РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2015 р. Справа № 924/159/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Тимошенко О.М. ,

суддя Демидюк О.О.

при секретарі судового засідання Яцюку В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення господарського суду Хмельницької області від 17.03.15 року у справі № 924/159/15 (суддя Заверуха С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАВР-ТРАНС"

за участю, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"

за участю, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору, на стороні позивача: ТОВ "Веста Україна"

про стягнення виплаченого страхового відшкодування в сумі 44675,93 грн.

за участю представників:

позивача - Аракелян Р.Ф. , за довіреністю

відповідача - не з'явився

ПАТ Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" - Кравченко Р.Ю., за довіреністю

В судовому засіданні 22.05.2015 року відповідно до ст.ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2015 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - ПрАТ "СК "Українська страхова група", позивач) звернулося до господарського суду Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лавр-Транс" (далі - ТзОВ "Лавр-Транс") про стягнення виплаченого страхового відшкодування в розмірі 44675,93

В обґрунтування вимог позивач зазначав, що виплативши страхувальнику відповідно до договору добровільного страхування страхове відшкодування в розмірі 44675,93 грн., він зазнав збитків та набув згідно ст.ст. 993, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" права зворотної вимоги до відповідальної за заподіяний збиток особи, якою є відповідач, який зобов'язаний відшкодувати позивачу понесені збитки в розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 17.03.2015 року (суддя Заверуха С.В.) в позові відмовлено.

ПрАТ "СК "Українська страхова група" із вказаним рішенням не погодилось, звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 17.03.2015 року у справі № 924/159/15 скасувати, посилаючись на те, що воно прийняте при неповному з'ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ТзОВ "Лавр-Транс" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній проти доводів скарги заперечує, вважає їх безпідставними та такими, що не узгоджуються з приписами чинного законодавства, а тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

ПАТ "ІНГО Україна" у наданих на адресу суду письмових поясненнях заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Вважає, що рішення місцевого суду у даній справі є законним, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві, поясненнях доводи сторін, вислухавши у судовому засіданні пояснення уповноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу у відповідності до вимог ст. 101 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 18.05.2011 року між ТзОВ Лавр-Транс" (перевізник) та ТОВ "Вєста Україна (експедитор) був укладений договір № 002192 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, відповідно до якого ТзОВ "Лавр-Транс" зобов'язалося доставити довірений відправником вантаж в обумовлений термін у пункт призначення і видати його одержувачу, зазначеному в міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR).

26.09.2013 року між ПрАТ "СК "Українська страхова група" (страховик) та ТзОВ "Вєста Україна" (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування відповідальності експедитора № 24-5000-12-00001, який визначає умови і порядок страхування відповідальності страхувальника - експедитора перед власниками вантажу або замовниками перевезень при здійсненні ними діяльності в сфері експедирування вантажів, та перед третіми особами у випадках заподіяння шкоди вантажем, що перевозиться страхувальником. Даний Договір визначає умови і порядок страхування відповідальності страхувальника - експедитора перед власниками вантажу або замовниками перевезень при здійсненні ними діяльності в сфері експедирування вантажів, та перед третіми особами у випадках заподіяння шкоди вантажем, що перевозиться страхувальником (п. 1.1. Договору). Відповідно до п. 2.1. Договору об'єктом страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням Страхувальником заподіяної ним шкоди здоров'ю, життю та майну третіх осіб, а також шкоди, заподіяної вантажу під час експедиції (перевезення). Згідно з п. 3.2. Договору загальна сума за цим Договором становить 3197200,00 грн. - еквівалент 40000,00 доларів США по курсу НБУ станом на 26.09.2012 року. Термін дії даного Договору страхування складає один рік: з 27.09.2012 року до 26.09.2013 року, обидві дати включно, але не раніше дати надходження першого страхового платежу на рахунок Страховика (п. 6.1. Договору). Пунктом 6.2. Договору передбачено, що Договір страхування діє на території України, країн СНД та Європи (інше) за виключенням Чечні, Інгушетії, Дагестану, Абхазії, Осетії, Кабардино-Балкарії, Карачаєво-Черкесії, Адигеї та зон воєнних конфліктів.

