Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "28" травня 2015 р. Справа № 906/493/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного закладу "Державна екологічна академія післядипломної освіти

та управління" (м. Київ)

до Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісопромислове господарство" (с. Майстрів Новоград-Волинський район Житомирська область)

про стягнення 11480,00 грн.

Відповідно до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошено перерву з 25.05.15 до 28.05.15.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 11480,00 грн. за неналежне виконання договору №11/02-13 від 28.02.2013, з яких: 8000,00грн. - основний борг, 2920,00грн. - пеня, 560,00грн. - 7% штрафу. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позивач після перерви в судове засідання не з'явився, на виконання вимог суду надіслав розрахунок суми позову.

Відповідач після перерви в судове засідання не з'явився. Представник відповідача, що був присутній в судовому засіданні 25.05.2015 (Семенька В.М. - довіреність №138 від 10.03.2015) проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві (а.с.28-30). Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені та штрафу.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 28.02.2013 між Державним підприємством "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" (замовник/відповідач) та Державним закладом "Державна екологічна академія післядипломної освіти та управління" (виконавець/позивач) укладено договір №11/02-13 (а.с.8-9), за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконати наукове обґрунтування та надати науковий висновок щодо матеріалів проекту лімітів використання природних ресурсів в межах територій природно-заповідного фонду (надалі - Робота) (п.1.1 договору).

Виконавець бере на себе зобов'язання виконати роботу відповідно до Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (п.1.2 договору).

Замовник бере на себе зобов'язання забезпечити виконавця повним комплектом документації, необхідної для виконання Роботи (п.1.3 договору).

Згідно п.2.1 договору вартість виконання Роботи, зазначеної в п. 1.1 Договору, становить 16000,00грн., у тому числі ПДВ - 2666,67грн.

Відповідно до п.2.2 договору замовник бере на себе зобов'язання після підписання Договору протягом трьох банківських днів сплатити виконавцю повну вартість Роботи.

Пунктом 3.1 договору визначено, що виконавець зобов'язується виконати роботу не пізніше 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з дня отримання від Замовника повного комплекту документації, необхідної для її виконання.

При завершенні Роботи, вказаної в п.1.1 цього Договору, виконавець передає її замовнику у друкованому вигляді, про що складається акт здавання - приймання виконаних робіт (п.4.1 договору).

Замовник зобов'язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання роботи підписати Акт здавання-приймання виконаних робіт та надати один екземпляр виконавцю (п.4.2 договору).

У випадку ненадходження від замовника акту здавання - приймання роботи виконаних робіт протягом 3-х робочих днів з моменту отримання замовником роботи, робота за договором вважається прийнятою замовником (п.4.3 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань (підписання акту здавання-приймання виконаних робіт) (п.5.6 договору).

Державний заклад "Державна екологічна академія післядипломної освіти та управління", як виконавець, своєчасно, якісно та повністю виконало роботи, передбачені умовами договору, що підтверджується актом №1 приймання-передачі науково-аналітичної продукції, який був підписаний 19.03.2013 року (а.с.12-13).

Згідно даних позивача, відповідач свої договірні зобов'язання по оплаті наданих послуг виконав частково.

Позивач 12.01.2015 направив на адресу ДП "Новоград-Волинське дослідне лісомисливське господарство" претензію з вимогою про сплату боргу в сумі 8000,00грн., яка залишена без відповіді та задоволення (а.с.10-11).

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на день розгляду справи становить 8000,00 грн., що підтверджується розрахунком суми позову від 27.05.2015 та вказаними вище матеріалами справи.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір №11/02-13 від 28.02.2013 є договором про надання послуг.

Згідно ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Як зазначалось вище, позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 16000,00грн., які останнім сплачені частково, залишок заборгованості складає 8000,00грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення 8000,00грн. боргу за надані послуги наукового обґрунтування та надання наукового висновку щодо матеріалів проекту лімітів використання природних ресурсів підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та фактично відповідають матеріалам справи.

Поряд з цим судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені та 7% штрафу, в результаті чого суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 5.1. Договору за невиконання або неякісне виконання зобов'язань Виконавець та Замовник несуть відповідальність згідно з діючим законодавством.

За змістом положень ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

На підставі вказаної норми позивачем заявлено до стягнення з відповідача пені в сумі 2920,00грн. за період з 06.03.2013 по 06.03.2014, та штрафу в сумі 560,00грн. за період прострочення з 06.03.2013 по 05.04.2013.

Як зазначалось вище, пунктом 2.2 договору №11/02-13 від 28.02.2013 сторони визначили, що замовник бере на себе зобов'язання після підписання Договору протягом трьох банківських днів сплатити виконавцю повну вартість Роботи. Отже, кінцева дата сплати вартості робіт - 05.03.2013.

За визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з нормою ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 25.05.2015 заявив про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення пені та штрафу, оскільки строк позовної давності по даних вимогах закінчився .

В абзаці 7 п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" вказано, що законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Оскільки клопотання відповідача про застосування строку позовної давності висловлене у відзиві на позовну заяву, воно приймається судом до розгляду.

Пунктом 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на зазначені приписи чинного законодавства, суд прийшов до висновку про наявність у позивача в даному випадку порушеного права за позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості по пені та штрафу за несвоєчасну оплату виконаних робіт, оскільки, борг відповідача за договором про надання послуг залишився непогашеним, а тому нарахування штрафних санкцій за порушення сплати боргу відповідає умовам договору №11/02-13 від 28.02.2013 та вимогам ст.231 ГК України.

Як вказано в п.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Оскільки за умовами договору № 11/02-13 від 28.02.2013 відповідач зобов"язаний був оплатити вартість робіт до 05.03.2013, перебіг строку позовної давності почався 06.03.2013, і відповідно річний строк позовної давності закінчується 06.03.2014.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з даним позовом 02.04.2015 року, що підтверджується відміткою канцелярії суду. Отже, з пропуском строку позовної давності, у межах якого міг реалізувати своє право на захист порушених майнових прав та інтересів з боку відповідача.

Дані про обставини, які б вказували на поважність причин пропуску строку позовної давності, в матеріалах справи відсутні.

З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову в позові в частині стягнення пені та штрафу, оскільки, позивачем відповідно до договору та вимог чинного законодавства пропущено строк позовної давності.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 8000,00грн. не спростував, докази сплати не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 8000,00грн. основного боргу обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,77,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісопромислове господарство" (11708, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Майстрів, вул. Шепетівська, 35, )

- на користь Державного закладу "Державна екологічна академія післядипломної освіти та управління" (03035, м. Київ, вул. Василя Липківського, 35, ) - 8000,00грн., а також 1273,16грн. сплаченого судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек. з повід.)