РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015Справа №910/7224/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Неодім Захід"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛЛСЕРВІС УКРАЇНА"

про стягнення коштів за договором поставки у розмірі 21 175,01 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Горбяк В.В. (дов.№176/15 від 13.05.2015)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Неодім Захід" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛЛСЕРВІС УКРАЇНА" про стягнення коштів за договором поставки у розмірі 21 175,01 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2015 порушено провадження у справі №910/7224/15-г та призначено її до розгляду на 16.04.2015 року.

16.04.2015 у зв'язку із нез'явленням представників сторін до судового засідання суд виніс ухвалу про відкладення розгляду справи на 14.05.2015 року.

У судовому засіданні 14.05.2015 представник позивача надав додаткові документи для долучення до матеріалів справи та підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого представника до судового засідання не забезпечив, проте про дату, час та місце проведення судових засідань 16.04.2015 та 14.05.2015 повідомлений належним чином шляхом направлення ухвал суду на адресу місцезнаходження юридичної особи. Вимоги ухвали суду про порушення провадження та відкладення розгляду справи відповідач не виконав, відзиву на позов не надав, тому справа розглядається за наявними матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Приписи статті 22 ГПК України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Нормами ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихсь обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що відповідач на виклик суду не з'явився, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

26.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Металлсервіс Україна» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Неодім Захід» (покупець) укладено Договір поставки №0990.

Предметом даного Договору є зобов'язання постачальника передати у власність, а покупця прийняти та оплатити металопрокат (продукцію), в кількості та асортименті, зазначених у рахунку-фактурі постачальника, на умовах передбачених даним Договором. (п.1.1. Договору).

За умовами п.2.2. Договору, діюча ціна на момент відвантаження продукції вказується у рахунку-фактурі постачальника.

Пункт 2.3. Договору визначає, що попередня оплата за продукцію здійснюється за безготівковим розрахунком на поточний рахунок постачальника, в розмірі 100% відповідно до рахунку-фактури, виписаної постачальником.

Відповідно до п.2.5.Договору, якщо сума за фактично відвантажену продукцію перевищує суму авансового платежу, покупець зобов'язується оплатити різницю за поставлену продукцію протягом 3-х банківських днів із дати поставки продукції. Датою поставки продукції вважається дата видаткової накладної постачальника або товарно-транспортної накладної.

Поставка продукції, за умовами п.3.1.Договору, здійснюється протягом 3 (трьох) банківських днів від дати зарахування на поточний рахунок постачальника попередньої оплати в розмірі 100% вартості продукції вказаної у рахунку-фактурі постачальника.

Пунктом 3.4.Договору сторони погодили, що постачальник при передачі продукції передає покупцю один примірник видаткової накладної, акт прийомки-передачі (за вимогою покупця), копію сертифікату якості (за вимогою покупця). Податкову накладну на поставлену продукцію постачальник надає покупцеві у строки відповідно до ПКУ. Покупець зобов'язується надати постачальнику оригінал довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей та один примірник видаткової накладної постачальника, що підтверджує отримання продукції.

Відповідно до п.4.2. Договору, у разі незгоди покупця з якістю та (або) кількістю продукції вказаної у видатковій накладній постачальника - виклик представника постачальника для складання акту прийомки є обов'язковим у всіх випадках. Акт повинен бути складеним у відповідності з вимогами Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення товарів народного споживання за якістю/кількістю», затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.65 р. (№П-6, П-7).

За умовами п.4.3.Договору, постачальник поставляє продукцію по фактичній вазі. Фактична вага визначається на підставі показань ваг.

Будь-які претензії за якістю, кількістю та асортиментом продукції в усній формі не підтверджені належним чином документально-оформленими актами не приймаються постачальником, та не звільняють покупця від обов'язку прийняти та оплатити товар. (п.4.4.Договору).

Так, на виконання умов Договору, позивач здійснив згідно рахунку №3450 платіж на загальну суму 242500,08 грн. за металопрокат (труби зварної) належної якості, що підтверджується банківською випискою Центральної філії Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про рух коштів на поточному рахунку позивача за період з 01.10.2014 по 13.10.2014 року.

За видатковою накладною №381 від 16.10.2014 відповідач передав позивачу продукції на загальну суму 221325,07 грн. За фактом передачі 16.10.2014 оформлено акт приймання товару від постачальника, у якому зафіксовано невідповідність фактичної кількості металопрокату та кількості, вказаної у розхідних документах. Даний акт підписано комісією у складі виконробу, менеджера з логістики та водієм на основі розхідних документів, отриманих від постачальника електронною поштою.

У зв'язку із отриманням продукції відповідно до видаткової накладної №381 від 16.10.2014 лише на суму 221325,07 грн. , позивач направляв відповідачу листи №253/14 від 26.11.2014 та №286/14 від 18.12.2014 із проханням повернути у 7 (семи) денний термін з дати отримання листа, різницю оплачених коштів у сумі 21175,01 грн. До листа №253/14 від 26.11.2014 позивачем додано також для підписання акт звірки взаєморозрахунків за період вересень 2014 - листопад 2015 року.

Оскільки, відповідач грошові кошти так і не повернув, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України (далі- ГК України), господарським визначається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботи, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматись від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як встановлено судом, 26.09.2014 між сторонами укладено договір №0990, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 665 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 629 ЦК України, яка кореспондується із ст.526 ЦК України, визначає обов'язковість виконання сторонами договору, тобто всі умови договору з моменту його укладення, який встановлено ст.640 ЦК України, стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. Будучи пов'язані взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятися від виконання зобов'язання або змінювати його умови, крім випадків, передбачених угодою сторін або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач передав позивачу продукцію на загальну суму 221325,07 грн., відповідно до видаткової накладної №381 від 16.10.2014, у той час як оплата позивачем проведена на суму більшу, а саме у розмірі 242500,08 грн. згідно рахунку №3450, що підтверджується банківською випискою про рух коштів за період з 01.10.2014 по 13.10.2014 року.

У зв'язку із цим у відповідача, як постачальника, наявний обов'язок повернення суми грошових коштів розміром 21175,01 грн., продукцію на які відповідач не поставив.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів підлягають задоволенню у повному обсязі.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Неодім Захід" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛЛСЕРВІС УКРАЇНА" про стягнення коштів за договором поставки у розмірі 21 175,01 грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛЛСЕРВІС УКРАЇНА" (03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 39; ідентифікаційний код 38946535) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Неодім Захід" (79053, місто Львів, вулиця Княгині Ольги, будинок 65, квартира 55; ідентифікаційний код 37612960) 21175 (двадцять одну тисячу сто сімдесят п'ять) гривень 01 копійку заборгованості та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок витрат зі сплати судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 14.05.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 19.05.2015 року

Суддя К.В. Полякова