ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2015 р.Справа № 916/4443/14
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Савицького Я.Ф.

Суддів: Петрова М.С.

Колоколова С.І.

(склад судової колегії змінено відповідно до розпорядження від 29.04.2015р. №126)

при секретарі судового засідання Будному О.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 20.05.2015р.:

від позивача за первісним позовом: Каназірський Ю.Ф., за довіреністю;

від відповідача за первісним позовом: Пеньковський В.Б., за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одесавтотранс"

на рішення господарського суду Одеської області

від 05 січня 2015 року

по справі № 916/4443/14

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Рибніцька автоколона-2831"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Одесавтотранс"

про стягнення 17919,73 дол. США

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Одесавтотранс"

до Відкритого акціонерного товариства "Рибніцька автоколона-2831"

про стягнення 8429,21 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 20.05.2015р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.01.2015р. по справі №916/4443/14 (суддя Зайцев Ю.О.) частково задоволено позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Рибніцька автоколона-2831" до Публічного акціонерного товариства "Одесавтотранс" про стягнення 17919,73 дол. США: з відповідача на користь позивача стягнуто суму основного боргу у розмірі 14512,34 дол. США (що еквівалентно 195873,23 грн.), пеню у сумі 804,06 дол. США (що еквівалентно 10852,41 грн.), 3% річних у сумі 1021,67 (що еквівалентно 13789,49 грн.) та судовий збір у розмірі 4410,30 грн., в решті позову відмовлено; у задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства "Одесавтотранс" до Відкритого акціонерного товариства "Рибніцька автоколона-2831" про стягнення 8429,21 грн. відмовлено з посиланням на те, що матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача за порушення виконання умов договору №28/12 від 09.06.2012р. в частині повної та своєчасної оплати, що є підставою для нарахування пені та 3% річних, з урахуванням застосування строків позовної давності щодо пені, при цьому, зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки у відповідача за зустрічним позовом, враховуючи ст.530 ЦК України, не виник обов'язок щодо компенсації курсової різниці при перерахуванні грошових коштів з України.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду першої інстанції, до Одеського апеляційного господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Одесавтотранс", в якій відповідач просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 05.01.2015р. по справі №916/4443/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом та задовольнити зустрічні позовні вимоги, мотивуючи це тим, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинами справи у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

17.04.2015р. від Публічного акціонерного товариства "Одесавтотранс" до Одеського апеляційного господарського суду надійшли доповнення до апеляційної скарги.

19.05.2015р. від Відкритого акціонерного товариства "Рибніцька автоколона-2831" до Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким позивач не погоджується з її доводами, просить залишити її без задоволення.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Одесавтотранс", заслухавши представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення господарського суду - частково скасувати.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2012р. між Публічним акціонерним товариством "Одесавтотранс" (власник, відповідач) та Відкритим акціонерним товариством "Рибніцька автоколона-2831" (перевізник, позивач) укладено договір № 28/12 про надання послуг автостанціями і автовокзалом ПАТ "Одесавтотранс" на міжнародних маршрутах "Рибниця - Одеса", "Рибниця - Кодима", "Рибниця - Слободка" (надалі - договір), відповідно до п.1.3. якого, власник надає перевізнику на території своїх автостанцій (автовокзалу) комплексу обов'язкових послуг, пов'язаних з організацією і здійсненням процесу прийняття і відправлення пасажирів транспортом перевізника, продажем проїзних квитків, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформування водіїв відносно умов дорожнього руху, а також інші послуги, котрі можуть бути додатково обговорені сторонами. Перевізник здійснює перевезення пасажирів згідно реалізованих білетів. Власник надає послуги і виконує роботи, пов'язані з відправленням та прибуттям автобусів.

Згідно з п. 4.1 договору, ціна договору в українських гривнях. Валюта платежу - долар США. Перерахунок ціни договору в валюту платежу здійснюється по курсу Національного Банку України на дату підписання акту виконаних робіт.

За приписами п. 4.1.1 договору, перевізник компенсує власнику курсову різницю при перерахуванні грошових коштів з України.

Відповідно до п. 4.3 договору, грошові кошти в розмірі 85% від суми вартості по тарифу реалізованих квитків (тобто чистої суми по тарифу на перевезення, без урахування додаткових зборів і ПДВ) підлягають перерахуванню на розрахунковий рахунок перевізника, ПДВ нараховується відповідно діючому законодавству України. Винагорода власника складає 15% вартості реалізованих по тарифу квитків за перевезення пасажирів та 50% вартості реалізованих по тарифу квитків на перевезення багажу.

