КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2015 р. Справа№ 910/216/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Шевченка Е.О.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:Повар О.М., за довіреністю;

відповідача:Конопка І.І., за довіреністю;

третя особа:Чорноус А.Г., за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

на рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2015

у справі № 910/216/15-г (головуючий суддя: Сівакова В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Представництво "Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн"

про розірвання договору № 0213/FA-05 від 02.06.2005 та стягнення 112 406 981,00 грн., 150 531,00 євро, 1 619 130,00 російських рублів, 2 892 340,00 дол. США

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/216/15-г, позовні вимоги задоволено повністю.

Розірвано договір на розрахунково-касове обслуговування № 0213/FA-05 від 02.06.2005, з наступними змінами та доповненнями, укладений між Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит".

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" залишок коштів на рахунках Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України", відкритих у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та Кредит", що станом на 03 лютого 2015 року складає 179 957 973 грн. 44 коп., 3 567 доларів США 94 центи, 753 євро 6 євроцентів, 1 411 973 російських рублі 24 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" 74 298 грн. грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просило скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/216/15-г та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що господарським судом міста Києва не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми матеріального права.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" по справі №910/216/15-г передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Зеленіна В.О. суддів: Ткаченко Б.О., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2015 колегією суддів у зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 18.05.2015.

14.05.2015 представником позивача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду були подані письмові пояснення по справі.

18.05.2015 представником скаржника через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду було подано клопотання про:

- зміну третьої особи правонаступником;

- відкладення розгляду справи;

- витребування доказів;

- призначення судової експертизи.

18.05.2015 представник скаржника в судовому засіданні підтримав подані ним клопотання та просив суд їх задовльинити.

18.05.2015 представники позивача та третьої особи заперечували проти задоволення поданих представником скаржника клопотань та просили суд відмовити в їх задоволенні.

18.05.2015 розглянувши подане представником скаржника клопотання про зміну третьої особи правонаступником, колегія суддів дійшла висновку про його необґрунтованість, в зв'язку з чим відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір № 010-BSP/PS від 31.03.2006 р. укладено на території України з Представництвом "Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн", а не як вказує відповідач з Міжнародною асоціацією повітряного транспорту (International Air Transport Association).

"Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн" діє в Україні через своє представництво - Представництво "Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн". Згідно з довіреністю від 31.10.2013, Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн (ІАТА) наділяє в якості Регіонального керівника пана Онацького Олександра Васильовича правами та повноваженнями на здійснення керівництва та управління Представництвом "Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн", яке зареєстрованого Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції України 23.10.2003 під номером № ПІ-3201, .

Відповідно до Розділу А пункту m вказаної довіреності, пан Онацький О.В. має право представляти ІАТА особисто або через локального юридичного радника ІАТА у зв'язку з діяльністю Представництва перед будь-якими українськими судами, апеляційними судами, господарськими судами.

За таких обставин, "Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн" діє на території України через своє представництво, яке наділено необхідною правоздатністю для представлення інтересів останньої, що засвідчено відповідними документами.

Оскільки, судом відмовлено у задоволенні клопотання про зміну третьої особи правонаступником "Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн", то не підлягає задоволенню і клопотання про відкладення розгляду справи для повідомлення "Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн" про розгляд справи Київським апеляційним господарським судом, так-як є безпідставним.

В зв'язку з зазначеним і не підлягає задоволенню клопотання про витребування доказів про те, що "Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн" обізнано про розгляд справи №910/216/15-г, Представництво "Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн" володіє достатніми правами та чинними повноваженнями на представництво "Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн" у справі №910/216/15-г, рішення у справі №910/216/15-г не впливає на права та обов'язки "Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн" за Договором № 010-BSP/PS.

Щодо клопотання скаржника про призначення експертизи, то суд відмовляє в його задоволення в зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Як вбачається з клопотань про призначення експертизи скаржник просить на вирішення експертизи поставити такі питання:

1. Чи є грошові кошти в безготівковій формі річчю в розумінні чинного законодавства України?

