ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 р. Справа № 909/35/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Михайлишин В. В., судді Кобрин О. М. , судді Рочняк О. В. , при секретарі судового засідання Максимів Н. Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківська меблева фабрика" (вул. Левинського, 1, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області, 76014; Поштова адреса: вул. Миколайчука, 17-А/44, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області, 76006)

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування у Реєстрі прав власності на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності на адміністративно - виробничі будівлі.

За участі представників сторін:

Від позивача: Бігун Р.Д. - ліквідатор (посвідчення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 805 від 19.04.2013, свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 805 від 19.04.2013).

Від відповідача: представники в судове засідання не з'явилися.

в с т а н о в и в :

до господарського суду Івано-Франківської області звернувся ліквідатор Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківська меблева фабрика" з позовом до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування у Реєстрі прав власності на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності на адміністративно - виробничі будівлі.

Ухвалою суду від 14.01.2015 порушено провадження у справі № 909/35/15 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 30.03.2015 судом задоволено клопотання ліквідатора (Вх. № 5027/15 від 30.03.2015) про колегіальний розгляд справи та з метою повного, всебічного і об'єктивного вирішення спору призначено колегіальний розгляд справи № 909/35/15.

Довідкою про автоматичний розподіл справ між суддями (повторний розподіл) господарського суду Івано-Франківської області від 31.03.2015 по справі № 909/35/14, сформовано колегію у складі 3-ох суддів: головуючий суддя Михайлишин В.В., суддя Кобрин О. М., суддя Рочняк О. В.

Відповідно до ч. 4 п. 3.8. Постанови пленуму вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у разі залучення до участі у справі іншого відповідача або заміни неналежного відповідача розгляд справи починається заново (стаття 24 Господарського процесуального кодексу України), заново розгляд справи починається і в разі прийняття позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, та зміни складу суду (в тому числі з одноосібного на колегіальний, навіть якщо до складу колегії суддів входить суддя, який раніше одноособово розглядав дану справу), а отже, спочатку починається й перебіг строку вирішення спору. Продовження цього строку можливе у порядку і з підстав, зазначених у частині третій статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області призначено розгляд справи на 16.04.2015. Однак, 16.04.2015 розгляд справи не відбувся у зв'язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.

Ухвалою суду від 22.04.2015 призначено розгляд справи на 06.05.2015. У зв'язку з повторним нез'явленням відповідача і не поданням доказів по справі, розгляд справи було відкладено на 27.05.2015.

Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судові засідання жодного разу не з'явився, хоча ухвала про порушення провадження у справі надіслана за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Варто зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином .

Згідно п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України. зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, у відповідності до цього ж пункту постанови судам на безоплатній основі надається безперешкодний доступ до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (частина друга статті 7 і стаття 22 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"). Порядок доступу до цього реєстру визначається відповідним Положенням, затвердженим наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 14.02.2011 № 17 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.02.2011 за № 193/18931).

Господарський суд Івано-Франківської області, у зв'язку із розглядом справи № 909/35/15, за електронним запитом отримав Спеціалізований витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо відповідача по справі фізичної особи-підприємця ОСОБА_2. Таким чином, відповідно до спеціалізованого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрована фізична особа-підприємець ОСОБА_2, реєстраційний номер фізичної особи-підприємця в ЄДР: НОМЕР_1, де зазначене місце проживання відповідача: АДРЕСА_1, 76018, тобто це адреса, яка вказана в ухвалах суду, які надсилались відповідачу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Так, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч. 1 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

За таких обставин, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, відповідно до приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

13.07.2006 регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській області адміністративно-виробничі будівлі (Літ. А, А (1), А (2), Б, Б(1), В, Д, У, Ж, З, К, І, Ї, Л, М, Н, П, Р, Ф, Ф('), Ч) передано у власність Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківська меблева фабрика" на підставі наказу Міністерства промисловості № 90 від 31.03.1994 згідно переліку майна від 05.02.2003.

Позивачем встановлено, опираючись на дані Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, послідовність переходу права власності на володіння адміністративно-виробничими будівлями.

Так, у відповідності до інформаційної довідки, право власності на оспорюване майно за договором купівлі-продажу № 513-Д від 24.07.2006 передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківська меблева фабрика". Факт переходу права власності на нерухоме майно зареєстрований у Державному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.07.2006.

Крім того, договором купівлі - продажу № 515-Д від 25.07.2006 право власності на нерухоме майно передано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2. Даний факт зареєстрований у реєстрі прав власності на нерухоме майно 27.07.2006.