За п. 4.5 договору, власник перераховує на розрахунковий рахунок перевізника кошти від продажу квитків на проїзд в автобусі, за перевезення багажу в десятиденний строк після отримання від нього підписаного акту виконаних робіт (надання послуг), який надається власником перевізнику.

Згідно з п. 5.1 договору, за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність у відповідності з законодавством України.

Підпунктом 5.3.1 договору передбачено, що за кожен день прострочення перерахування грошових коштів за даним договором власник сплачує перевізнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

У відповідності до п.7.3 договору, усі спірні питання між сторонами, що виникли в процесі виконання та розірвання даного договору, будуть вирішуватись шляхом переговорів між сторонами.

Згідно з п.7.4 договору, у випадку, якщо сторонами не вдалося досягнути згоди шляхом переговорів, спір вирішується у господарському суді за місцем знаходження власника.

Відповідно до п.п. 10.1, 10.2 договору, даний договір вступає в силу з 09.06.2012р. та діє до 15.02.2014р. За відсутності повного і остаточного розрахунку строк договору діє до повного виконання сторонами своїх договірних обов'язків.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору, між позивачем та відповідачем були підписані та скріплені печатками акти виконаних робіт по перевезенню пасажирів та багажу, а саме: від 30.06.2012р. на суму 3826,20 дол. США; від 31.07.2012р. на суму 7304,05 дол. США; від 31.08.2012р. на суму 8426,60 дол. США; від 30.09.2012р. на суму 5091,99 дол. США; від 30.10.2012р. на суму 3993,84 дол. США; від 30.11.2012р. на суму 4207,26 дол. США; від 31.12.2012р. на суму 4033,44 дол. США; від 31.01.2013р. на суму 3716,02 дол. США; від 28.02.2013р. на суму 2776,41 дол. США; від 31.03.2013р. на суму 3232,66 дол. США; від 30.04.2013р. на суму 3446,73 дол. США; від 31.05.2013р. на суму 4551,17 дол. США; від 31.06.2013р. на суму 4593,86 дол. США; від 31.07.2013р. на суму 7160,20 дол. США; від 31.08.2013р. на суму 8701,34 дол. США; від 30.09.2013р. на суму 4147,78 дол. США; від 31.10.2013р. на суму 3880,35 дол. США; від 30.11.2013р. на суму 3614.86 дол. США; від 31.12.2014р. на суму 4184,59 дол. США; від 31.01.2014р. на суму 3138,37 дол. США, від 28.02.2014р. на суму 2084,71 дол. США; від 31.03.2014р. на суму 2204,41 дол. США., всього на загальну суму 98316,84 грн.

Крім того позивачем, на підставі шляхових листів, було складено реєстри посадочних відомостей за квітень, травень та червень 2014 року.

Як стверджує позивач, в порушення умов договору відповідач за отримані послуги розрахувався лише частково.

Враховуючи проведення відповідачем оплати за отримані послуги не у повному обсязі Відкрите акціонерне товариство "Рибніцька автоколона-2831", звернулось до господарського суду Одеської області з даною позовною заявою, про стягнення з відповідача Публічного акціонерного товариства "Одесавтотранс" суми основної заборгованості у розмірі - 14512,34 дол. США, пені у розмірі 2385,72 дол. США, та 3% річних у розмірі 1021,67 дол. США.