2. Чи можуть грошові кошти в безготівковій формі бути притримані в якості забезпечення виконання зобов'язання за договором, відповідно до чинного законодавства України?

3. Чи можуть Міжнародна асоціація повітряного транспорту (ІАТА) та Представництво "Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн" (ІАТА Україна) діяти як одна юридична особа- сторона Договору № 010-BSP/PS від 31.03.2006 р. відповідно до законодавства України?

4. Чи є Представництво "Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн" (ІАТА Україна) самостійною стороною Договору № 010-BSP/PS від 31.03.2006 р. відповідно до законодавства України?

5. Чи породжує Договір № 010-BSP/PS від 31.03.2006 р. права та обов'язки безпосередньо для Представництва "Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн" (ІАТА Україна)?

Колегія суддів відзначає, що питання 1 та 2 за своєю суттю є вимогою скаржника про тлумачення положень норм законодавчих актів.

Проте, не може розглядатись як судова експертиза у розумінні статті 1 Закону "Про судову експертизу" та статті 41 ГПК України дане вченими тлумачення законодавчих актів, пов'язане з наявністю у цих актах неясностей, неузгодженостей, суперечностей чи інших недоліків. Документ, виданий за результатами тлумачення вченими правової норми, доказового значення не має і посилатись на нього в обґрунтування рішення не можна.

Стосовно питань 3, 4, 5, то всі обставини по них були дослідженні підчас розгляду клопотання про зміну третьої особи правонаступником "Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн", а тому потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних по цих питаннях у суду відсутні.

Зазначена позиція суду кореспондується з позицією викладеною в постанові Пленуму Вищого господарського суду Україн, від 23.03.2012, № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи".

Частиною третьою статті 22 ГПК України на сторони покладено обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, до яких законом віднесено, зокрема, право апеляційного і касаційного оскарження. При цьому за вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, кожний має право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Таким чином, в діях скаржника вбачається зловживання судовими процедурами, наслідком чого є порушення ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод 1950 року, щодо права позивача на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.

18.05.2015 представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і просив суд її задовольнити.

18.05.2015 представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив суд рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2013 у справі № 910/5671/13 залишити без змін.

18.05.2015 представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив суд рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2013 у справі № 910/5671/13 залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, колегія суддів встановила наступне.

02.06.2005 між Спільним закритим акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України", яке перейменовано в Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (далі - МАУ, позивач), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (надалі - Банк, відповідач), укладено договір № 0213/FA-05 на розрахунково-касове обслуговування (надалі - договір).

В подальшому, сторонами до договору вносились численні зміни та доповнення.

Згідно з пунктами 1.1, 2.1 договору Банк відкрив позивачу ряд поточних рахунків в національній та іноземній валютах та зобов'язався здійснювати їх розрахунково-касове обслуговування в операційний день Банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що протягом грудня 2014 року позивачем було ініційовано ряд платежів в національній та іноземній валютах через рахунки позивача у Банку з використання системи електронних платежів "Клієнт-Банк".

Згідно платіжних доручень позивача, подані відповідачу з використанням системи "Клієнт-Банк", за період з 19 по 29 грудня 2014 року позивач ініціював понад 50 (п'ятдесят) платежів в національній валюті на загальну суму близько 22 (двадцяти двох) мільйонів гривень, серед яких 18 725 562,25 грн. мали бути переказані Банком Державному підприємству "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (контрагенту позивача) на підставі платіжних доручень позивача №№ 8600, 8605, 8606, 8607, 8608, 8609, 8610, 8611, 8612 від 19.12.2014.

