатити компенсацію за незаконне використання музичних творів. Наведену претензію відповідач отримав 10.12.2012 р., втім відповіді позивачу не надав.

Позивач з посиланням на зміст статей 435, 440, 441, 443 Цивільного кодексу України, статей 7, 15, 31-33 Закону України "Про авторське і суміжні права" зазначив, що право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про авторське і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належить, зокрема, виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Згідно ч. 3 наведеної статті Закону України "Про авторське і суміжні права", виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти серед інших видів використання - включення творів як складових частин.

Позивач вважає, що відповідач без дозволу позивача як правовласника та без виплати авторської винагороди включив у телепередачу "Козирне життя" від 28.10.2012 р. вищезазначені музичні твори та розмістив вказану телепередачу на своєму офіційному інтернет-сайті, чим фактично порушив виключні майнові авторські права позивача на відповідні музичні твори, що, в свою чергу, є підставою для звернення позивача з позовом до суду з вимогами про виплату компенсації за неправомірне використання спірних музичних творів відповідачем (ст.ст. 50, 52 Закону України "Про авторське і суміжні права").

Щодо розміру компенсації в сумі 91760,00 грн. позивач зазначає, що телеканал ICTV володіє однією з найбільших недержавних мереж ефірного мовлення в Україні - мовить у 93 містах із 93 міст з населенням понад 50 тис. людей., обсяг мовлення -24 години на добу, 95% населення України (майже 41 мільйон людей) має змогу дивитись програми ICTV. На думку позивача, відповідач порушив майнові авторські права позивача у відношенні 4 музичних творів шляхом двох різних видів використання щодо кожного з цих музичних творів, а саме: включення до складу аудіовізуального твору - передачі "Козирне життя"; доведення до загального відома у мережі інтернет на офіційному сайті відповідача. Виходячи з розміру компенсації (від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат) за порушення авторських і суміжних прав згідно статті 52 Закону України "Про авторське і суміжні права", позивач вважає, що розмір компенсації має бути мінімальним та складати 10 мінімальних заробітних плат (станом на час подання позову розмір мінімальної заробітної плати становив 1147,00 грн. на місяць), т.т. 11470,00 грн. за кожне порушення майнового авторського права, а всього розмір компенсації має становити 91760,00 грн. (4 х 2 х 11470,00 грн. = 91760,00 грн.).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2014 р. у справі № 910/11320/13, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 р., позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача компенсацію за порушення авторських прав у розмірі 91760,00 грн.

Приймаючи зазначені рішення по справі № 910/11320/13, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що поданими за справою доказами підтверджується факт порушення відповідачем майнових авторських прав позивача.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.04.2015 р. у справі № 910/11320/13 рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 р. у справі № 910/11320/13 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

На думку Вищого господарського суду України, апеляційний суд не приділив належної уваги нормі статті 21 Закону України "Про авторське право і суміжні права" та не перевірив обґрунтованості посилань відповідача на наведену норму, у зв'язку з твердженнями останнього про те, що порушення прав позивача ним допущено не було, оскільки в спірному випадку в передачі "Козирне життя" ним у відповідності до статті 21 Закону України "Про авторське право і суміжні права" були використані не твори, а короткі уривки із числа опублікованих творів, які були зазначені позивачам, та обсяг використання яких відповідав поставленій меті.

У вищенаведеній постанові від 07.04.2015 р. у справі № 910/11320/13 Вищий господарський суд України також вказав, що встановивши факт незаконного використання відповідачем згаданих творів, апеляційний суд не з'ясував чи відповідають дійсності посилання відповідача на те, що ним використовувались не твори, а уривки з опублікованих творів, і якщо відповідають, то в якому саме обсязі мало місце використання кожного з таких уривків; з якою метою воно відбувалось; чим було зумовлене таке використання та який характер носив той твір, до складу якого були включені уривки названих позивачем творів; чи був виправданим обсяг використаних уривків поставленою відповідачем метою; чи були включені ці уривки до фонограми (відеограми) або програми мовлення і, в решті решт, чи можна дійти висновку про те, що використання відповідачем уривків творів у відповідності до вимог статті 21 Закону України "Про авторське право і суміжні права" не потребувало згоди позивача.