28.11.2014р. ПАТ "Одесавтотранс" звернулось до господарського суду Одеської області із зустрічною позовною заявою до ВАТ "Рибніцька автоколона-2831" про стягнення заборгованості у розмірі 8429,21 грн., що виникла внаслідок оплати послуг з придбання та перерахування валюти для здійснення перерахунків ВАТ "Рибніцька автоколона - 2831" за договором № 28/12 від 09.06.2012р. В підтвердження вказаної заборгованості позивачем (за зустрічним позовом) додано належним чином засвідчені копії меморіальних ордерів та платіжних доручень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як свідчать матеріали справи та не спростовується відповідачем, на виконання умов договору, між сторонами було підписано акти виконаних робіт по перевезенню пасажирів та багажу, а саме: від 30.06.2012р. на суму 3826,20 дол. США; від 31.07.2012р. на суму 7304,05 дол. США; від 31.08.2012р. на суму 8426,60 дол. США; від 30.09.2012р. на суму 5091,99 дол. США; від 30.10.2012р. на суму 3993,84 дол. США; від 30.11.2012р. на суму 4207,26 дол. США; від 31.12.2012р. на суму 4033,44 дол. США; від 31.01.2013р. на суму 3716,02 дол. США; від 28.02.2013р. на суму 2776,41 дол. США; від 31.03.2013р. на суму 3232,66 дол. США; від 30.04.2013р. на суму 3446,73 дол. США; від 31.05.2013р. на суму 4551,17 дол. США; від 31.06.2013р. на суму 4593,86 дол. США; від 31.07.2013р. на суму 7160,20 дол. США; від 31.08.2013р. на суму 8701,34 дол. США; від 30.09.2013р. на суму 4147,78 дол. США; від 31.10.2013р. на суму 3880,35 дол. США; від 30.11.2013р. на суму 3614.86 дол. США; від 31.12.2014р. на суму 4184,59 дол. США; від 31.01.2014р. на суму 3138,37 дол. США, від 28.02.2014р. на суму 2084,71 дол. США; від 31.03.2014р. на суму 2204,41 дол. США., всього на загальну суму 98316,84 грн.

Крім того позивачем, на підставі шляхових листів, було складено реєстри посадочних відомостей за квітень, травень та червень 2014 року.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, за якими зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Як свідчать матеріали, відповідачем, з урахуванням ст.32-34 Господарського процесуального кодексу України, не було спростовано наявність заборгованості саме за договором.

Щодо оплати за надані позивачем послуги за період після 15.02.2014р., тобто після закінчення строку дії договору, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до п.4.1 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999р.,банки зобов'язані вимагати від своїх клієнтів [крім інвесторів (представництв іноземних інвесторів на території України) за угодами про розподіл продукції] повної інформації про експортні, імпортні операції, розрахунки за якими останні проводять через ці банки.

Згідно з п. 4.2. вказаної Інструкції банки зобов'язані у разі перерахування резидентом коштів на користь нерезидента, надходження від нерезидента коштів на користь резидента або, якщо резидент зазначений у реєстрі вивізних МД, вимагати від останнього (залежно від виду операції) копії: договору з нерезидентом, актів та інших документів, що підтверджують здійснення експорту (імпорту) продукції, виконання робіт (надання або отримання послуг), здійснення експорту прав інтелектуальної власності, та інших документів, що необхідні банку для здійснення контролю за своєчасністю розрахунків за експортними, імпортними операціями його клієнтів [крім інвесторів (представництв іноземних інвесторів на території України) за угодами про розподіл продукції, контроль за своєчасністю розрахунків яких не здійснюється]. Копії цих документів підлягають збереженню у справі клієнта протягом строку, визначеного в Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання.

Як свідчать матеріали справи, ПАТ "Одесавтотранс" неодноразово пропонувало позивачу укласти новий договір про надання послуг автостанціями та автовокзалом ПАТ «Одесавтотранс», що вбачається з листів відповідача, направлених на адресу позивача, від 19.05.2014р., 20.06.2014р., 25.06.2014р., 10.07.2014р.

За положеннями ст.613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що за відсутності діючого договору між сторонами ПАТ "Одесавтотранс" не мало можливості здійснити розрахунки з позивачем за період після закінчення дії договору № 28/12 про надання послуг автостанціями і автовокзалом ПАТ "Одесавтотранс" на міжнародних маршрутах "Рибниця - Одеса", "Рибниця - Кодима", "Рибниця - Слободка" від 09.06.2012р.

Таким чином, апеляційний господарський приходить до висновку, що позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Рибніцька автоколона-2831" в частині стягнення суми основного боргу підлягають частковому задоволенню, за послуги, що надавалися за період дії договору, а саме на суму 53898 грн. 51 коп., що еквівалентно 3993 дол. США 37 центів.

Крім того, позивачем заявлена позовна вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1021,67 дол. США за період з 09.06.2012р. по 15.09.2014р.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, враховуючи часткове задоволення позовної вимоги щодо стягнення суми боргу основної заборгованості у розмірі 3993 дол. США 37 центів., колегія суддів вважає, що вказана позовна вимога підлягає частковому задоволенню на суму 3672 грн. 48 коп., що еквівалентно 272 дол. США 10 центів.

