КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2015 р. Справа№ 910/24472/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Самсіна Р.І.

суддів: Гончарова С.А.

Скрипки І.М.

За розглядом апеляційних скарг Державного підприємства для постачання медичних установ «Укрмедпостач» Міністерства охорони здоров'я України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Фарма» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2015р. у справі № 910/24472/14 (суддя Грєхова О.А.)

За позовом: Міністерства охорони здоров'я України від імені якого діє Державне підприємство для постачання медичних установ «Укрмедпостач» Міністерства охорони здоров'я України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Фарма»

про стягнення пені, штрафу та розірвання договору

Представники сторін:

від позивача (скаржник): Святецький О.В. (довіреність № УС-224 від 25.03.2015р.);

від відповідача (скаржник): Бершадський О.О. (довіреність від 02.02.2015р.);

Колеснікова А.В. (довіреність від 02.02.2015р.);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2015р. частково задоволено позов Міністерства охорони здоров'я України, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Фарма» на користь Міністерства охорони здоров'я України пеню в розмірі 18 323, 79 грн., штрафу в розмірі 7 009, 10 грн., та судові витрати в розмірі 1 827 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2015р. прийнято до провадження апеляційні скарги отримані від Державного підприємства для постачання медичних установ «Укрмедпостач» Міністерства охорони здоров'я України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Фарма».

Склад суду по розгляду апеляційних скарг у справі змінювався, ухвалою суду від 01.04.2015р. апеляційні скарги прийнято до провадження колегією у зміненому складі, розгляд апеляційних скарг призначено в судовому засіданні 20.05.2015р..

Згідно доводів апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Фарма» рішення місцевого суду від 15.01.2015р. є незаконним і необґрунтованим, таким, що неповно і не всебічно відображає обставини справи і неправильно встановлює юридичну сутність і характер спірних правовідносин.

За твердженням відповідача, склад господарського правопорушення відсутній у діях відповідача щодо непоставки позивачу товару (медичних виробів) передбачених додатковою угодою № 2 від 14.04.2014р., а у позовній заяві позивач не лише не зазначає характер і розмір збитків, завданих йому невиконанням відповідачем зазначеної додаткової угоди № 2 від 14.04.2014р., а й взагалі не згадує про наявність у нього будь-яких збитків.

У апеляційній скарзі Державного підприємства для постачання медичних установ «Укрмедпостач» Міністерства охорони здоров'я України, останнім відзначалось, що висновок Господарського суду міста Києва щодо неможливості розірвання спірного договору через закінчення строку його дії, спростовується ч. 1 ст. 604, ч. 1 ст. 651 ЦК України, адже зобов'язання може припинитися за домовленістю сторін, при чому домовленість про припинення зобов'язання, як правило, співпадає з розірванням договору за згодою сторін.

Від відповідача отримано відзив на апеляційну скаргу позивача (зареєстрований за вхідним суду № 09-11/5073/15 від 23.03.2015р.) у якому ТОВ «Вектор Фарма» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України на рішення Господарського суду м. Києва від 15.01.2015р. у справі № 910/24472/14 за позовом Міністерства охорони здоров'я України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Фарма» про стягнення 25 332, 89 грн. та розірвання договору.

За розглядом матеріалів справи, при дослідженні наявних доказів, враховуючи доводи скаржників викладені в апеляційних скаргах, судом відзначається про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, не заперечується сторонами та встановлено під час розгляду справи судом першої інстанції, що 28 травня 2013 року між Міністерством охорони здоров'я України, як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вектор Фарма», як постачальником було укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти №36/13/204/21-24, згідно п. 1.1. якого відповідач зобов'язався у 2013 році поставити устаткування радіологічне, електромедичне та електротерапевтичне устаткування, зазначені в Специфікації (додаток №1), (далі - товар), а позивач оплатити такий товар на умовах цього Договору. Закупівля товару здійснюється за рахунок коштів державного бюджету за бюджетною програмою КПКВК 2301400 «Забезпечення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру» за напрямом «Централізована закупівля лікарських засобів та виробів медичного призначення для закладів охорони здоров'я для забезпечення лікуванням хворих із серцево-судинними та судинно-мозковими захворюваннями». Товар постачається уповноваженому підприємству відповідача: Державне підприємство для постачання медичних установ «Укрмедпостач» (Уповноважене підприємство), з метою подальшої його поставки до закладів охорони здоров'я.