Згідно ч. 1 ст. 111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Отже, новий розгляд справи № 910/11320/13 здійснювався з урахуванням вказівок, що містяться у постанові Вищого господарського суду України від 07.04.2015 р. у справі № 910/11320/13.

При новому розгляді справи № 910/11320/13 позивач надав суду письмові пояснення по суті спору з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 07.04.2015 р. у справі № 910/11320/13. Зокрема, на підтвердження заявлених позовних вимог позивач зазначив наступне:

- факт створення аудіовізуального твору - випуску передачі "Козирне життя" від 28.10.2012 р. та включення до його складу чотирьох оспорюваних творів, виключні майнові права на які належать позивачу, а також подальше доведення цих творів у складі випуску зазначеної передачі до загального відома в мережі інтернет на офіційному сайті відповідача, підтверджується матеріалами справи, зокрема, актом проведення фіксації від 30.05.2013 р., а також записом випуску передачі "Козирне життя" від 28.10.2012 р. на DVD-носії;

- відповідач не надав доказів отримання ним прав на використання оспорюваних творів, а отже, ці твори були використані відповідачем неправомірно, відповідач порушив виключні майнові права позивача, що дає підстави останньому для звернення до суду з позовом про виплату компенсації за неправомірне використання спірних музичних творів відповідачем;

- щодо розміру компенсації, то позивач вважає, що він має складати 20 мінімальних заробітних плат, що станом на дату подання позову до суду складала 1147,00 грн., т.т. 22940,00 грн. за порушення майнових прав позивача двома способами (включення до складу аудіовізуального твору - передачі "Козирне життя"; доведення до загального відома у мережі інтернет на офіційному сайті відповідача) щодо кожного оспорюваного твору, а загальна сума компенсації за порушення виключних майнових прав на використання 4 творів - 91760,00 грн.;

- позивач зазначив, що не заперечує те, що відповідач використав твори не повністю, а їх уривки (частини), які відповідно до ст. 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" розглядаються як твори і охороняються відповідно до Закону;

- позивач вважає, що уривки творів, використані відповідачем, не відповідають вимогам ст. 21 Закону України "Про авторське право і суміжні права" та що використання уривків творів в передачі "Козирне життя" не є цитуванням в розумінні Закону.

При новому розгляді справи № 910/11320/13 відповідач надав суду пояснення по справі № 910/11320/13, відповідно до яких вважає позовні вимоги безпідставними з огляду на наступне:

- у позивача відсутні права на дозвіл або заборону використаних відповідачем в телепередачі "Козирне життя" фрагментів відеокліпів.

На твердження відповідача, з аналізу п. 2.1. Договору та інших угод з авторами, наданих позивачем (наявні в матеріалах справи), можна зробити висновок, що позивач отримав лише право на умовах виключної ліцензії, на свій розсуд дозволяти або забороняти здійснювати виключно на території України право на використання тільки двох об'єктів авторського права - Творів, зазначених в Каталозі до Договору, та Фонограм, зазначених в Каталозі до Договору.

Втім при перегляді запису спірної телепередачі вбачається, що в ній використовується не Фонограма або Твір, а інший суб'єкт авторського права - аудіовізуальний твір (Відеокліп).

Згідно п. 2.2 Договору, ліцензіат (позивач) вправі використовувати, дозволяти або забороняти використання Творів, Фонограм та/або Відеокліпів способом включення до складу складних творів, в тому числі до аудіовізуальних творів, тільки після додаткового письмового погодження з ліцензіаром.

Проте, як зазначає відповідач, позивачем, не надано суду жодного документа, відповідно до якого він був уповноважений ліцензіаром здійснювати управління Відеокліпами (аудіовізуальними творами), фрагменти яких були використані в спірній телепередачі відповідачем.