26.09.2012 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору страхування відповідальності експедитора, в якій визначено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності і випадковості настання. Страховим ризиком за цим договором страхування є: виникнення відповідальності Страхувальника перед власником вантажу за втрату та/або ушкодження вантажу, прийнятого до експедирування; виникнення відповідальності Страхувальника за фінансові збитки, понесені клієнтом Страхувальника внаслідок невиконання останнім частково чи повністю своїх договірних зобов'язань. Загальна страхова сума за цим Договором становить 3197200,00 грн. - еквівалент 400000,00 доларів США по курсу НБУ станом на 26.09.2012 року. Безумовна франшиза за цим Договором страхування встановлюється в розмірі 1000 доларів США по кожному страховому випадку (п.п. 2, 3 Додаткової угоди).

18.01.2013 року ПрАТ "СК "Українська страхова група" було повідомлено про настання страхового випадку, про що свідчить заява ТзОВ "Вєста Україна". Зокрема, на території Російської Федерації було помічено нестачу вантажу (5-ти палет), на підставі чого складені два акти від 18.01.2013 року про встановлення розбіжностей по кількості і якості товарно-матеріальних цінностей, що перевозилися. За даним цих актів вартість недостачі вантажу становить 4929,19 Євро.

З матеріалів справи вбачається, що водій ТОВ "Вєста Україна" Голенко А.В. зупинився на стоянці, що охороняється, та провірив всі пломби та навісні замки на автомобілі. Зранку наступного дня, водій виявив зірвані на автомобілі пломби та замки, після чого звернувся до правоохоронних органів (зміст пояснення водія від 30.01.2013 року, квитанція від 17.01.2013 року про сплату послуг стоянки).

Листом від 10.09.2013 року № 67/112-120 відділ поліції по г.о. Долгопрудний повідомив, що проводиться додаткова перевірка з приводу крадіжки майна, що перевозилося на автомобілі марки МАН д.н. ВХ 8044 АН, а після її закінчення буде прийнято рішення про порушення кримінальної справи.

23.09.2013 року ПрАТ "СК "Українська страхова група" було складено страховий акт № ДКЦВ-6148, з якого вбачається, що розмір остаточного страхового відшкодування складає 44675,93 грн. Згідно з розрахунком остаточного страхового відшкодування від 23.09.2013 року, сума страхового відшкодування - 44675,93 грн., франшиза - 7993,00 грн., страховий випадок - викрадення вантажу під час перевезення.

На підставі платіжного доручення від 24.09.2013 року № 16900 ПрАТ "СК "Українська страхова група" перерахувало ТзОВ "Вєста Україна" страхове відшкодування в сумі 44675,93 грн.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що станом на 18.01.2013 року - дату заподіяння збитків, відповідальність ТзОВ "Лавр-Транс" була застрахована у ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" згідно договору страхування відповідальності автоперевізника № 740800505.12, термін дії якого з 04.03.2012 року по 03.03.2013 року. Предметом даного договору страхування є майнові інтереси Страхувальника, які не суперечать чинному законодавству України та пов'язані з відшкодуванням збитків, нанесених вантажем, що перевозиться, життю, здоров'ю та майну третіх осіб.

07.11.2014 року ПрАТ "СК "Українська страхова група" звернулося до ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" з претензією № ДКЦВ-6148 про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 44675,93 грн.

Оскільки позивач сплатив страхове відшкодування, останній звернувся до суду про стягнення з відповідача (ТзОВ "Лавр-Транс") 44675,93 грн.

Апеляційний господарський суд зазначає, що між ТзОВ "Веста Україна" та ТзОВ "давр-Транс" був укладений договір про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні № 002192 від 18.05.2011 року.

Позивач в своїй позовній заяві як на одну з підстав звернення до суду посилається на факт недостачі вантажу (засоби гігієни). Причиною недостачі вантажу є крадіжка невідомими особами, яка сталась 18.01.2013 р. в м. Хлебніково на території стоянки під час відпочинку водія.

Відповідно до ч. І ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конвенції "Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 19.05.1956 року м. Женева, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Слід звернути увагу та той факт, що часткова втрата вантажу сталась внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти (часткова втрата вантажу сталась внаслідок протиправних дій третіх осіб - крадіжка, яка сталась на території охоронюваної стоянки), даний факт підтверджується довідкою Міжмуніципального управління МВС Росії "Митищенськ"» від 10.09.2013 року та пояснювальною запискою водія.

