ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"19" травня 2015 р. Справа № 911/1410/15

за позовом державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», м. Бориспіль,

до відповідача дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Аіро Кейтерінг Сервісіз Україна», м. Бориспіль,

про стягнення 2 645 743,98 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: Нагорна А.В., уповноважена, довіреність від 17.01.2015р. №01-22/6-98;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», м. Бориспіль, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 27.03.2015р. №3528/7-34 до відповідача - дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями «Аіро Кейтерінг Сервісіз Україна», м. Бориспіль, в якому просить суд стягнути з відповідача 2 645 743,98 грн. заборгованості, з яких: 2 137 787,24 грн. основної заборгованості за договором від 25.02.1997р. №2.6.18-20 про оренду приміщення аеропорту, пеня в сумі 315 383,06 грн., 3% річних в сумі 12 960,95 грн. та індекс інфляції в розмірі 179 612,73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх зобов'язань за договором від 25.02.1997р. №2.6.18-20 про оренду приміщення аеропорту належним чином не виконав, у зв'язку з чим за відповідачем рахується сума заборгованості 2 137 787,24 грн. за період жовтень 2014р. - лютий 2015р. Крім того, у зв'язку із простроченням дочірнім підприємством з іноземними інвестиціями «Аіро Кейтерінг Сервісіз Україна» грошового зобов'язання, позивач просить суд стягнути з відповідача передбачену договором пеню в сумі 315 383,06 грн., а також згідно ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 12 960,95 грн. та інфляційні втрати в розмірі 179 612,73 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.04.2015р. позовну заяву державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/1410/15 та призначено справу до розгляду в засіданні господарського суду на 28.04.2015р.

28.04.2015р. представником позивача подано до господарського суду Київської області клопотання від 28.04.2015р. №35-22/1-282, про доручення до матеріалів справи витребуваних ухвалою суду від 03.04.2015р. документів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.04.2015р., у зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника відповідача та неподання ним витребуваних судом документів та доказів, розгляд справи відкладено на 19.05.2015р.

06.05.2015р. позивач подав заяву від 30.04.2015р. №35-22/1-288 про зменшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями «Аіро Кейтерінг Сервісіз Україна» на користь державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 2 403 836,52 грн., з яких: 2 137 787,24 грн. основного боргу, пеня в сумі 73 475.60 грн., три проценти річних в сумі 12 960,95 грн. та інфляційні втрати в сумі 179 612,73 грн.

Розглянувши подану позивачем заяву, суд встановив таке.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Передбачені частиною 4 статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Виходячи із змісту поданої заяви від 30.04.2015р. №35-22/1-288 державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про зменшення позовних вимог, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд встановив, що позивач не змінює предмету або підстав позову, а лише зменшує суму позову. Заява про зменшення розміру позовних вимог належним чином направлена відповідачу, відповідно суд в порядку ст. 22 ГПК України приймає зазначену заяву до розгляду.

Справа розглядатиметься в редакції позовних вимог відповідно до вищевказаної заяви від 30.04.2015р. №35-22/1-288 державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про стягнення з відповідача - дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями «Аіро Кейтерінг Сервісіз Україна» на користь державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 2 403 836,52 грн., з яких: 2 137 787,24 грн. основного боргу, пеня в сумі 73 475.60 грн., три проценти річних в сумі 12 960,95 грн. та інфляційні втрати в сумі 179 612,73 грн.

В судових засідання 28.04.2015р. та 19.05.2015р. був присутній повноважний представник позивача. Відповідач свого повноважного представника у судові засідання 28.04.2015р. та 19.05.2015р. не направив, вимоги суду, викладені в ухвалах від 03.04.2015р. та від 28.04.2015р., не виконав, витребувані судом документи та відзив на позов суду не представив та про причини нез'явлення в судові засідання господарський суд належним чином не повідомив.

Відповідно до роз'яснень та рекомендацій Пленуму Вищого господарського суду України, викладені в пункті 3.9.1 постанови від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи у разі виконання судом вимог частини першої ст. 64, ст. 87 ГПК України.