Тобто, на думку відповідача, в Договорі, укладеному позивачем з ТОВ "Первое музыкальное издательство", мало бути зазначено перелік Відеокліпів, права на які передаються позивачу, а також позивачем мали бути надані копії відповідних Договорів, укладених ліцензіаром (ТОВ "Первое музыкальное издательство") з авторами таких Відеокліпів (аудіовізуальних творів).

Відповідач також зазначив, що в листі № 29/14 від 14.03.2014 р., яким ліцензіар (ТОВ "Первое музыкальное издательство") підтверджує наявність у ліцензіата (позивача) прав на твори, які є предметом розгляду в даній справі, фактично мова йде лише про музичні твори, а не про аудіовізуальні твори.

- відповідач стверджує, що ним правомірно використано фрагменти відеокліпів в якості цитат виключно в межах та на підставі ст. 21 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Так, відповідач наполягає, що в спірній передачі ним були використані не "музичні твори", а фрагменти Відеокліпів у якості цитат на підставі ст. 21 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Відповідно до п. 1 ч. 1 наведеної статті Закону України "Про авторське право і суміжні права" без згоди автора (чи іншої особи, яка має авторське право), але з обов'язковим зазначенням імені автора і джерела запозичення, допускається використання цитат (коротких уривків) з опублікованих творів в обсязі, виправданому поставленою метою, в тому числі цитування статей з газет і журналів у формі оглядів преси, якщо воно зумовлено критичним, полемічним, науковим або інформаційним характером твору, до якого цитати включаються; вільне використання цитат у формі коротких уривків з виступів і творів, включених до фонограми (відеограми) або програми мовлення.

Відповідач зазначив, що всі оспорювані твори, фрагменти з яких було використано в передачі "Козирне життя" були опубліковані; були використані в обсязі, виправданому поставленою метою, тобто було використано маленькі фрагменти хронометражем від трьох до двадцяти п'яти секунд; були використані лише з інформаційною метою, а саме були використані виключно під час розповіді або інтерв'ю з авторами/виконавцями цих самих оспорюваних творів і були призначені для більш повного інформування глядачів про творчість автора/виконавця; в титрах передачі "Козирне життя" зазначені імена авторів та джерело запозичення фрагментів використаних творів.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що включення коротких уривків з Відеокліпів під час розповіді про авторів/виконавців музичного Відеокліпу в інформаційно-розважальній передачі "Козирне життя" відбувалось виключно у вигляді цитат на підставі ст. 21 Закону України "Про авторське право і суміжні права" і обсяг такого використання надавав відповідачу право здійснювати таке використання без дозволу автора чи іншої особи, яка має авторське право.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відносини, пов'язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються Господарським кодексом України та іншими законами.

До відносин, пов'язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами (ч. 2 ст. 154 ГК України).

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності -це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 Цивільного кодексу України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об'єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 420 Цивільного кодексу України належать, зокрема, літературні та художні твори, в т.ч. музичні твори (з текстом або без тексту), аудіовізуальні твори, які, в свою чергу, є об'єктами авторського права (ч. 1 ст. 433 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 440 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Згідно з статтею 443 ЦК України використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 445 ЦК України встановлено, що автор має право на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 7 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що суб'єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 цього ж Закону, автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором.

Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Згідно частини 3 статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема: - відтворення творів; - публічне виконання і публічне сповіщення творів; - будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення; - включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо.

Відповідно до частин другої і третьої статті 15 та пункту "а" статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" використання твору без дозволу особи, яка має авторське право, є порушенням авторського права.

Як визначено у п. 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 16.01.2013 р. № 3) (надалі - постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12), з огляду на приписи статті 33 ГПК щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати, зокрема, що саме позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем.

Отже, обов'язок доведення фактів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, покладається на позивача, яким подано позов про захист його порушеного права.

