РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2015Справа №910/4414/15-г

За позовом Державного підприємства "Регіональні електричні мережі"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзконтракт - Енергія"
про стягнення 48 606,00 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Данілевська С.А. (дов. № 17 від 26.03.2015 року)
від відповідача Лазоренко Ю.О. (дов. б/н від 01.04.2015 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 07 травня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Державне підприємство "Регіональні електричні мережі" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзконтракт - Енергія" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 48 606,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором підряду № 4373 від 16.01.2008 року, право вимоги за яким перейшло до позивача від Державного науково- дослідного проектно-вишукувального інституту з перспектив розвитку "Енергоперспектива" на підставі Договору уступки права вимоги № 1/10-11 від 21.12.2011 року. У зв'язку з чим, позивач, як новий кредитор по Договору підряду № 4373 від 16.01.2008 року, заявив вимогу про стягнення заборгованості з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2015 року порушено провадження у справі № 910/4414/15-г та призначено справу до розгляду на 02.04.2015 року.

02.04.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та заява про застосування строків позовної давності.

У судовому засіданні 02.04.2015 року представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача у судовому засіданні подав клопотання про продовження строків розгляду спору.

Розглянувши подане відповідачем 02.04.2015 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Відповідно до статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 02.04.2015 року винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладено розгляд справи на 07.05.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні 07.05.2015 року надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

В судовому засіданні 07.05.2015 року представник відповідача заперечував проти заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

16.01.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Союзконтракт - Енергія" (замовник) та Державним науково- дослідним проектно-вишукувальним інститутом з перспектив розвитку "Енергоперспектива" (виконавець) укладено Договір підряду № 4373 (надалі по тексту - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору замовник доручає, а виконавець у відповідності до умов цього Договору та завдання на проектування, що надається замовником в день підписання цього Договору і є його невід'ємною частиною, приймає на себе виконання у встановленому законодавством України порядку проектних робіт, а саме розробку Робочої документації "Спорудження вузлової РП-ТП-10/0,4 кВ та реконструкція існуючих електромереж 10 кВ на території забудови ЖРК "Конча-Заспа" Обухівського району Київської області.

Згідно з пунктом 2.1. Договору вартість з виготовлення та проектної документації відповідно до цього Договору визначається у відповідності до протоколу погодження договірної ціни та кошторису та складає - 106 01,00 грн., крім того ПДВ 20% - 21 202,00 грн., а разом 127 212,00 грн.

Остаточний розрахунок за цим Договором провадиться замовником не пізніше п'яти банківських днів після підписання сторонами акту виконаних робіт згідно пунктів 3.6., 3.7. цього Договору (пункт 2.4. Договору).

На виконання умов Договору виконавцем виконані роботи на суму 127 212,00 грн., підтверджується актом виконаних робіт № 167 від 13.11.2008 року, відповідно до якого відповідач повинен був протягом 5 банківських днів здійснити оплату в розмірі 63 606,00 грн.

За твердженням позивача, свої зобов'язання за Договором в частині здійснення повної оплати відповідач не виконав.

21.12.2011 року між Державним науково- дослідним проектно-вишукувальним інститутом з перспектив розвитку "Енергоперспектива" (кредитор) та Державним підприємством "Регіональні електричні мережі" (новий кредитор) укладено Договір уступки права вимоги № 1/10-11, відповідно до якого кредитор уступив, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги до відповідача щодо його зобов'язання по сплаті боргу у сумі 63 606,00 грн. за Договір підряду № 4373 від 16.01.2008 року.

Проте, свої зобов'язання щодо слати боргу відповідач виконав частково у розмірі 15 000,00 грн. У зв'язку з чим за останнім рахується заборгованість в розмірі 48 606,00 грн.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути двосторонніми.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Аналогічні положення містять вимоги статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

За своїм змістом Договір, укладений сторонами, відноситься до договору підряду.

Згідно з частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (стаття 516 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано наявність заборгованості перед позивачем в розмірі стягнення 48 606,00 грн.

Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до пункту 2.4. Договору остаточний розрахунок за цим Договором провадиться замовником не пізніше п'яти банківських днів після підписання сторонами акту виконаних робіт згідно пунктів 3.6., 3.7. цього Договору.

В матеріалах справи наявний акт здачі - приймання виконаних проектних робіт № 167 від 13.11.2008 року на суму 106 010,00 грн., який підписаний уповноваженими особами та скріплений печатками замовника та виконавця.

Таким чином, строк оплати за Договором настав 21.11.2008 року. Отже, позивач мав право звернутися з позовом до суду у строк до 21.11.2011 року, проте звернувся з останнім лише 24.02.2015 року.

У пунктах 2.2., 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Разом з тим, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі. Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Проте, позивачем обставин, які з об'єктивних, незалежних від Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову не наведено, заяв чи клопотань про поновлення (відновлення) строків позовної давності суду не подано.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позовні вимоги Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" задоволенню не підлягають.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.05.2015 року

Суддя С.В. Стасюк