ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015 р. Справа№ 914/919/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "Львів", м.Львів

до відповідача Селянського фермерського господарства Кільгана Івана Степановича, с.Велика Білина Львівської області

про стягнення 290 075,99 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Вертас М.М. - представник (довіреність №30/15 від 24.04.2015р.);

від відповідача Грущинський Р.М. - представник (довіреність №25 від 06.04.2015р.).

Права та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Львів" звернулось із позовом до Селянського фермерського господарства Кільгана Івана Степановича про стягнення 290 075,99 грн., з яких 280 296,33 грн. - заборгованість по відсотках, нарахованих за період з 16.03.2012р. по 15.03.2015р. та 9 779,66 грн. - пені, що нарахована за прострочення платежів по відсотках.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Представник позивача подав клопотання (вх.№20404/15 від 19.05.2015р.) про долучення до матеріалів справи копії постанови Верховного Суду України від 01.04.2015р. у справі №6-37цс15, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав зазначених у відзиві (вх.№1422415 від 06.04.2015р.) та заявах (вх.№17773/15 та вх.№17945/15), в яких просить суд у задоволенні позову відмовити застосувавши сплив строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд -

встановив:

08.02.2008р. між Закритим акціонерним товариством "Акціонерно-комерційний банк "Львів", правонаступником якого відповідно до статуту є Публічне акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Львів" (надалі - банк) та Селянським фермерським господарством Кільгана Івана Степановича (надалі - позичальник) укладено кредитний №12, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відкличну невідновлювану кредитну лінію з лімітом у сумі 550 000,00 грн.

Відповідно до п.1.5. договору плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 17 (сімнадцять) відсотків річних.

Згідно із п.1.6. договору моментом погашення кредиту, відсотків, комісійних винагород та інших платежів по кредитному обслуговуванню позичальника - вважається момент зарахування коштів на відповідні рахунки, відкриті в банку та вказані в п.3.1.1., п.3.2.8., п. 4.5. цього договору.

Термін погашення кредиту згідно графіку погашення, але не пізніше 07.02.2011р. (п.1.8. договору).

Графік погашення кредиту передбачений додатком №1 до кредитного договору.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що відсотки за користування кредитом нараховуються щомісяця за період з першого до останнього дня поточного місяця на суму фактичної заборгованості за кожен календарний день користування кредитом, з розрахунку річної процентної ставки, виходячи з фактичної календарної кількості днів у році. Позичальник самостійно сплачує банку щомісяця в термін до останнього робочого дня місяця нараховані за цей місяць відсотки за користування кредитом. Повний розрахунок по оплаті відсотків здійснюється в день остаточного погашення заборгованості позичальника по кредиту.

Відповідно до п.4.3. договору за несвоєчасне погашення кредиту або його частини, плати за користування кредитом або його частини банк має право нарахувати, а позичальник, в такому випадку, зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої в строк суми за кожний прострочений день, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також відшкодовує банку завдані таким невиконанням збитки в повному обсязі. Наступний день після встановленої дати погашення кредиту (його частини), відсотків рахується першим днем прострочки.

Згідно із п.7.9. кредитного договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Як зазначено у позовній заяві, позивач виконав умови договору, надавши відповідачу кредит в розмірі 550 000,00 грн., однак відповідач в порушення умов договору кредитні кошти не повернув.

У зв'язку із викладеним позивач звернувся із позовом до Самбірського міськрайонного суду. Рішенням Самбірського міськрайонного суду від 27.12.2010р. у справі №2-195/2010 вирішено стягнути солідарно з Селянського фермерського господарства Кільгана Івана Степановича та Кільгана Івана Степановича на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "Львів" заборгованість в розмірі 1 250 982,20 грн. Вказаним рішенням, по кредитному договору №12 від 08.02.2007р., було вирішено стягнути 550 000,00 грн. - заборгованості по кредиту, 102 283,58 грн. - заборгованості по процентам та 18654,10 грн. - пені.

Як стверджує позивач, вказана заборгованість відповідачем не погашена, а тому Публічним акціонерним товариством "Акціонерно-комерційний банк "Львів" нараховано відсотки за користування кредитом за період з 16.03.2012р. по 15.03.2015р. в розмірі 280 296,33 грн. та пеню в розмірі 9 779,66 грн., які позивач просить стягнути на його користь з відповідача.

Відповідач заперечив проти позовних вимог, подавши відзив на позовну заяву (вх.№1422415 від 06.04.2015р.) та заяви (вх.№17773/15 та вх.№17945/15) про застосування строків позовної давності. У поданому відзиві позивач просить застосувати строк позовної давності посилаючись на те, що відповідно до п.1.8. кредитного договору термін погашення кредиту встановлений не пізніше 07.02.2011р. Таким чином відповідач вважає що із вказаної дати сплив трирічний строк позовної давності. Заперечень щодо самого розрахунку позовних вимог відповідачем не подано.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ст.345 ГК України).

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи 08.02.2008р. між сторонами укладено кредитний №12, відповідно до умов якого позивач відкриває відповідачу відкличну не відновлювану кредитну лінію з лімітом у сумі 550 000,00 грн.