Позивач звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача про витребування майна з чужого незаконного володіння, так як вважає що право власності на нерухоме майно належить саме йому, а не фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 25.10.2007 у справі № 7/201 визнано недійсним Договір купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2007 та зобов'язано ТзОВ "Івано-Франківська меблева фабрика" повернути Відкритому акціонерному товариству "Івано-Франківська меблева фабрика" все отримане за Договором купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель, а саме адміністративно-виробничі будівлі літери А, А1, А2 - інженерно-лабораторний корпус, прохідні, магазин, літеру Б- адміністративно-побутовий корпус (їдальня), літера Б1- прохідна.

28.01.2008 господарським судом Івано-Франківської області видано наказ, яким зобов'язано повернути позивачу все належне йому майно.

Таким чином, позивач посилається на те, що враховуючи недійсність договору купівлі-продажу від 24.07.2006, його наслідком є відсутність у ТзОВ "Івано-Франківська меблева фабрика" права власності на предмет договору. Отже, укладаючи стосовно цього майна договір купівлі-продажу № 515-Д від 25.06.2006 ТзОВ "Івано-Франківська меблева фабрика" не володіло необхідним обсягом прав щодо розпорядження цим майном та фактично розпорядилося не своїм майном, а майном ВАТ "Івано-Франківська меблева фабрика".

Суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з приписів ст. 1 Господарського процесуального кодексу України та ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 400 ЦК України встановлено, що недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Суд з метою всебічного та повного з'ясування всіх обставини справи під час розгляду вказаної справи, зобов'язав Обласне комунальне підприємство "Івано-Франківське бюро технічної інвентаризації" подати суду для огляду інвентаризаційну справу, в якій міститься договір купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2006 за № 513-Д, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Івано-Франківська меблева фабрика" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківська меблева фабрика".

30.03.2015 в судове засідання з'явився представник ОКП "Івано-Франківського ОБТІ" та представив для огляду інвентаризаційну справу. Судом досліджено в судовому засіданні всі матеріали справи та відзнято копії.

Так, в судовому засіданні встановлено, що Договір купівлі-продажу адміністративно- виробничих будівель, був укладений між ВАТ "Івано-Франківська меблева фабрика" та ТзОВ "Івано-Франківська меблева фабрика" 24.07.2006.

У відповідності до п. 1 договору продавець ВАТ "Івано-Франківська меблева фабрика" зобов'язується передати у власність покупцю ТзОВ "Івано-Франківська меблева фабрика" - адміністративно-виробничі будівлі літери А, А1, А2- інженерно лабораторний корпус, прохідну, магазин, літеру Б - адміністративно-побутовий корпус (їдальня), літера Б1 - прохідна, що разом складає 71/100 (сімдесят одну соту) ідеальну частку, а покупець зобов'язується прийняти у власність і сплатити гроші за належні продавцеві на праві колективної власності об'єкти.

Згідно п. 6. договору купівлю-продаж адміністративно-виробничих будівель сторони здійснюють за 1 732 368, 00 гривень, в тому числі 288 728 гривень покупець зобов'язується перерахувати на рахунок продавця строком до 31.01.2007.

Сторони у договорі погодили, що адміністративно виробничі будівлі, що становлять 71/100 ідеальних часток, що продаються за цим договором мають бути передані продавцем покупцю протягом одного дня з підписання договору (п. 8 договору).

У відповідності до п. 9 договору, право власності на адміністративно-виробничі будівлі (Літ. А, А1, А2, Б, Б1), що продається за договором виникає у покупця з моменту державної реєстрації.

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, у зв'язку з невиконанням договору купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2006 року, а саме п. 6 договору у відповідності до якого відповідач був зобов'язаний до 31.01.2007 року перерахувати позивачу вартість майна, ліквідатор ВАТ "Івано-Франківська меблева фабрика" звернувся до господарського суду Івано-Франківської області про визнання вказаного договору недійсним та повернення майна, одержаного за цим договором. Таким чином господарським судом у справі № 7/201 винесено рішення, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель.

Звернувшись до суду, позивач мотивує свої позовні вимоги посилаючись на норми Цивільного кодексу України, а саме главу 29 Цивільного кодексу України та ст. 216 Цивільного кодексу України, у яких закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватись власником майна, зокрема з метою повернення майна в натурі, переданого за недійсним правочином. Якщо набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатись з віндикаційним позовом. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсним не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача.

