ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.05.15р. Справа № 904/1769/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОБЕДИТ"

до Приватного акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ РЕМОНТНИЙ ЗАВОД"

про стягнення 9 816,97 грн. за договором поставки

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - Кощеєв В.М. - довіреність №б/н від 01.04.15р.

Відповідача - не з'явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просив стягнути з Відповідача 8 449,11 грн. за договором поставки, мотивуючи порушенням Відповідачем договірних зобов'язань у частині оплати.

27.04.15р. Позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, у якій просить стягнути з Відповідача на користь Позивача 6 301,68 грн. - основного боргу, 3 215,40 грн. - збитків від інфляції, 299,89 грн. - 3 % річних, а всього 9 816,97 грн.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив. Надав відзив на позов, у якому вказав, що сторонами у Специфікаціях досягнуто домовленості щодо іншого, ніж передбачено п. 4.1 Договору строку оплати продукції, а саме: - 75 календарних днів з моменту поставки продукції та виставлення Постачальником рахунку на її сплату. При цьому, контррозрахунку стягуваної суми Відповідач не надав.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка у судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника Позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

19.02.10р. сторонами укладено договір поставки № 190210/2НРЗ, за п. 1.1 якого, Постачальник (Позивач) зобов'язується передати, а Покупець (Відповідач) прийняти та оплатити на умовах, передбачених Договором та специфікаціями, Продукцію.

Найменування, асортимент, кількість, одиниці виміру та вартість одиниці Продукції визначаються Сторонами у специфікаціях на поставку Продукції, які є невід'ємною частиною (додатками) даного Договору (п. 1.2 Договору).

На виконання умов Договору Постачальник поставив товар на суму 6 301,68 грн. за наступними накладними: № 20 від 24.05.13р., № 23 від 19.06.13р., № 28 від 17.07.13р., № 37 від 09.10.13р.

Відповідач зобов'язання з оплати товару не виконав, у зв'язку з чим у нього виник борг у розмірі 6 301,68 грн.

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунки за договором здійснюються Покупцем на підставі виставлених Постачальником рахунків за фактом поставки кожної узгодженої сторонами Партії продукції протягом 45 банківських днів, які розраховуються з дня наступного за днем поставки даної партії продукції та виставлення рахунку на оплату даної партії продукції. Сторони у Специфікаціях на поставку кожної визначеної партії продукції можуть узгодити інший порядок розрахунків, відмінний від порядку, вказаному у даному пункті, як відносно усієї партії продукції, так і відносно окремих найменувань продукції, що входять до даної партії.

Специфікаціями сторони узгодили інший порядок розрахунків, відмінний від порядку, вказаного п. 4.1 Договору - 75 календарних днів з моменту поставки продукції та виставлення Постачальником рахунку на її сплату.

На думку Позивача кінцевий строк оплати товару наступив 12.12.13р.

Відповідач з позовними вимогами не погоджується, мотивуючи тим, що сторонами досягнуто домовленості щодо іншого, ніж передбачено п. 4.1 Договору строку оплати продукції, а саме: - 75 календарних днів з моменту поставки продукції та виставлення Постачальником рахунку на її сплату.

Позивач надав уточнений розрахунок позовних вимог, станом на 24.04.14р.

На прострочений борг Відповідача - 6 301,68 грн. за період з 07.08.13р. по 24.04.15р., Позивачем нараховані збитки від інфляції - 3 215,40 грн. та 3 % річних - 299,89 грн.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми. Надав відзив на позов, у якому вказав, що сторонами досягнуто домовленості щодо іншого, ніж передбачено п. 4.1 Договору строку оплати продукції, а саме: - 75 календарних днів з моменту поставки продукції та виставлення Постачальником рахунку на її сплату.

Суд погоджується з позицією Відповідача щодо строку оплати продукції, виходячи з умов, погоджених сторонами у Специфікаціях на поставку кожної партії продукції.

До заяви про збільшення позовних вимог Позивачем надав розрахунок стягуваної суми, проведений з урахуванням відстрочки оплати за поставлений товар строком на 75 днів.

Перевіривши уточнені розрахунки Позивача, господарський суд визнає їх обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у розмірі 6 301,68 грн. - основного боргу, 3 215,40 грн. - збитків від інфляції, 299,89 грн. - 3 % річних.

Згідно зі ст. 49 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ РЕМОНТНИЙ ЗАВОД" (53201, м. Нікополь, просп. Трубників, буд. 56, код 311 670 67) на корить Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОБЕДИТ" (49027, м.Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, буд. 4, кв. 24, код 250 193 48) 6 301,68 грн. - основного боргу, 3 215,40 грн. - збитків від інфляції, 299,89 грн. - 3 % річних, 1 827,00 грн. - судового збору, про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту.

Суддя С.Г. Юзіков

Рішення підписане__________________