ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"25" травня 2015 р.Справа № 910/18742/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали справи

за позовом Компанії Філгейт Кредіт Ентерпрайзіс Лімітед (Filgate Credit Enterprises Limited), м.Лімассол, Кіпр
до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Бета", м.Луганськ 2. Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Південний", м.Одеса 3. Компанії "Файненсіснг енд Інвест Солюшнз Б.В." (Financing and Invest Solutions B.V.), Шіпхоп-Рейк, Королівство Нідерландів
про про визнання недійсними договорів

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2014 року позивач, компанія "Філгейт Кредит Ентерпрайзіс Лімітед" (Filgate Credit Enterprises Limited), звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Бета" (відповідач-1), публічного акціонерного товариства "Акціонерний Банк "Південний" (відповідач-2) i компанії "Файненсіснг енд Інвест Солюшнз Б.В." (Financing and Invest Solutions B.V.), Шіпхоп-Рейк, Королівство Нідерландів (відповідач-З), в якому просив визнати недійсними в повному обсязі 1) договір іпотеки торговельно-розважального центру загальною площею 66 810,10 кв.м, який розташований в м. Києві по проспекту Генерала Ватутіна, 2-Т (Літера К), та дворівневого паркінгу загальною площею 38 404,50 кв.м, який розташований в м.Києві по проспекту Генерала Ватутіна, 2-Т, від 29 серпня 2013 року; 2) договір іпотеки майнового комплексу загальною площею 21 235,8 кв.м, який розташований за адресою: м.Київ, проспект Генерала Ватутіна, 2, від 31 серпня 2013 року; 3) договір іпотеки торговельно-розважального центру загальною площею 66 810,10 кв.м, який розташований в м.Києві по проспекту Генерала Ватутіна, 2-Т (Литера К), дворівневого паркінгу, який розташований в м.Києві по проспекту Генерала Ватутіна, 2-Т, майнового комплексу загальною площею 21 235,8 кв.м, який розташований за адресою: м.Києв, проспект Генерала Ватутіна, 2, від 01 вересня 2014 року. Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що вищевказані договори суперечать нормам чинного законодавства та зачіпають його майнові інтереси.

Ухвалою господарського суду м.Києва від 08 вересня 2014 року матеріали справи №910/18742/14 було передано за підсудністю до господарського суду Харківської область в порядку ст.17 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 вересня 2014 року було прийнято справу № 910/18742/14 до розгляду, порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 16 жовтня 2014 року.

Судом неодноразово відкладався розгляд справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 листопада 2014 року було відкладено розгляд справи на 19 травня 2015 року та зупинено провадження у справі.

18 травня 2015 року представник відповідача-3 надіслав до суду відзив на позовну заяву (вх.№19982), в якому заперечував проти задоволення позову.

19 травня 2015 року представник відповідача-1 надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№20255), в якому заперечував проти задоволення позову, та відзив на заяву про забезпечення позову (вх.№20256).

Судом було досліджено та долучено до матеріалів справи всі надані сторонами документи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 травня 2015 року провадження у справі було поновлено.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 травня 2015 року було відкладено розгляд справи на 25 травня 2015 року.

Представник позивача в судове засідання 25 травня 2015 року не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 25 травня 2015 року представник відповідача-1 підтримав відзив на позов та просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 25 травня 2015 року також проти позову заперечував.

Відповідач-3 свого представника до судового засідання не направив, проте надав до суду відзив, в якому зазначив про правомірність та законність оспорюваних договорів іпотеки та просив відмовити в задоволені позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позивач з урахуванням приписів п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника позивача та відповідача-3 не є перешкодою для прийняття рішення у даній справi, в зв'язку з чим, справа розглядається відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

Отже, суд, з'ясувавши вci фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

29 серпня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Призма Бета" та публічним акціонерним товариством "Акціонерний Банк "Південний" для забезпечення виконання зобов'язань іпотекодавця, що випливають з кредитного договору від 12 лютого 2013 року № GC2013-00004 та вcix додаткових угод до нього, укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку віповідачу-2 передано належні відповідачу-1 об'єкти нерухомого майна: торговельно-розважальний центр загальною площею 66 810,10 кв.м, який розташований в м.Києві по проспекту Генерала Ватутіна, 2-Т (Літера К), та дворівневий паркінг загальною площею 38 404,50 кв.м, який розташований в м.Києві по проспекту Генерала Ватутіна, 2-Т. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Л.О. 29 серпня 2013 року та зареєстрований в реєстрі за № 2123.