У зв'язку із наведеним, ВАТ "Івано-Франківська меблева фабрика" вважає, що за обставин визнання недійсним Договору купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2006 року, а також відчудження без достатніх правових підстав ТзОВ "Івано-Франківська меблева фабрика" цього майна ОСОБА_2, необхідним та доцільним способом захисту прав позивача є витребування майна від ОСОБА_2, як останнього набувача.

Однак, колегія суддів не може погодитись із вказаним твердженням позивача, враховуючи наступне.

При дослідженні в судовому засіданні матеріалів справи, судом встановлено, що господарським судом Івано-Франквіської області розглядалась справа № 7/201 за позовом ліквідатора ВАТ "Івано-Франківська меблева фабрика" до відповідача ТзОВ "Івано-Франківська меблева фабрика" де предметом позову являлось визнання недійсним договору купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2007 року та повернення майна, одержаного за цим договором.

25.10.2007 року господарським судом Івано-Франківської області у справі № 7/201 винесено рішення, яким позов задоволено та визнано недійсним Договір купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2007.

Рішення набрало законної сили та 28.01.2008 господарським судом видано наказ про примусове виконання, яким зобов'язано ТзОВ "Івано-Франківська меблева фабрика" повернути ВАТ "Івано-Франківська меблева фабрика" все отримане за договором купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2007 року, а саме адміністративно-виробничі будівлі літери А, А1, А2 - інженерно-лабораторний корпус, прохідну, магазин, літеру Б-адміністративно-побутовий корпус (їдальня), літера Б1-прохідна, що разом складає 71/100 ідеальну частку в майні ВАТ "Івано-Франківська меблева фабрика".

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що господарським судом Івано-Франківської області у справі № 7/201 визнано недійсним договір купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель саме від 24 липня 2007 року, а не від 24 липня 2006 року.

З метою встановлення фактичних даних, на підставі яких господарський суд міг би у визначеному законом порядку встановити наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача, судом було витребувано з архіву справу № 7/201.

Однак, службовою запискою провідного спеціаліста архівного відділу повідомлено колегію суддів про те, що згідно розпорядження керівника апарату господарського суду Івано-Франківської області від 06.11.2012 № 15/к витребовувана справа передана для списання та на даний момент знищена, у зв'язку із тим, що термін зберігання вищевказаної справи, відповідно до переліку судових справ і документів, що утворюється в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання, закінчився.

У зв'язку із наведеним, неможливо на даний час дослідити матеріали справи № 7/201 і оглянути примірник договору купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель та встановити який договір було оскаржено, а саме договір від 2006 року чи від 2007 року.

Згідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказуванню.

Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

У відповідності до п. 2.6. Постанови Пленуму вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року не потребують доказуванню преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду, у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, суд не вправі надавати оцінку рішенню господарського суду Івано-Франківської області від 25.10.2007 року у справі № 7/201 за позовом ліквідатора ВАТ "Івано-Франківська меблева фабрика" до ТзОВ "Івано-Франківська меблева фабрика" про визнання договору купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24 липня 2007 року недійсним та повернення майна, одержаного за цим договором, так як воно не оскаржувалось сторонами та набрало законної сили. Крім того, суду не подано жодної інформації щодо звернення сторін до господарського суду з заявами про виправлення описки у судовому рішенні по справі № 7/201, в тексті та в резолютивній частині якого вказано договір купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24 липня 2007.

Враховуючи наведене, суд бере до уваги факти зазначені у вступній частині рішення господарського суду у справі № 7/201 та встановлені у мотивувальній та резолютивній частинах рішення щодо визнання недійсним саме договору купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24 липня 2007 року, та приходить до обґрунтованого висновку про відмову у позові, у зв'язку із наявністю у матеріалах справи достатніх доказів, які спростовують твердження позивача щодо визнання недійсним договору від 2006 року. Так як договір купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2006 є чинним, то у позивача відсутні будь-які правові підстави для витребування майна.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Господарські витрати за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 11, 16, 316, 317, 387, 391, 400, 526 Цивільного кодексу України, ст. 1, 22, 33, 34, 43, 49, 64, 69, 75, ст. 82 -85, 87 Господарського процесуального кодексу України, суд

в с т а н о в и в :

у позові Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківська меблева фабрика" до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування у Реєстрі прав власності на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності на адміністративно - виробничі будівлі - відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.05.15

Головуючий суддя Михайлишин В. В.

Суддя Кобрин О. М.

Суддя Рочняк О. В.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Осудар І. Б. 29.05.15