Матеріалами справи підтверджується, що 31.12.2010 р. між ТОВ "УМВГ" (ліцензіат) та ТОВ "Первое музыкальное издательство" (ліцензіар) був укладений Договір про надання виключної ліцензії (субліцензійний договір) № ПМИсуб 01/11-Укр, за умовами п. 2.1 якого ліцензіар надає, а ліцензіат набуває на строк та в межах території (а) право використання Творів, які зазначені у Каталозі, на умовах виключної ліцензії та (б) право використання Фонограм, які зазначені у Каталозі, на умовах виключної ліцензії, що означає право ліцензіата на власний розсуд використовувати, дозволяти або забороняти використання третім особам Творів та Фонограм наступними способами:

- відтворення і розповсюдження на будь-яких видах носіїв, в тому числі шляхом розповсюдження в цифровому форматі по локальним мережам та у всесвітній мережі Інтернет;

- імпорт екземплярів для розповсюдження носіїв, що містять Твори та/або Фонограми, в тому числі екземплярів, виготовлених з дозволу ліцензіара;

- включення та/або використання у складі будь-яких складних об'єктів, в тому числі у складі аудіовізуальних творів (синхронізація);

- переробка, аранжування чи інші подібні зміни Творів;

- переклад Творів на офіційні мови, затверджені на території;

- публічне виконання на концертах вживу та за допомогою технічних засобів (публічне виконання);

- публічне сповіщення для загального відома шляхом передачі в ефір та/або наступній передачі в ефір, сповіщення по кабелю, проводам або за допомогою аналогічних засобів (публічне сповіщення);

- доведення до загального відома, тобто надання доступу до Твору, Фонограми, Відеокліпу будь-якій особі з будь-якого місця і в будь-який час, за вибором такої особи (доведення до загального відома) (п.п. 2.2.1 - 2.2.8 п. 2.1 Договору).

Визначення основних понять, які використовуються в Договорі, наведені в п. 1 цього Договору, зокрема:

- Твір - результат творчої праці автора (ів) - музичний твір з текстом або без такого, фотографічний, образотворчий або літературний твір тощо;

- Фонограма - звукозапис, що містить виконання будь-якого окремого музикального твору тощо;

- Відеокліп - аудіовізуальний твір, що складається із зафіксованої серії послідовних кадрів у супроводі фонограми.

Територією дії вищевказаних виключних прав позивача є територія України (п. 1.7 Договору).

Відповідно пунктів 1.5.1, 1.5.2. Договору ліцензіар передав ліцензіату каталог у вигляді файлу електронної таблиці, яка записана на оптичний носій у форматі, прийнятному для перегляду/читання на персональних комп'ютерах, що підтверджується актом прийому-передачі каталогу від 31.12.2010 р. (а.с. 20 т. 1).

Згідно з Додатком від 26.10.2012 р. до Договору (а.с. 22 т. 1), ліцензіар надав ліцензіату оновлений каталог станом на 26.10.2012 р. на оптичному носії DVD-R (серійний номер 1321432+ RЕЕ10785) (а.с 137 т. 1).

До електронного каталогу, наданого ліцензіаром позивачу 26.10.2012 р., увійшли в т.ч. музичні твори: "Когда меня ты позовешь" (автор тексту Артемьева Т., автор музики Кузьмин В.Б.), "Я лист" (автор тексту Протасова Т.Н., автор музики Леонтьев Т.В.), "Сказка в моей жизни" (автор музики та тексту Кузьмин В.Б.), "Актриса" (автор музики та тексту Меладзе К.Ш.). Наведені музичні твори, як стверджує позивач, неправомірно використав відповідач без отримання дозволу позивача та без виплати авторської винагороди шляхом:

- здійснення їх включення до аудіовізуального твору - телепередачі "Козирне життя" від 28.10.2012 р.;

- відтворення та розміщення цих музичних творів у мережі Інтернет на офіційному сайті відповідача.

Проаналізувавши зміст вищенаведеного Договору (а.с. 14-18 т. 1), укладеного між позивачем та ліцензіаром (ТОВ "Первое музыкальное издательство"), а також авторських та ліцензійних договорів, укладених ліцензіаром (ТОВ "Первое музыкальное издательство") з авторами (а.с. 58-90 т. 1), лист Генерального директора ТОВ "Первое музыкальное издательство" № 29/14 від 14.03.2014 р. (а.с. 6 т. 2), суд прийшов до висновку, що позивач належними засобами доказування довів належність йому авторського права на музичні твори, які є предметом розгляду даної справи: "Когда меня ты позовешь" (автор тексту Артемьева Т., автор музики Кузьмин В.Б.), "Я лист" (автор тексту Протасова Т.Н., автор музики Леонтьев Т.В.), "Сказка в моей жизни" (автор музики та тексту Кузьмин В.Б.), "Актриса" (автор музики та тексту Меладзе К.Ш.) (далі разом - Твори).