В силу укладення між сторонами договору, відповідно до п.1 ст. 174 Господарського кодексу України виникли господарські зобов'язання визначені договором поставки, регулювання якого на законодавчому рівні визначено параграфом 1 глави 30 Господарського кодексу України та у главі 54 Цивільного кодексу України.

Додатком № 1 є специфікація до договору загальною вартістю закупівлі на суму 7 020 400 грн., у якій визначено предмет закупівлі, вказано назви товарів, його виробників, кількість та ціну.

Про виконання договору в частині поставки товару за вказаною специфікацією свідчить акт складений сторонами 29.11.2013р..

Додатковою угодою № 1 від 30.12.2013р. продовжено дію договору від 28.05.2013р. №36/13/204/21-24 до 01.06.2014р. (п. 1 угоди), погоджено, що всі інші умови договору залишаються незмінними і сторони підтверджують їх обов'язковість щодо себе (п. 3 угоди).

Уклавши додаткову угоду № 2 від 14.04.2014р. сторони дійшли згоди про поставку товару у межах коштів, виділених із Державного бюджету України на 2014 рік, відповідно до специфікації до додаткової угоди що додається до додаткової угоди (додаток № 2) і є її невід'ємною частиною (п. 1 угоди).

Згідно визначених п. 2, 3 додаткової угоди № 2 від 14.04.2014р. умов, поставка товару здійснюється у відповідності до узгодженого графіку поставки, який додається до додаткової угоди (додаток № 2) і є її невід'ємною частиною; загальна сума поставки за додатковою угодою складає 100 130 грн. без ПДВ, що не перевищує 20% від суми визначеної у договорі.

Посилаючись на порушення строків, у які мало бути здійснено поставку товару за визначеним графіком у відповідності з умовами договору (п. 5.1 договору, додаток № 2 до додаткової угоди № 2 від 14.04.2014р.), позивачем на підставі п. 7.2 договору нараховано та заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 18 323, 79 грн. та штрафу в розмірі 7 009, 10 грн., а також, враховуючи невиконання зобов'язань за додатковою угодою № 2, позивач просив розірвати договір №36/13/204/21-24 від 28.05.2013р. в частині поставки товару на загальну суму 100 130 грн. без ПДВ, що не перевищує 20% від суми визначеної у договорі.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно з частиною сьомою статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Правові наслідки розірвання договору визначені у ст. 653 ЦК України та передбачають, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються, а якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином, наведені положення закону передбачають розірвання існуючого договору, строк дії якого не закінчився та умови якого породжують виникнення прав та обов'язків для сторін, які внаслідок розірвання договору мають бути припинені.

Додаткова угода № 2 від 14.04.2014р., як те визначено у п. 5, з моменту набрання нею чинності є невід'ємною частиною договору №36/13/204/21-24 від 28.05.2013р., дію якого сторонами продовжено до 01.06.2014р. в силу домовленостей викладених в додатковій угоді № 1 від 30.12.2013р. (п. 1 угоди).

Виходячи з положень закону, при встановленні факту закінчення строку дії договору №36/13/204/21-24 від 28.05.2013р. станом на 02.06.2014р., зокрема і на момент звернення позивача з позовом, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні вимоги позивача про розірвання договору в судовому порядку.

При цьому, посилання позивача на положення п. 7.14 договору не свідчать про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи чи про порушення або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні спору з урахуванням наступного.

У розділі 7 договору врегульовані питання відповідальності сторін по договору, а п. 7.14 передбачено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності та виконання зобов'язань за цим договором.

В силу положень п. 7.1 договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

З припиненням договору, такий не може бути підставою виникнення нових зобов'язань, зокрема, як зобов'язання відповідача здійснити поставку на умовах договору, так і зобов'язання позивача прийняти товар після закінчення строку дії договору, однак не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (прострочення поставки товару у відповідності з погодженими умовами), передбачаючи, в тому числі, право вимоги невиконаного за договором і після закінчення строку його дії, як заходу відповідальності передбаченого договором (п. 7.1).

