номер провадження справи 11/40/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015 Справа № 908/1452/15-г

Господарський суд Запорізької області у складі:

головуючий - суддя Гончаренко С.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Груп ЛТД» (вул. Новокузнецька, буд. 4, оф. 9, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69118; ),

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кисеньмонтаж» (вул. Феодосійська, буд. 3«А», м. Запоріжжя, Запорізька область, 69008; ),

відомості про представників сторін та учасників судового процесу:

від позивача: Деревянко Д.В. - дов. №43 від 26.02.2015;

від відповідача: не з'явився;

про стягнення 156081,35 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер-Груп ЛТД» про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Кисеньмонтаж» 156081,35 грн. основної заборгованості, пені, 3% річних та втрат від інфляції.

Ухвалою від 05.03.2015р. порушено провадження у справі, призначені дата і час судового засідання, сторони зобов'язані надати документи та вчинити дії, необхідні для всебічного та об'єктивного вирішення спору.

У зв'язку з неявкою повноважних представників сторін, з метою витребування додаткових доказів та для надання можливості сторонам нормативно та документально обґрунтувати свої доводи і заперечення судовий розгляд відкладався, строк вирішення спору продовжувався.

Позивач неодноразово збільшував суму позовних вимог. Остаточні вимоги полягають у стягнення в відповідача 190370,51 грн. Заява позивача про збільшення розміру позовних вимог відповідає вимогам ст. 22 Господарського процесуального Кодексу України, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів сторін - учасників судового процесу та третіх осіб, тому судом приймається до розгляду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач причиною виникнення спору зазначає неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором про надання послуг № 09/2014 від 08.01.2014р. в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг протягом січня-березня 2014р. Тривала затримка оплати послуг слугувала підставною для нарахування сум пені, 3% річних та втрат від інфляції. Разом з цим, позивач просить судові витрати, пов'язані із розглядом справи віднести на відповідача.

Відповідач повноважного представника в судове засідання жодного разу не направив, проте у відзиві проти задоволення позову заперечує, вважає, що зобов'язання за договором № 09/2014 про надання послуг від 08.01.2014р. припинено внаслідок укладання між сторонами договору про реструктуризацію (новація).

Крім того, на думку відповідача, розрахунок сум пені, річних та втрат від інфляції позивач здійснив без врахування початку періоду прострочки, строку позовної давності, вимог п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, та умов договору щодо періоду дії облікової ставки Національного Банку України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, а також ретельно дослідивши додатково надані сторонами докази, встановив наступні обставини:

Статтею 11 Цивільного кодексу України закріплено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п. 2 цієї статті підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зобов'язанням, відповідно до п. п. 1, 2 ст. 509 цього Кодексу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

08.01.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер-Груп ЛТД» (виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Кисеньмонтаж» (замовник) був укладений договір про надання послуг № 09/2014. Відповідно до умов договору позивач прийняв на себе зобов'язання надати відповідачу послуги будівельних механізмів та автотранспорту, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався прийняти ці послуги шляхом забезпечення роботою та оплати їх вартість в порядку та на умовах, визначених у договорі.

За своєю правовою природою, договір, укладений між сторонами є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до п. 3.1 договору замовник сплачує вартість послуг наданих будівельних машин та механізмів згідно наданого рахунку на підставі затверджених та погоджених договірних цін виконавця.

Відповідно до умов договору, позивач у повному обсязі та у встановлений строк виконав обумовлені роботи, про що сторонами біли підписані акти виконаних робіт № 1 від 08.01.2014р. на суму 27000,00 грн., № 2 від 08.01.2014р. на суму 12000,00 грн., № 21 від 25.02.2014р. на суму 35000,00 грн. та № 35 від 27.03.2014р. на суму 50000,00 грн.

Відповідно до п. 3.3 договору остаточний розрахунок за надані послуги замовник здійснює протягом 5-ти банківських днів після надання рахунку, акту виконаних робіт з додаванням талонів замовника за кожну відправлену машину, підписаних обома сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, відповідач мав оплатити надані послуги у наступні терміни:

- акт виконаних робіт № 1 від 08.01.2014р. на суму 27000,00 грн. - до 15.01.2014р.;

- акт виконаних робіт № 2 від 08.01.2014р. на суму 12000,00 грн. - до 15.01.2014р.;

- акт виконаних робіт № 21 від 25.02.2014р. на суму 35000,00 грн. - до 04.03.2014р.;

- акт виконаних робіт № 35 від 27.03.2014р. на суму 50000,00 грн. - до 03.04.2014р.

Стаття 193 Господарського кодексу України передбачає, суб'єкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 Цивільного кодексу України. Так, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог - згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином (своєчасно та у повному обсязі) не виконав, лише частково та з порушенням строку, оплатив 3000,00 грн. за послуги надані позивачем у лютому 2014р. за актом № 21. У зв'язку з цим за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 121000,00 грн.

Заперечення відповідача про припинення зобов'язань за договором внаслідок укладання договору про реструктуризацію боргу (заміна первісного зобов'язання новим - новація), судом до уваги не приймаються виходячи з наступного:

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

В силу вищенаведених норм законодавства, суд вважає, що відповідач не довів факту припинення зобов'язання, оскільки не надав договору з позивачем про реструктуризацію боргу (заміну первісного зобов'язання на інше - новація).

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як передбачено п. 4.2 договору, у випадку несвоєчасної оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на день виникнення заборгованості за кожний день прострочення.

З урахуванням часткової оплати, розміру подвійної облікової ставки Національного Банку України на момент виникнення зобов'язання по кожному акту окремо дотримуючись вимог п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та строків позовної давності позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в загальному розмірі 7220,51 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України божник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не передбачено договором.

За порушення строків оплати послуг позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача річні в сумі 4109,00 грн. та 42841,00 грн. втрат від інфляції.

Суми пені, 3% річних та втрат від інфляції ретельно перевірені в судовому засіданні, розрахунок здійснено вірно.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Кисеньмонтаж» 121000,00 грн. основного боргу, 7220,51 грн. пені, 4109,00 грн. 3%річних та 42841,00 грн. втрат від інфляції заявлені позивачем правомірно та обґрунтовано, підтверджені зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню. Загальна сума вимог, що підлягає стягненню з відповідача складає 175170,51 грн.

Між тим, в заяві про уточнення позивач просить стягнути з відповідача 190370,51 грн. Різниця в сумі 15200,00 грн. не підтверджена жодним документом і ймовірно виникла внаслідок арифметичної помилки, тому в цій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати віднести на відповідача, пропорційно задоволеним позовним вимогам, оскільки спір з його вини доведено до судового вирішення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кисеньмонтаж» (вул. Феодосійська, буд. 3«А», м. Запоріжжя, Запорізька область, 69008; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер-Груп ЛТД» (вул. Новокузнецька, буд. 4, оф. 9, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69118; ) 121000 (сто двадцять одну тисячу) грн. 00 коп. основного боргу 7220 (сім тисяч двісті двадцять) грн. 51 коп. пені, 4109 (чотири тисячі сто дев'ять) грн. 00. коп.. 3% річних, 42841 (сорок дві тисячі вісімсот сорок одну) грн. 00 коп. втрат від інфляції та 3503 (три тисячі п'ятсот три) грн. 41 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

В судовому засіданні 20.05.2015р. оголошені вступна та резолютивна частини рішення. Повний текст рішення складений та підписаний 22.05.2015р.

Суддя С.А. Гончаренко