31 серпня 2013 року між ТОВ "Призма Бета" та ПАТ "Акціонерний Банк "Південний" для забезпечення виконання зобов'язань іпотекодавця, що випливають з кредитного договору від 12 лютого 2013 року №GC2013-00004 та вcix додаткових угод до нього, укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку відповдачу-2 передано належний відповідачу-1 об'єкт нерухомого майна - майновий комплекс загальною площею 21 235,8 кв.м, який розташований за адресою: м.Київ, проспект Генерала Ватутіна, 2. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Л.О. 31 серпня 2013 року та зареєстрований в peєcтрі за № 2130.

Позивач в обґрунтування недійсності зазначених договорів iпотеки посилається на те, що договори були укладені з порушенням вимог ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 18 лютого 2013 року у справі №755/3605/13-ц, якою в порядку забезпечення позову компанії "Філгейт Кредит Ентерпрайзес Лімітед" до ТОВ "Призма Бета" i Пантюхова О.П. було накладено арешт на належні ТОВ "Призма Бета" торгово-розважальний центр, розташований в м.Києві по проспекту Генерала Ватутіна, 2-Т (Літера К), дворівневий паркінг, розташований в м.Києві по проспекту Генерала Ватутіна, 2-Т, майновий комплекс, розташований в м.Києві по проспекту Генерала Ватутіна, 2, а також заборонено ТОВ "Призма Бета" будь-яким способом відчужувати, передавати в заставу, іпотеку або будь-яким іншим способом здійснювати обтяження вказаних об'єктів нерухомого майна. Порушення своїх прав внаслідок укладення зазначених договорів іпотеки позивач вбачає в тому, що він розраховував отримати відповідне майнове задоволення за рахунок зазначеного майна у разі прийняття в межах відповідної цивільної справи рішення суду на користь позивача.

Судом встановлено, що матеріально-правова зацікавленість позивача щодо предмета спору зумовлена відносинами, що виникли на підставі укладеного між ним та відповідачем-1 договору позики від 03 вересня 2007 року, спip з приводу стягнення заборгованості за яким розглядався Дніпровським районним судом м. Києва в межах справи №755/3605/13-ц. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 15 липня 2013 року у спpaвi №755/3605/13-ц було припинено провадження в частині позовних вимог компанії "Філгейт Кредит Ентерпрайзес Лімітед" до ТОВ "Призма Бета", а рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 15 липня 2013 року у цій же спpaвi відмовлено в іншій частинi позову та скасовано арешт i заборону відчуження, передачі в заставу чи в іпотеку нерухомого майна, належного ТОВ "Призма Бета". Підставою відмови в задоволенні позову компанії "Філгейт Кредит Ентерпрайзес Лiмiтeд" став встановлений Дніпровським районним судом м.Києва факт зміни договору позики від 03 вересня 2007 року на підставі рішення господарського суду м.Києва від 11 лютого 2013 року, що набрало законної сили 26 лютого 2013 року, яким змінено позикодавця компанію "Філгейт Кредит Ентерпрайзес Лімітед" на компанію "Ассофіт Холдінгс Лімітед", що відповідно, свідчить про зміну кредитора у зобов'язаннях за вказаним договором позики.

3 рішення господарського суду м.Києва від 11 лютого 2013 року у спpaвi №5011-61/11570-2012, яким були внесені зміни до укладеного між позивачем i відповідачем-1 договору позики від 03 вересня 2007 року, та яке було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19 грудня 2013 року, постановою Вищого господарського суду України від 28 січня 2014 року та постановою Верховного Суду України від 01 липня 2014 року, вбачається, що господарським судом було встановлено факт припинення у компанії "Філгейт Кредит Ентерпрайзес Лімітед" з 15 квітня 2010 року права вимоги за низкою договорів позики, в тому числі за укладеним iз ТОВ "Призма Бета" договором позики від 03 вересня 2007 року, внаслідок відступлення цього права вимоги іншій компанії.