До цього ж, протягом грудня 2014 року позивач з використанням системи електронних платежів "Клієнт-Банк" ініціював проведення Банком низки платежів в іноземній валюті на користь своїх іноземних контрагентів на загальну суму понад три мільйони доларів США, що, зокрема, підтверджується, поданими Банку платіжними дорученнями № 4461 від 12.12.2014, № 3183 від 15.12.2014, № 4468 від 16.12.2014, № 4510 від 16.12.2014, № 4488 від 16.12.2014, № 4527 від 17.12.2014, № 4518 від 18.12.2014.

Наявність на рахунках позивача у Банку коштів достатніх для виконання платіжних доручень в іноземній валюті підтверджується виписками з рахунків позивача у Банку станом на 18, 19 та 22 грудня 2014 року, заявками позивача на купівлю валюти та актами Банку про виконання заявок.

Загалом, за період з 18 по 22 грудня 2014 року Банком за заявками позивача було придбано 2 221 894,77 доларів США та 96 927,58 євро, на що позивач спрямував 37 132 387,23 гривень та додатково сплатив 185 661,94 грн. пенсійного збору, 1 160 377,36 грн. комісії Банку.

Проте, Банк свої зобов'язання не виконав в зв'язку з чим позивач звертався до відповідача листами від 19.12.2014 №1.1.19-446 та від 30.12.2014 № 1.1.19-453, що містять перелік невиконаних Банком розрахункових документів позивача та намагання спрямовані на позасудове врегулювання конфліктної ситуації.

В свою чергу листи позивача від 19.12.2014 та 30.12.2014 були отримані Банком 22 та 30 грудня відповідно, що підтверджується відмітками Банку на листах позивача, копії яких містяться в матеріалах справи.

Однак, зазначені листи залишені Банком без реагування та виконання, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом.

Немотивоване невиконання Банком платіжних доручень позивача в іноземній валюті, крім власне порушення умов договору, завдає позивачу значної шкоди (збитків).

Відповідно до п. 3 розділу III Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 № 281, з наступними змінами та доповненнями, клієнт-резидент зобов'язаний використати іноземну валюту, що куплена у встановленому порядку через суб'єкта ринку, не пізніше ніж за десять робочих днів після дня її зарахування на його поточний рахунок на потреби, зазначені в заяві про купівлю іноземної валюти.

В разі порушення вказаних вище строків використання купленої іноземної валюти, суб'єкт ринку згідно з п. 6 розділу III Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою зобов'язаний таку валюту продати протягом п'яти робочих днів.

Відмовляючись перераховувати придбану впродовж 18-22 грудня 2014 року іноземну валюту контрагентам позивача, Банк після спливу встановленого законодавством строку використання іноземної валюти, придбану валюту продав, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з рахунків позивача у Банку за 08, 09 та 12 січня 2015 року, та стягнув з позивача за її продаж комісію у розмірі 36 747,55 грн. За операціями з купівлі-продажу іноземної валюти позивач лише на курсовій різниці втратив 384 839,53 грн., про що повідомив Банк листом від 13.01.2015 № 05.6.18/1-009, до якого додав належні розрахунки заподіяних позивачу збитків внаслідок порушення умов Договору.

Заперечуючи проти позовних вимог скаржник зазначає наступне.