Факт надання відповідачу кредиту в сумі 550 000,00 грн. підтверджується меморіальним ордером від 08.02.2008р. на суму 350 000,00 грн., меморіальним ордером від 19.02.2008р. на суму 150 000,00 грн. та меморіальним ордером від 15.02.2008р. на суму 50 000,00 грн. Відповідачем даний факт не заперечувався, доказів сплати 550 000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту не надано.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-37цс15, позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Згідно із п.7.9. кредитного договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до п.1.5. договору плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 17 (сімнадцять) відсотків річних.

Оскільки відповідачем не сплачено заборгованість по тілу кредиту та як вбачається із матеріалів справи, позивачем нараховано відсотки за користування кредитом за період з 16.03.2012р. по 15.03.2015р., розмір яких становить 280 296,33 грн. Перевіривши розрахунок наданий позивачем, суд дійшов висновку про правильність їх нарахування. Докази сплати вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Відповідач заперечень щодо розрахунку вказаних відсотків не надав, однак подав відзив, в якому Селянське фермерське господарство Кільгана Івана Степановича просить застосувати трирічний строк позовної давності. При цьому відповідач посилається на те, що відповідно до п.1.8. кредитного договору термін погашення кредиту встановлений не пізніше 07.02.2011р. Таким чином відповідач вважає що із вказаної дати сплив трирічний строк позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до абзацу другого п.4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Тобто, позовну давність до вимог про стягнення процентів за користування кредитом слід обчислювати окремо по кожному простроченому платежу (окремо за кожен місяць).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що відсотки за користування кредитом нараховуються щомісяця за період з першого до останнього дня поточного місяця на суму фактичної заборгованості за кожен календарний день користування кредитом, з розрахунку річної процентної ставки, виходячи з фактичної календарної кількості днів у році. Позичальник самостійно сплачує банку щомісяця в термін до останнього робочого дня місяця нараховані за цей місяць відсотки за користування кредитом. Повний розрахунок по оплаті відсотків здійснюється в день остаточного погашення заборгованості позичальника по кредиту.

Як вбачається із поданого розрахунку позовних вимог, позивач нараховує відсотки починаючи з 16.03.2012р. Тобто відсотки нараховані в березні 2012р. відповідач зобов'язаний був сплатити до останнього робочого дня березня 2012р. (до 30.03.2012р.). Таким чином першим днем прострочення оплати відсотків нарахованих в березні 2012р. є 30.03.2012р. Аналогічним способом слід визначати дату з якої відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом і по іншим місяцям.

Оскільки позивач звернувся до суду 18.03.2015р. (відмітка поштового відділення на конверті, у якому надійшла позовна заява на адресу суду), тому трирічний строк позовної давності щодо позовних вимог по сплаті відсотків за користування кредитом нарахованих за період з 16.03.2012р. по 15.03.2015р., не сплив.

Крім того слід зазначити, що згідно із п.7.9. кредитного договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Оскільки відповідачем не погашено заборгованість по тілу кредиту, беручи до уваги п.7.9. кредитного договору, суд дійшов висновку про правомірність нарахування відсотків за користування кредитом за період з 16.03.2012р. по 15.03.2015р.

Згідно ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача 280 296,33 грн. заборгованісті по відсотках, нарахованих за період з 16.03.2012р. по 15.03.2015р. є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.4.3. договору за несвоєчасне погашення кредиту або його частини, плати за користування кредитом або його частини банк має право нарахувати, а позичальник, в такому випадку, зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої в строк суми за кожний прострочений день, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також відшкодовує банку завдані таким невиконанням збитки в повному обсязі. Наступний день після встановленої дати погашення кредиту (його частини), відсотків рахується першим днем прострочки.

Як вбачається із розрахунку позовних вимог пеня нарахована на відсотки за корисування кредитом. При цьому слід зазначити, що пеню нараховано окремо за кожен місяць в межах шестимісячного терміну, передбаченого ч.6 ст.232 ГК України.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором) (п.4.3. цієї ж Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Як встановлено судом, згідно із п.7.9. кредитного договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Як вбачається із розрахунку пені, позивач нараховує її починаючи з 01.04.2015р., а позов подано 18.03.2015р. Таким чином строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені не сплив.

Перевіривши розрахунок розміру пені, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 9 779,66 грн. пені є правомірною та підлягає задоволенню.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання, заборгованість в добровільному порядку не сплатив, заходів щодо погашення заборгованості не вжив, позовних вимог належними та допустимими доказами не спростував, відтак позовні вимоги, з врахуванням вищенаведених правових норм, є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №95_2 від 13.03.2015р. на суму 5 801,52 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116, ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Селянського фермерського господарства Кільгана Івана Степановича (81467, Львівська область, Самбірський район, с.Велика Білина, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "Львів" (79008, м.Львів, вул.Сербська, 1, ) 280 296,33 грн. - заборгованості по відсотках, 9 779,66 грн. - пені та 5 801,52 грн. - судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

підписано 25.05.2015р.

Суддя Петрашко М.М.