При цьому суд відхиляє як безпідставні доводи відповідача про відсутність у позивача прав на дозвіл або заборону використання Відеокліпів (аудіовізуальних творів), фрагменти яких, як стверджує відповідач, і були використані ним у передачі "Козирне життя" від 28.10.2012 р., оскільки такі доводи спростовуються змістом укладеного між позивачем та ліцензіаром (ТОВ "Первое музыкальное издательство") Договору.

Так, відповідач в обґрунтування своїх доводів посилається на п 2.2 Договору, згідно якого ліцензіат (позивач) вправі використовувати, дозволяти або забороняти використання Творів, Фонограм та/або Відеокліпів способом, зокрема, включення до складу будь-яких складних об'єктів, в тому числі до складу аудіовізуальних творів (синхронізація), тільки після додаткового письмового погодження з ліцензіаром (ТОВ "Первое музыкальное издательство"). Проте, як вказав відповідач, позивачем не було надано суду жодного документа, відповідно до якого він був уповноважений ліцензіаром здійснювати управління Відеокліпами.

Наразі суд приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що вищенаведений п. 2.2 Договору визначає порядок погодження надання ліцензії на право використання Творів, Фонограм та/або Відеокліпів третіми особами, а оскільки відповідач не звертався до позивача із запитом про отримання ліцензії на право використання Творів у передачі "Козирне життя", то, в свою чергу, позивач не звертався до ліцензіара за відповідним додатковим письмовим погодженням.

Крім того, лист Генерального директора ТОВ "Первое музыкальное издательство" № 29/14 від 14.03.2014 р. приймається судом в якості належного доказу на підтвердження наявності у позивача права використовувати, дозволяти або забороняти використання авторських прав на Твори, які є предметом розгляду даної справи, оскільки в наведеному листі йдеться саме про спірні музичні твори, які є складовою частиною відповідного аудіовізуального твору.

Фактичні обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін склалися навколо обставин відтворення спірних Творів в мережі Інтернет.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач надав запис випуску телепередачі "Козирне життя" від 28.10.2012 р. на DVD-носії.

Відповідач під час апеляційного провадження надав запис на DVD-носії передачі "Козирне життя", яка транслювалась у телевізійному ефірі 28.10.2012 р., при цьому з матеріалів справи вбачається, що ефірний запис телепередачі "Козирне життя" від 28.10.2012 р., використаний на офіційному інтернет-сайті телеканалу ICTV, не зберігся. При цьому, як свідчать матеріали справи, позивач не надав для залучення до матеріалів справи доказів того, що він у визначений Законом строк звертався до відповідача та/або до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення з вимогою про надання запису ефіру передачі "Козирне життя" від 28.10.2012 р. (ч. 5 ст. 64 Закону України "Про телебачення і радіомовлення").

Той факт, що у передачі власного виробництва "Козирне життя" від 28.10.2012 р., яку в подальшому було розміщено офіційному інтернет - сайті телеканалу ICTV, використано фрагменти музичних творів "Когда меня ты позовешь" (автор тексту Артемьева Т., автор музики Кузьмин В.Б.), "Я лист" (автор тексту Протасова Т.Н., автор музики Леонтьев Т.В.), "Сказка в моей жизни" (автор музики та тексту Кузьмин В.Б.), "Актриса" (автор музики та тексту Меладзе К.Ш.), відповідачем по справі не заперечується, а тому вважається доведеним в силу приписів ч. 1 ст. 35 ГПК України. Так, відповідно до наведеної норми, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

За загальним правилом ч. 5 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону, автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Винагорода може здійснюватися у формі одноразового (паушального) платежу, або відрахувань за кожний проданий примірник чи кожне використання твору (роялті), або комбінованих платежів.