Суд, у відповідності до вимог ст. 64 ГПК України, направляв відповідачу на належну адресу, вказану у позовній заяві, яка відповідає даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, копії ухвал господарського суду від 03.04.2015р. та від 28.04.2015р. рекомендованим листом з повідомленням. За таких обставин відповідач був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце проведення судових засідань.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши позов державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», м. Бориспіль (далі - ДП «МА «Бориспіль»), до відповідача - дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями «Аіро Кейтерінг Сервісіз Україна» м. Бориспіль (далі - ДП «Аіро Кейтерінг Сервісіз Україна»), вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ГК України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

Підставою виникнення взаємних прав та обов'язків сторін у справі є укладений 25.02.1997р. між ДП «МА «Бориспіль» (далі - орендодавець) та ДП «Аіро Кейтерінг Сервісіз Україна» (далі - орендар) Договір №2.6.18-20 про оренду приміщення (далі - Договір), згідно якого орендодавець надає, а орендар отримує без права викупу в оренду частину приміщення, площа якої підлягає додатковому уточненню після завершення проектування (далі - приміщення), в межах її загальної площі з метою розміщення підприємства авіаційного бортового харчування.

Даний договір вступає в дію після підписання його сторонами та після одержання орендодавцем дозволу Фонду Державного майна України щодо надання приміщення в оренду, залежно від того, що відбудеться пізніше. Договір укладається на 5 років, після чого сторони зобов'язуються тричі продовжувати договір на строк по 5 років на підставі письмової згоди сторін із змінами або без змін умов договору (пункт 1.2. Договору).

У відповідності до умов Договору, позивач передав, а відповідач прийняв у користування приміщення, площею 1620 кв.м., розміщене на режимній території аеропорту ДП «МА «Бориспіль», що підтверджується підписаним обома сторонами та засвідчений печатками підприємств актом передачі-приймання приміщень від 01.01.1998р. Окрім цього, згідно підписаного обома сторонами та засвідченого печатками підприємств акту передачі-приймання приміщень від 01.03.1999р. позивач передав, а відповідач прийняв у користування тверде покриття, площею 3 340 кв.м., розміщене на режимній території аеропорту ДП «МА «Бориспіль» (копії актів залучено до матеріалів справи).

В подальшому, сторонами були внесені зміни до Договору.

Так, Додатковою угодою від 17.10.2001р. №4 до Договору сторони уточнили, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування: приміщення, площею 1 620 кв.м., розміщені за адресою: 08307 м. Бориспіль-7, аеропорт, відповідно до схем №1,2.3, які є невід'ємними частинами Договору; перелік приміщень додається і є невід'ємною частиною Договору; приміщення передаються в оренду з метою розміщення підприємств авіаційного бортового харчування; тверде покриття, площею 3 340 кв.м., розміщене за адресою: 08307, м. Бориспіль-7, аеропорт, відповідно до схеми №4, яка є невід'ємною частиною Договору.

Додатковою угодою від 28.03.2002р. №5 до Договору сторони продовжили термін дії договору про оренду приміщення аеропорту від 25.02.1997р. №2.6.18-20 до 25.02.2007р.

Також, на підставі ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», яка передбачає перегляд розміру орендної плати у «випадках встановлених законодавчими актами України» (в даному випадку Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006р. №1846 «Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна»), шляхом укладання Додаткової угоди від 24.02.2009р. №6 до Договору, починаючи з 01.01.2007р. сторони домовились внести зміни до умов Договору в частині розрахунку орендної плати:

- базовим місяцем розрахунку та першим місяцем оплати визначається січень 2007р. Орендна плата за договором за січень 2007р. становить 14 888,97 грн. без урахування ПДВ. Розрахунок №1 додається до договору і є його невід'ємною частиною (Додаток №1) (пункт 2 Додаткової угоди);

- орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України , і починаючи з 01.11.2007р. становить 177 198,90 грн. без урахування ПДВ. Розрахунок №2 додається до угоди і є його невід'ємною частиною (Додаток №2) (пункт 3 Додаткової угоди);

- орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Якщо індекс інфляції за поточний місяць складає менше 100%, то орендна плата визначається на рівні орендної плати за попередній місяць (пункт 4 Додаткової угоди);

- угода набирає чинності з дати її підписання, є невід'ємною складовою частиною договору і діє протягом дії договору. Сторони домовились, що положення цієї угоди в частині зміни (збільшення) розміру орендної плати застосовуються до відносин, що виникли до її укладення, а саме з 1 січня 2007р.; на угоду розповсюджуються положення договору (пункти 7, 8 Додаткової угоди).