02.06.2005 між сторонами укладено договір про розрахунково-касове обслуговування № 0213/FA-05, відповідно до якого відповідач відкрив ряд рахунків позивачу, серед яких рахунок у доларах США. Також між позивачем та відповідачем укладено договір про відновлювальну кредитну лінію № 598v-01-05 від 23.12.2005. Відповідачем було вжито заходи щодо перевірки виконання позичальником кредитних договорів та виявлено порушення зобов'язань за кредитним договором з боку позивача. У зв'язку з чим відповідач звернувся до позивача з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів та процентів. Позивач повернути кошти відмовився. Зазначає, що грошові кошти позивача передані відповідачу на підставі кредитного договору, тобто відповідач правомірно ними володіє, а вимога позивача щодо повернення кредитних коштів є вимогою кредитора до боржника. Вважає, що у банку виникло право на підставі ст. 594 Цивільного кодексу України на притримання грошових коштів позивача на відповідних рахунках (в т.ч. відкритих за договором № 0213/FA-05 від 02.06.2005). Позивачем не наведено жодних доказів на підтвердження спричинення шкоди внаслідок бездіяльності відповідача (відмову в аеронавігаційному забезпеченні рейсів). Вимога про розірвання договору не може бути визнана належним способом захисту прав позивача, з огляду на те, що чинне законодавство передбачає спеціальний механізм відповідальність банків за неналежне виконання операцій за рахунком клієнта. Отже, вважає, що позивач не довів порушення його прав, істотності характеру цього порушення, а тому підстав для застосування способу захисту у вигляді розірвання договору немає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги є такими, що спростовуються матеріалами справи, а тому не дають підстав для скасування прийнятого у справі судового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки між сторонами по справі склались господарські правовідносини, то за змістом ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином.

Частиною 1 ст. 530 передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до п. 1. статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Згідно із ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Аналогічні положення щодо строків виконання відповідачем розрахункових документів позивача містяться і в договорі.

Так, відповідно до пп. 3.3.3 п. 3.3 договору Банк зобов'язується здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунків позивача у визначений час з 9-00 год. до 15-00 год., крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів.

Додатковою угодою від 23.06.2005 до договору сторони погодили, що Банк обслуговуватиме позивача за системою електронних платежів "Клієнт-Банк" у визначений час: з 9-00 год. до 17-00 год., крім суботи, неділі та святкових днів.

Згідно з п. 5.2 додаткової угоди від 23.06.2005 до договору розрахункові документи, прийняті Банком від позивача за системою "Клієнт-Банк" в операційний день з 09-00 год. до 17-00 год., виконуються Банком того ж дня. Документи, прийняті Банком після 17-00 год. відмічаються як "вечірня пошта" та виконуються наступного дня.

Таким чином, з огляду на вказані вище положення договору та чинного законодавства, Банк зобов'язаний виконувати розрахункові документи позивача не пізніше наступного операційного дня після їх отримання.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36 Господарського процесуального кодексу України скаржник не надав ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції докази які б підтверджували повернення Банком розрахункових документів позивача, поданих з використанням системи "Клієнт-Банк" протягом грудня 2014 року, із зазначенням причин повернення, як того вимагає чинне законодавство.

Колегія суддів звертає увагу не те, що вимога Банку від 24.12.2014 № 11-071332/18894 про необхідність дострокового повернення позивачем коштів за Кредитним договором та сплати процентів за увесь період користування ними була надіслана позивачу лише після того як позивач звертався до Банка з вимогою надати пояснення не виконання Договору РКО.

Однак, як зазначалось вище, протягом грудня 2014 року Банк, не надаючи жодних пояснень, всупереч положенням чинного законодавства та Договору РКО, не виконав низку платіжних доручень позивача, що є істотним порушенням Договору РКО.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

В ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною 4 ст. 652 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Частина 1 ст. 1075 Цивільного кодексу України передбачає можливість розірвання договору банківського рахунка на вимогу клієнта у будь-який час.

Укладаючи договір, позивач правомірно розраховував на належне виконання Банком своїх зобов'язань за договором, у тому числі щодо своєчасного та повного виконання платіжних доручень позивача.

Таким чином, неналежне розрахунково-касове обслуговування рахунків позивача у Банку та обмеження у розпорядженні розміщеними на них коштами, є істотною зміною обставин, яка порушує співвідношення майнових інтересів сторін, позбавляючи позивача права користування власними коштами та наділяючи відповідача правом самостійно визначати рахунки, на які такі кошти мають спрямовуватись та звідки можуть бути списані відповідачем у будь-який час з огляду на вимогу відповідача від 24.12.2014 про дострокове повернення позивачем кредитних коштів за Кредитним договором.