Згідно ст. 21 наведеного Закону, без згоди автора (чи іншої особи, яка має авторське право), але з обов'язковим зазначенням імені автора і джерела запозичення, допускається:

використання цитат (коротких уривків) з опублікованих творів в обсязі, виправданому поставленою метою, в тому числі цитування статей з газет і журналів у формі оглядів преси, якщо воно зумовлено критичним, полемічним, науковим або інформаційним характером твору, до якого цитати включаються; вільне використання цитат у формі коротких уривків з виступів і творів, включених до фонограми (відеограми) або програми мовлення.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", цитата - це порівняно короткий уривок з твору, який використовується, з обов'язковим посиланням на автора і джерела цитування, іншою особою у своєму творі з метою зробити зрозумілішими свої твердження або для посилання на погляди іншого автора в автентичному формулюванні.

В спірному випадку перегляд відеозапису телепередачі "Козирне життя" від 28.10.2012 р. дає суду підстави для висновку про те, що мета, характер, обсяг використання спірних Творів свідчать про можливість поширення на правовідносини сторін положень статті 21 Закону України "Про авторське і суміжні права".

Так, судом встановлено, що всі спірні Твори, фрагменти з яких було використано в передачі "Козирне життя" від 28.10.2012 р., були опубліковані, при цьому в наведеній передачі вони були використані в обсязі, виправданому поставленою метою, а саме: було використано фрагменти спірних Творів тривалістю від трьох до двадцяти п'яти секунд; фрагменти Творів були використані з інформаційною метою, а саме: були використані виключно під час розповіді або інтерв'ю з авторами/виконавцями цих самих Творів і були призначені для більш повного інформування глядачів про творчість автора/виконавця.

Стаття 21 Закону України "Про авторське право і суміжні права" вказує про необхідність зазначення імені автора і джерела запозичення у випадку використання твору без згоди автора (чи іншої особи, яка має авторське право).

Під час перегляду наявного в матеріалах справи електронного носія з записом передачі "Козирне життя" від 28.10.2012 р., наданого відповідачем, судом встановлено, що в титрах даної передачі зазначені імена авторів та джерело запозичення фрагментів використаних творів, що є однією з умов для вільного використання цитат (коротких уривків) творів на підставі статті 21 Закону України "Про авторське і суміжні права". Наразі, даний факт позивачем не спростовано належними і допустимими доказами. При цьому суд зазначає, що навіть якщо б відповідачем неналежним чином було виконано вказаний обов'язок стосовно зазначення імені автора і джерела запозичення відповідної цитати (короткого уривку), то це може бути підставою для пред'явлення до нього відповідних вимог, проте не може свідчити про те, що використання Творів в спірному випадку не підпадає під виключення статті 21 Закону України "Про авторське і суміжні права".

Отже, за встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що в спірному випадку мало місце використання Творів у вигляді цитат (коротких уривків) з опублікованих творів в обсязі, виправданому поставленою метою (під час розповіді або інтерв'ю з авторами/виконавцями Творів з метою більш повного інформування глядачів про творчість відповідного автора/виконавця), із зазначенням у титрах телепередачі імен авторів і джерел запозичення, що у відповідності до положень статті 21 Закону України "Про авторське і суміжні права" не потребує згоди автора чи іншої особи, яка має авторське право. Аналогічні висновки містяться в рішенні Господарського суду міста Києва від 23.01.2012 р. по справі № 59/242, постанові Вищого господарського суду України від 17.06.2014 р. у справі № 910/15420/13.

Таким чином, в спірному випадку відсутнє порушення виключних майнових авторських прав позивача на Твори з боку відповідача, а рівно, відсутні підстави для виплати компенсації за неправомірне використання спірних Творів.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, враховуючи наведені правові норми, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до відповідача повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, при відмові в позові судові витрати покладається на позивача.

Керуючись ст. 32, 33, 34, 35, 43, 49, 82-85, ч. 1 ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.05.2015 р.

Суддя Гумега О.В.