У зв'язку із закінченням строку, на який було укладено Договір та припиненням його дії 25.02.2012р., ДП «Аіро Кейтерінг Сервісіз Україна» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фонду Державного майна України та ДП «МА «Бориспіль» про визнання договору про оренду приміщення аеропорту від 25.02.1997р. №2.6.18-20, що укладений між ДП «Аіро Кейтерінг Сервісіз Україна» та ДП «МА «Бориспіль», продовженим на тих самих умовах до 25.02.2017р. та зобов'язання Фонду Державного майна України та ДП «МА «Бориспіль» надавати ДП «Аіро Кейтерінг Сервісіз Україна» послуги з оренди та інші послуги, передбачені Договором. Рішенням господарського суду міста Києва від 15.05.2014р., яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2014р., в позові відмовлено повністю (Договір не може бути продовжений, оскільки останній припинив свою дію, в зв'язку із закінченням строку на який його було укладено).

У зв'язку з вищенаведеним, 17.02.2015р. ДП «МА «Бориспіль» складено акт про прийняття в односторонньому порядку нерухомого майна: будівлі цеху бортового харчування (інв. №2511), площею 1 658,6 кв.м. та прилеглого твердого покриття (замощення) біля цеху бортового харчування (інв. №47695), площею 1 943,9 кв.м. (копія акту залучено до матеріалів справи).

Суд зазначає, що пунктом 3.6. Договору сторони додатково передбачили, що у разі припинення дії договору, орендна сплата і сплата за комунальні послуги здійснюється до дня фактичного звільнення приміщення.

Частиною 1 ст. 173 та пунктом 2 частини 1 ст. 175 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відносини сторін за правовою природою є договором найму. Відповідно до частини 1 ст. 759, частини 1 ст. 761, частини 1 ст. 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач свої зобов'язання щодо передачі в оренду майна та надання комунальних послуг за період жовтень 2014р. - лютий 2015р. виконав в повному обсязі та надав відповідачу послуги згідно Договору на загальну суму 2 137 787,24 грн. що підтверджується відповідними актами, а саме:

Акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.10.2014р. на суму 441 464,39 грн.,

Акт приймання-здачі виконаних послуг від 30.11.2014р. на суму 449 8552,23 грн.,

Акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.12.2014р. на суму 463 347,80 грн.,

Акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.01.2015р. на суму 477 711,58 грн.,

Акт приймання-здачі виконаних послуг від 28.02.2015р. на суму 305 411,24 грн. (належним чином засвідчені копії актів приймання - здачі виконаних послуг залучені до матеріалів справи, а оригінали оглянуті в судовому засіданні 28.04.2015р.). Крім того, позивачем були виставлені відповідачу відповідні рахунки-фактури від 31.10.2014р. №6/181 (строк оплати: 15.11.2014р.), від 30.11.2014р. №6/201 (строк оплати: 15.12.2014р.), від 31.12.2014р. №6/213 (строк оплати: 15.01.2015р.), від 31.01.2015р. №6/12 (строк оплати: 15.02.2015р.), від 28.02.2015р. №6/24 (строк оплати: 15.03.2015р.).

Згідно частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.2.2. Договору встановлено, що відповідач обов'язується щомісяця, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії відповідача рахунок та здійснює його сплату на протязі 35 днів, але не пізніше 15-го числа місяця, що слідує за місяцем виставлення рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копій реєстрів отриманих (виданих) документів, відповідачем отримано акти приймання-здачі виконаних послуг за період жовтень 2014р.-лютий 2015р., а також вищезазначені рахунки-фактури для оплати.

На твердження позивача, в порушення зазначених умов Договору відповідач, отримавши рахунки-фактури на загальну суму 2 137 787,24 грн., оплату вартості наданих позивачем послуг згідно виставлених рахунків-фактур не здійснив.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ухвалами від 03.04.2015р. та від 28.04.2015р., господарський суд зобов'язував відповідача подати документи, що підтверджують сплату відповідачем коштів за Договором, а також пропонував подати відзив на позов з документальним та правовим обґрунтуванням заперечень. Відповідач відзив на позов не подав, доказів належного виконання своїх зобов'язань перед позивачем за Договором суду не представив та доводів позивача не спростував.

Таким чином, судом встановлено факт порушення відповідачем - ДП «Аіро Кейтерінг Сервісіз Україна» своїх договірних зобов'язань перед ДП «МА «Бориспіль» в частині оплати орендної плати та вартості наданих за Договором послуг за період жовтень 2014р. - лютий 2015р., відповідно вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 2 137 787,24 грн. є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджується та підлягає задоволенню в заявленій сумі.