Згідно з ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній спpaвi, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

3 урахуванням наведеного, суд вважає встановленим факт відсутності у позивача права вимоги до відповідача-1 за договором позики від 03 вересня 2007 року, через що твердження позивача про його намір отримати майнове задоволення за рахунок належного відповідачу-1 нерухомого майна, яке є предметом іпотеки за оспорюваними договорами іпотеки від 29 серпня 2013 року та від 31 серпня 2013 року, визнаються необґрунтованими. Також суд зауважує, що позивач не є стороною зазначених іпотечних договорів, не є власником відповідного нерухомого майна, що було передане в іпотеку за цими договорами, та ним не надані докази на підтвердження наявності у нього інших речових прав щодо даного нерухомого майна. Таким чином, враховуючи, що оспорювані іпотечні договори від 29 серпня 2013 року та від 31 серпня 2013 року не порушують права та охоронювані законом інтереси позивача, суд доходить висновку про відсутність у позивача порушеного суб'єктивного права, яке б підлягало захисту.

Також суд звертає увагу на те, що згідно з абзацом 5 п.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових ociб, являє собою обтяження, яке згідно з вимогами статей 3 i 4 цього Закону підлягає обов'язковій державній реєстрації. Частина 3 статті 3 Закону встановлює, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Позивачем не надано доказів реєстрації у відповідності з вимогами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обтяжень на підставі ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 18 лютого 2013 року у справі №755/3605/13-ц, які б перешкоджали укладенню відповідачами спірних договорів іпотеки від 29 серпня 2013 року та від 31 серпня 2013 року.

За таких обставин твердження позивача стосовно порушення при укладені відповідачем-1 i відповідачем-2 договорів іпотеки від 29 серпня 2013 року та від 31 серпня 2013 року арешту та заборон, встановлених ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 18 лютого 2013 року у cnpaei №755/3605/13-ц, які були скасовані рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 15 липня 2013 року у цій же справі, вбачаються безпідставними, а вимоги позивача щодо визнання недійсними зазначених іпотечних договорів не підлягають задоволенню.

Також судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, доводів сторін та пояснень їx представників встановлено, що 01 вересня 2014 року між ТОВ "Призма Бета" та компанією "Файненсіснг енд Інвест Солюшнз Б.В." укладено договір іпотеки торговельно-розважального центру загальною площею 66 810,10 кв.м, який розташований в м.Києві по проспекту Генерала Ватутіна, 2- Т (Літера К), дворівневого паркінгу, який розташований в м.Києві по проспекту Генерала Ватутіна, 2-Т, майнового комплексу загальною площею 21 235,8 кв.м, який розташований за адресою: м.Київ, проспект Генерала Ватутіна, 2.

Позивач в обґрунтування недійсності цього договору іпотеки посилається на те, що його було укладено з порушенням вимог ухвали Печерського районного суду м.Києва від 28 квітня 2014 року у справі №757/10364/14-ц, якою в порядку забезпечення позову компанії "Філгейт Кредит Ентерпрайзес Лімітед" до Головного управління юстиції у м.Києві i Вегери Л.О. було заборонено Державній реєстраційній службі України, Головному управлінню юстиції у м.Києві, Реєстраційній службі Головного управління юстиції у м.Києві та державним реєстраторам прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління у м.Києві та нотаріусам як спеціальним суб'єктам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією права власності, інших речових прав, обтяжень щодо відповідних об'єктів нерухомого майна, що належать ТОВ "Призма Бета".

Однак, матеріалами справи підтверджується, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 28 квітня 2014 року у справі №757/10364/14-ц, були скасовані ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 19 червня 2014 року, та на момент укладення спірного договору іпотеки від 01 вересня 2014 року не були чинними.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав, керуючись вищенаведеними положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивач в повному обсязі.

Щодо заяви про вжиття заходів до забезпечення позову суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.66 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до роз'яснень Вищого Арбітражного Суду України від 23 серпня 1994 року №02-5/611, застосування заходів до забезпечення позову є гарантією реального виконання рішення суду. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Розглянувши клопотання позивача, суд визнав його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки, з заяви позивача не вбачається, наявність обставин, які б вказували на необхідність вжиття заходів щодо забезпечення позову та не надано доказів того, що невжиття таких заходів зможе зробити неможливим виконання судового рішення, а також враховуючи висновок суду щодо відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень.

Згідно з ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки тi докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному i об'єктивному розгляді в судовому процесі вcix обставин справи в ix сукупності керуючись законом.

Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких, судовий збір покладається на позивача, у зв'язку з відмовою в задоволенні позову.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя К.В. Аріт