ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2015 р.Справа № 922/1662/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Семенов О.Є.

розглянувши справу

за позовом Державне підприємство "Охтирський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України, м. Охтирка
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барвінківський комбінат хлібопродуктів", м. Барвінкове
про стягнення коштів у розмірі 302 955,79 грн.
за участю представників:

позивача - Кісіль А.В., за дов. від 10.02.2015 року

відповідача - Коростильов С.В., за дов. №915 від 12.01.2015 року

за відсутності клопотання технічна фіксація судового засідання не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство "Охтирський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Барвінківський комбінат хлібопродуктів", про стягнення заборгованості в розмірі 266 378,55 грн., 532,76 грн. штрафу, 33 692,80 грн. інфляційних втрат, 2 351,68 грн. 3% річних, а також просить суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 6 059,12 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору № юр 1/13/02 купівлі-продажу від 13 лютого 2013 року, а саме щодо повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 березня 2015 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/1662/15 і призначено її до слухання у судовому засіданні на 16 квітня 2015 року.

В засідання суду 16 квітня 2015 року сторони з'явились. В судовому засіданні представниками сторін було надано до матеріалів справи додаткові документи: представником позивача супровідним листом (вх. № 15089 від 16 квітня 2015 року) - копія наказу від 02 березня 2015 року № 65; копія довідки від 16 квітня 2015 року № 411; копії Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно позивача та відповідача; представником відповідача відзив (вх. № 15116 від 16 квітня 2015 року) на позовну заяву з додатками. Вказані документи залучено судом до матеріалів справи.

16 квітня 2015 року по розгляду даної справи було оголошено перерву до 23 квітня 2015 року за усним клопотанням представника відповідача з метою врегулювання спору між сторонами.

Після перерви 23 квітня 2015 року судове засідання було продовжено, представники сторін в засідання суду з'явилися.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 квітня 2015 року відкладено розгляд даної справи до 18 травня 2015 року.

В призначене судове засідання 18 травня 2015 року представники сторін з'явилися.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд долучити до матеріалів справи письмові пояснення з додатками, дані документи судом долучено до матеріалів справи з подальшою реєстрацією в канцелярії суду за вх. № 19937 від 18 травня 2015 року.

Представник відповідача проти позову заперечує частково з підстав зазначених у відзиві на позов (вх. № 15116 від 16 квітня 2015 року) та просить суд супровідним листом долучити до матеріалів справи копії листа № 748 від 02 жовтня 2014 року, документи судом долучено до матеріалів справи з подальшою реєстрацією в канцелярії суду за вх. № 19936 від 18 травня 2015 року. Водночас представник відповідача просить суд долучити до матеріалів справи заяву, в якій просить суд застосувати норми Цивільного кодексу України стосовно нарахування штрафних санкцій в межах строку позовної давності, дану заяву судом також долучено до матеріалів справи з подальшою реєстрацією в канцелярії суду за вх. № 19938 від 18 травня 2015 року. Крім того представник відповідача вказує на часткове погашення ним заборгованості за продукцію у розмірі 15 000,00 грн.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

13 лютого 2013 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір № юр 1/13/02 купівлі продажу.

Відповідно до п. 1.1 договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити продукцію у кількості та цінам які зазначені в рахунках-фактури, видаткових накладних або в специфікаціях, в терміни і на умовах, згідно даного договору або в додаткових угодах, специфікаціях до цього договору.

Ціна на товар, що надходить покупцю вказується у супровідних документах (рахунок-фактура, видаткова накладна, податкова накладна). Загальна сума товару що надходить покупцю не лімітується та складається зі всіх рахунків-фактури і містить у собі вартість продукції та ПДВ, якщо інші умови не передбачені в даному договорі або в додаткових угодах до, специфікаціях до цього договору (п. п. 2.1, 2.2 договору).

Умови поставки товару за цим договором, які визначаються згідно міжнародних правил базисних умов торгівлі Інкотермс у редакції. чинній на момент здійснення операції, обумовлюються сторонами в додаткових угодах або специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору. Право власності на товар переходить до покупця в момент передачі товару. Моментом передачі товару є момент підписання покупцем супровідних документів з прославленням дати фактичного отримання товару в таких документах. Якщо дата покупцем не проставляється, моментом отримання є дата, позначена продавця при складанні супровідних документів. (п. п. 3.1, 3.3, 3.4 товару).