У зв'язку із наявністю вказаної простроченої заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, передбачену пунктом 3.4. Договору, що в сумі складає 73 475,60 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 3.4. Договору сторони передбачили, що стягнення заборгованості по оплаті здійснюється з нарахуванням пені у розмірі 0,2% (але не більше рівня, встановленого законодавством України) від простроченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до частини 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступені його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно частини 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому господарський суд зазначає, що при розрахунку розміру пені, позивачем вірно застосовано не договірну ставку пені 0,2 %, а подвійну облікову ставку НБУ, яка діяла в період прострочення.

Крім того, у зв'язку із простроченням відповідачем свого грошового зобов'язання за Договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 12 960,95 грн. та інфляційні втрати в сумі 179 612,73 грн.

Відповідно до положень частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену правову позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Отже, враховуючи:

- наявність у відповідача простроченого боргового зобов'язання перед позивачем;

- строк та порядок оплати вартості наданих послуг (оренда нерухомого майна), встановлені Договором;

- відповідальність за порушення грошового зобов'язання, визначені пунктом 3.4. Договору та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань";

- спосіб захисту майнового права, передбачений статтею 625 ЦК України;

- встановлені постановами правління Національного банку України "Про регулювання грошово-кредитного ринку" розміри облікових ставок НБУ, суд здійснив перевірку наданого позивачем до заяви про зменшення позовних вимог від 30.04.2015р. № 35-22/1-288 розрахунку та встановив, що за заявлений позивачем період з 15.11.2014р. до 25.03.2015р. з відповідача належить до стягнення на користь позивача пеня в сумі 73 475,60 грн., три проценти річних в сумі 12 960,95 грн. та інфляційні втрати в сумі 179 612,73 грн.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунок позивача, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Суд приймає рішення про стягнення з відповідача - дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями «АіроКейтерінг Сервсіз Україна» на користь позивача - державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 2 403 836,52 грн. заборгованості, з яких: 2 137 787,24 грн. основної заборгованості за Договором, пеня в сумі 73 475,60 грн., 3% річних в сумі 12 960,95 грн. та інфляційні втрати в сумі 179 612,73 грн.

У зв'язку із задоволенням позову, відповідно до статті 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Виходячи із зменшеного розміру позовних вимог про стягнення з відповідача 2 403 836,52 грн., позовна заява мала бути оплачена судовим збором в сумі 48 076,73 грн. (2% від суми зменшених позовних вимог але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати). Як вбачається з доданого до позовної заяви платіжного доручення від 30.03.2015р. №46, позивач сплатив судовий збір в сумі 52 914,88 грн., виходячи з розміру первісних позовних вимог. Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог. За таких обставин зайве сплачений судовий збір в розмірі 4 838,15 грн. (52 914,88 грн. - 48 076,73 грн.) підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, шляхом винесення в порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір» відповідної ухвали.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 1 ст. 11, ст. 16, ч. 1 ст. 509, ст. ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530, ч. 2 ст. 536, ч. 1 ст. 546, ст. ст. 549, 610, ч. 2 ст. 614, ст. ст. 625, 629, 759, 761, 762 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 173, пункт 2 ч. 1 ст. 175, ч. 1 ст. 193, ст. 230, ч. ч. 4, 6 ст. 231, ч. 6 ст. 232, ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст. ст. 33, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями «Аіро Кейтерінг Сервсіз Україна» задовольнити повністю.

2. Стягнути з дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями «Аіро Кейтерінг Сервсіз Україна» (08307, Київська обл., м. Бориспіль, міжнародний аеропорт «Бориспіль», )

на користь державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08307, Київська обл., м. Бориспіль, міжнародний аеропорт «Бориспіль», )

2 137 787,24 грн. (два мільйони сто тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят сім гривень двадцять чотири копійки) основної заборгованості,

73 475,60 грн. (сімдесят три тисячі чотириста сімдесят п'ять гривень шістдесят копійок) пені,

12 960,95 грн. (дванадцять тисяч дев'ятсот шістдесят гривень дев'яносто п'ять копійок) 3% річних,

179 612,73 грн. (сто сімдесят дев'ять тисяч шістсот дванадцять гривень сімдесят три копійки) інфляційних втрат,

48 076,73 грн. (сорок вісім тисяч сімдесят шість гривень сімдесят три копійки) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 27.05.2015р.

Суддя О.В. Конюх