Щодо позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 2385,72 дол. США за період з червня 2012 року по 15.09.2014р., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (пеня, штраф), то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Підпунктом 5.3.1 договору передбачено, що за кожен день прострочення перерахування грошових коштів за даним договором власник сплачує перевізнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок пені, вважає, що вказана позовна вимога підлягає частковому задоволенню у розмірі 757 дол. США 72 центи, з урахуванням суми основного боргу у розмірі 3993 дол. США 37 центів.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Одесавтотранс" у відзиві на позовну заяву від 17.12.2014р. просило застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимоги про стягнення пені за період до листопада 2013р.

За ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" встановлено, що якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Як свідчать матеріали справи, позов ВАТ "Рибніцька автоколона-2831" було подано до канцелярії господарського суду 05.11.2014р., що вбачається з штемпелю на позовній заяві.

Наведене свідчить про наявність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності на вимоги позивача щодо стягнення пені за період до 05.11.2013р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що нарахування пені, в межах строку позовної давності, має відраховуватись з 06.11.2013р. по 15.09.2014р.

Здійснивши власний розрахунок пені, апеляційний господарський суд зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 7756 грн. 32 коп., що еквівалентно 574 дол. США 67 центів.

Щодо зустрічної позовної заяви ПАТ "Одесавтотранс" до відповідача ВАТ "Рибніцька автоколона-2831" про стягнення заборгованості у розмірі 8429,21 грн., що виникла внаслідок оплати послуг з придбання та перерахування валюти для здійснення перерахунків ВАТ "Рибніцька автоколона - 2831" за договором № 28/12 від 09.06.2012р. колегія суддів зазначає наступне.

За приписами п. 4.1.1. договору № 28/12 про надання послуг автостанціями і автовокзалом ПАТ "ОДЕСАВТОТРАНС на міжнародних маршрутах "Рибниця - Одеса", "Рибниця - Кодима", "Рибниця - Слободка" від 09.06.2012р., перевізник компенсує власнику курсову різницю при перерахуванню грошових коштів з України.

Проте, відповідно до ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, укладеним договором сторонами не було встановлено строк виконання зобов'язання по компенсації власнику курсової різниці при перерахуванні грошових коштів з України, а отже, й обов'язок відповідача мав виникнути лише після пред'явлення позивачем вимоги.

Оскільки, позивачем за зустрічним позовом належними та допустимими доказами не доведено, що він у спосіб, передбачений ст. 530 Цивільного кодексу України звертався до відповідача за зустрічним позовом з письмовою вимогою про компенсацію власнику курсової різниці при перерахуванні грошових коштів з України, у зв'язку з чим у відповідача за зустрічним позовом й не виник станом на час звернення позивача до суду з даним зустрічним позовом обов'язок компенсації власнику курсової різниці при перерахуванні грошових коштів з України.

Приймаючи до уваги вищезазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зустрічної позовної заяви ПАТ "Одесавтотранс" до відповідача ВАТ "Рибніцька автоколона-2831" про стягнення заборгованості у розмірі 8429,21 грн.

Враховуючи вищенаведене, Одеський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення господарського суду Одеської області від 05.01.2015р. по справі №916/4443/14 слід частково скасувати, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одесавтотранс" - частково задовольнити.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 05.01.2015р. по справі №916/4443/14 частково скасувати, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Відкритого акціонерного товариства "Рибніцька автоколона-2831" до Публічного акціонерного товариства "Одесавтотранс" про стягнення 17919,73 дол. США - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Одесавтотранс" (вул. Транспортна,5, м. Одеса, Одеська область, 65039; код ЄДРЮО та ФОП 22479374) на користь Відкритого акціонерного товариства "Рибніцька автоколона-2831" (юридична адреса: вул. Мічуріна,буд.140, м.Рибниця, Молдова, 5500; фізична адреса: вул. Базарна,5/4,кв.23, Одеса, Одеська область, 65014; реєстраційний номер 06-021-3335) суму основного боргу у розмірі 53898 грн. 51 коп. ( що еквівалентно 3993 дол. США 37 центів), пеню в розмірі 7756 грн. 32 коп. (що еквівалентно 574 дол. США 67 центів), 3% річних у розмірі 3672 грн. 48 коп., (що еквівалентно 272 дол. США 10 центів) та судовий збір у розмірі 1006 грн. 15 коп.

3.В решті позову відмовити.

4.В задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства "Одесавтотранс" до відповідача Відкритого акціонерного товариства "Рибницька автоколона-2831" про стягнення 8429,21 грн. - відмовити.»

Зобов'язати господарський суд Одеської області видати накази із зазначенням відповідних реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 25.05.2015р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Петров М.С.

Суддя Колоколов С.І.