Згідно умов Договору про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні № 002192 від 18.05.2011 року на відповідача не було покладено обов'язок по охороні вантажу під час його перевезення.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка; збитки; причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками; вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому ст. 614 ЦК України визначає вину як обов'язкову підставу відповідальності за завдані збитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа яка порушила зобов'язання.

Отже, в даному випадку в діях відповідача відсутня вина та протиправна поведінка відповідача та відповідно склад цивільного правопорушення (через наявність кримінального правопорушення у зв'язку з крадіжкою вантажу третіми особами).

Необхідно зазначити, що позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував факт вини відповідача у недостачі вантажу.

З огляду на те, що відсутній склад цивільного правопорушення у діях відповідача (відсутня вина і протиправна поведінка) то відсутня відповідальність за спричинені збитки.

Позивач відповідно до платіжного доручення № 16900 від 24.09.2013 року сплатив страхове відшкодування на користь ТзОВ "Вєста Україна" в розмірі 44675,93 гривень.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

У відповідності до приписів ст. 980 ЦК України, ст. 4 Закону України "Про страхування" предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування) та з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником іншій особі або її майну (страхування відповідальності).

За приписами ст. 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Отже, чинним законодавством чітко розрізняються поняття договору майнового страхування, за яким страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування шляхом відшкодування страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, збитків, понесених ними у зв'язку з пошкодженням, знищенням, втратою застрахованого майна, та договору страхування відповідальності, за яким страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування третій особі за шкоду, яка була заподіяна страхувальником (або іншою особою, цивільна відповідальність якої застрахована) життю, здоров'ю та майну цієї третьої особи.

У свою чергу нормами ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 ЦК України передбачено, що право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, переходить лише до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування.

26.09.2012 року між ТзОВ "Вєста Україна" та позивачем було укладено договір № 2001 добровільного страхування відповідальності експедитора. Відповідно до п. 1.1. розділу 1 договору № 2001 від 26.09.2012 року даний договір визначає умови і порядок страхування відповідальності страхувальника - експедитора перед власниками вантажу або замовниками перевезень при здійсненні ними діяльності в сфері експедирування вантажів, та перед третіми особами у випадках заподіяння шкоди вантажем, що перевозиться страхувальником.

Оскільки предметом договору страхування № 2001 від 26.09.2012 року укладеного між ТзОВ "Вєста Україна" та позивачем є страхування відповідальності ТзОВ "Вєста Україна", а ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" передбачає перехід права вимоги лише з майнових видів страхування то до позивача після виплати страхового відшкодування право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки не перейшло.

Твердження позивача про те, що даний договір страхування є майновим та твердження про те, що вантаж, який було викрадено належав ТзОВ "Вєста Україна" спростовується претензією № V-68 від 31.01.2013 року направленою ТзОВ "Юнілівер Україна" на адресу ТзОВ "Вєста Україна" (страхувальник позивача), транспортним замовленням та міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 168907, де одержувачем та власником вантажу зазначений ТзОВ "Юнілівер Україна".

Апеляційний господарський суд вважає, що відповідач необґрунтовано стверджує про те, що господарським судом Хмельницької області порушено вимоги процесуального права, оскільки оскільки місцевим судом не прийнято відкликання посилання на ст. 1191 ЦК України, оскільки вказане відкликання посилання на норму матеріального права на вплинула на прийняте по суті рішення.

Що ж стосується посилання відповідача на те, що суду першої інстанції слід було залучити до участі у справі ще одного відповідача, апеляційний суд зазначає наступне. Згідно ст. 24 ГПК України, залучення до участі у справі іншого відповідача - це право, а не обов'язок суду. Відмова у залучені до участі у справі ще одного відповідача не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом подання відповідного позову до суду.

Згідно ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Усе вищенаведене дає підстави апеляційному суду вважати, що твердження скаржника, викладені в його апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими, зроблені при довільному трактуванні норм чинного законодавства і дійсних обставин справи, а також всі вищенаведені факти ним не спростовані належними доказами.

Враховуючи, що скаржник не надав доказів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що його заперечення позбавлені фактичного та правового обґрунтування, не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, тому рішення господарського суду Хмельницької області 17.03.2015 року прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 91, 101, ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, Рівненського апеляційного господарського суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області від 17.03.2015 року у справі № 924/159/15 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Демидюк О.О.