За викладених обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про розірвання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 1075 Цивільного кодексу України залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Згідно з пп. 20.6 п. 20 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003, з наступними змінами та доповненнями, банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком (вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо).

З урахуванням того, що право власності є непорушним (ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України), а Банк не має права встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження права позивача розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (ч. 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України), суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з Банку залишків коштів на рахунках позивача у Банку, що станом на 03.02.2015 (згідно з наявними в матеріалах справи банківськими виписками) становлять 179 957 973,44 грн., 3 567,94 доларів США, 753,06 євро, 1 411 973,24 російських рублів.

Відповідач жодних обґрунтованих заперечень та належних доказів на спростування обставин, зазначених позивачем у позовній заяві, суду не надав. Посилання відповідача на ч. 2 ст. 594 Цивільного кодексу України як на підставу невиконання розрахункових документів позивача є необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 594 Цивільного кодексу України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 594 Цивільного кодексу України притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Грошові кошти, що обліковуються на рахунках позивача у Банку у безготівковій формі, не є річчю у розумінні ст. 179 Цивільного кодексу України, адже не існують у матеріальній формі, у зв'язку з чим не можуть бути притримані Банком у якості забезпечення виконання будь-яких зобов'язань позивача за договором відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005.

Як випливає із параграфа 7 глави 49 ЦК України, об'єктами притримання можуть бути лише речі. Притримання за жодних обставин не можна застосовувати щодо майнових прав, робіт, послуг, результатів інтелектуальної діяльності та нематеріальних благ, які згідно із ст.177 ЦК України є об'єктами цивільних прав. У відповідності із ст.179 ЦК України річчю визнається предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Термін "річ", використовуваний в ч.1 ст.594 ЦК України, необхідно тлумачити буквально. Згідно із ЦК України притриманням охоплюються всі види речей, як індивідуально-визначені, так і родові, як споживні, так і неспоживні, як рухомі, так і нерухомі. До складу речей законодавець відносить також грошові кошти та цінні папери.

Водночас притримання грошової суми (вкладу), яка обліковується на депозитному банківському рахунку за договором банківського вкладу, в цілому не відповідає правовій природі притримання як способу забезпечення виконання зобов'язань з огляду на таке.

Крім того, з наявного в матеріалах справи договору відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005 вбачається, що зобов'язання позивача за договором забезпечені заставою належних позивачу майна та майнових прав, що виключає застосування відповідачем притримання речі як способу забезпечення виконання зобов'язань, договором відновлювальної кредитної лінії № 598v-01-05 від 23.12.2005 не передбаченого.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" є обґрунтованими та такими, що правомірно були задоволенні місцевим господарським судом.

Що стосується вимог апеляційної скарги про скасування заходів до забезпечення позову, вжитих згідно ухвали господарського суду міста Києва від 13.01.2015, то апеляційний господарський суд враховує, що зазначену ухвалу відповідачем було оскаржено до апеляційного господарського суду та постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 ухвалу про вжиття заходів до забезпечення позову у даній справі залишено без змін. Отже, правомірність вжиття заходів до забезпечення позову перевірено судом апеляційної інстанції.

При цьому у пункті 10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначається таке: враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Крім того, в даному випадку, стороні у справі належало звернутись, в порядку ст. ст. 66, 68 ГПК України, до господарського суду міста Києва, який вживав такі заходи, з відповідною про це заявою, за наявності обставин для скасування вжитих засобів до забезпечення позову.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36 Господарського процесуального кодексу України скаржник не надав ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції докази які б підтверджували його вимоги та заперечення.

При доведеності під час розгляду справи факту порушень відповідачем прав позивача відповідно до визначених позивачем підстав заявленого позову, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог є обґрунтованими.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/216/15-г відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 910/216/15-г - без змін.

2. Матеріали справи № 910/216/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Е.О. Шевченко

Б.О. Ткаченко