Графіком поставки у редакції додаткової угоди № 2 від 14.04.2014р. до договору, терміни поставки товару визначено квітнем 2014 року.

Факт виконання зобов'язання відповідача в частині поставки обумовленого в угоді № 2 від 14.04.2014р. товару у визначений термін (у квітні 2014р.) матеріалами справи не підтверджений, відповідачем таких доказів суду не представлено.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у випадку затримки поставки товару понад термін, встановлений пунктом 5.1 договору, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожний день прострочення поставки товару, а за прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% (семи відсотків) від вартості непоставленого (неприйнятого) товару, а у разі здійснення попередньої оплати постачальник, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає Замовнику кошти з урахуванням індексу інфляції.

Встановивши порушення постачальником визначених графіком постачання до додаткової угоди № 2 до договору строків поставки замовнику товару, судом першої інстанції прийнято правильне рішення про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача 18 323, 79 грн. пені, з розрахунку: 100130,00 грн. х 183 (з 01.05.2014 до 30.10.2014) х 0,1% = 18 323, 79 грн. та 7009,10 грн. штрафу з розрахунку: 100 130, 00 грн. х 7%.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача, які обґрунтовуються відсутністю складу господарського правопорушення у діях відповідача через недоведеність позивачем факту наявності у нього будь-яких збитків, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки містять посилання на норми закону, що не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах (ст. 224 ГК України, ст. 22 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України господарсько-правова відповідальність полягає в застосуванні до правопорушників господарських санкцій, поняття яких охоплює відшкодування збитків, штрафні санкції та оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Штрафні санкції, що покладаються на контрагента за невиконання чи неналежне виконання взятого на себе зобов'язання є однією із форм господарсько-правової відповідальності.

Глава 25 кодексу присвячена відшкодуванню збитків. Співвідношення різних видів відповідальності, зокрема стягнення збитків і штрафних санкцій регулюється главою 26 Господарського кодексу.

Господарський кодекс України (ст. 230) під штрафними санкціями розуміє господарські санкції у виді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Разом з відшкодуванням збитків особа, яка порушила господарське зобов'язання або правила здійснення господарської діяльності, зобов'язана сплатити стороні, права якої порушено, штрафні санкції (штрафні санкції у виді грошової суми (ст. 230 ГК України)). Тобто у правопорушника виникає так звана штрафна відповідальність. Штрафна відповідальність, на відміну від відповідальності за завдання збитків, має передусім караючу, а не компенсаційну функцію.

Як те зазначено у коментованій статті кодексу стягнення штрафних санкцій є своєрідним покаранням за допущене правопорушення.

Таким чином, штрафні санкції:

а) завжди застосовуються у виді грошової суми;

б) підставою застосування штрафних санкцій є:

- порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності;

- невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (статті 526 ЦК України).

Підставою застосування відповідальності до відповідача у вигляді штрафних санкцій за порушення умов договору в частині виконання зобов'язання поставки товару у погоджений договором строк, є положення п. 7.2 договору укладеного з позивачем 28.05.2013р. з урахуванням додаткової угоди № 2 від 14.04.2014р., оскільки, зобов'язання визначені у вказаній угоді мають виконуватись відповідно до погоджених таким договором умов та встановлених вимог чинного законодавства (ст. 526 ЦК України).

З наведених вище підстав, суд визнає обґрунтованими заявлені позивачем вимоги про стягнення нарахованих ним сум пені та штрафу, оскільки відповідачем не надано належних доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від відповідальності передбаченої п. 7.2 договору.

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення у справі ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг Державного підприємства для постачання медичних установ «Укрмедпостач» Міністерства охорони здоров'я України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Фарма» та скасування рішення Господарського суду м. Києва від 15.01.2015 року.

Керуючись статтями 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державного підприємства для постачання медичних установ «Укрмедпостач» Міністерства охорони здоров'я України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Фарма» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2015 року у справі № 910/24472/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/24472/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Р.І. Самсін

Судді С.А. Гончаров

І.М. Скрипка