Оплата за поставлений товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Оплата здійснюється на умовах зазначених в додаткових угодах або в специфікаціях до даного договору (п. п. 4.1, 4.2 договору).

Згідно п. п. 5.2 договору, покупець при порушенні термінів оплати, сплачує продавцеві штраф у розмірі 0,2% від суми товару за кожен день прострочення.

Жодна зі сторін не буде нести відповідальність за повне або часткове невиконання зобов'язань у разі, якщо таке невиконання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, які виникли після укладення цього договору та настання яких сторони не могли ні передбачити, ні уявити. У разі настання форс-мажорних обставин, термін виконання сторонами їх зобов'язань за цим договором відсувається відповідно періоду, протягом якого діють такі обставини. Якщо форс-мажорні обставини тривають більше ніж 90 календарних днів, кожна із сторін має право розірвати цей договір без права на відшкодування збитків, прямих або непрямих. а так само упущеної вигоди, що з'явилися наслідком такого розірвання. Сторона, для якої стало неможливо виконувати свої зобов'язання за цим договором зобов'язана, протягом 3-х робочих днів, повідомити іншій стороні про початок або припинення обставин, що перешкоджають виконанню її зобов'язань. Не повідомлення або невчасне повідомлення позбавляє сторону права посилання на вищевказані обставини як на причину, що звільняє її від невиконання зобов'язань. Письмове свідоцтво Торгово-Промислової палати буде достатнім підтвердженням про настання і закінчення дії форс-мажорних обставин ( п. п. 7.1, 7.2, 7.3, 7.4, 7.5 договору).

Додатковою угодою № 1 від 25 грудня 2013 року до договору купівлі-продажу № юр 1/13/02 від 13 лютого 2013 року сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2014 року, а частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

На виконання умов спірного договору сторонами складено та підписано специфікації № № 9, 10, 11 до договору № юр 1/13/02 від 13 лютого 2013 року (арк. спр. 11, 12, 13).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору поставлено, а відповідачем отримано, товар на загальну суму 301 688,00 грн. Даний факт підтверджується видатковими накладними: № 697 від 13 лютого 2014 року; № 702 від 14 лютого 2014 року; № 69 від 20 березня 2014 року; № 70 від 25 березня 2014 року; № 126 від 04 квітня 2014 року; № 131 від 08 квітня 2014 року; № 98 від 24 квітня 2014 року; № 191 від 24 квітня 2014 року.

Пунктом 7 специфікацій № 9, 10, 11 до спірного договору визначено, що покупець здійснює оплату за умовами 100% передплати. Однак сторонами зазначеної умови договору не було дотримано. Позивачем передано товар без повної передплати, у звязку із чим, станом на момент звернення позивача із позовом до суду, у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 266 378,55 грн. (часткова сплачена накладна № 697 від 13.0-2.2014 р. у розмірі 35 309,45 грн.).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З змісту статті 692 ЦК України вбачається, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Абзац 1 ч. 1 ст.193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було частково погашено заборгованість за договором № юр 1/13/02 купівлі-продажу від 13 лютого 2013 року, у розмірі 15 000,00 грн., що підтверджується виписками банку: від 06 квітня 2015 року на суму 5 000,00 грн., від 15 квітня 2015 року на суму 5 000,00 грн., від 23 квітня 2015 року на суму 5 000,00 грн.

Згідно з п. 1.1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Так, з огляду на наведене, суд дійшов висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором № юр 1/13/02 купівлі-продажу від 13 лютого 2013 року у розмірі 15 000,00 грн.

Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає, що у відповідача зобовязання з оплати отриманого товару виникло після його прийняття (з наступного дня після прийняття товару - 14.02.2014 р., 15.02.2014 р., 21.03.2014 р., 26.03.2014 р., 03.04.2014 р., 09.04.2014 р. та 25.04.2014 року відповідно до вищевказаних накладних), а також визнання відповідачем факту наявності заборгованості перед позивачем в розмірі 251 378,55 грн., суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором № юр 1/13/02 купівлі-продажу від 13 лютого 2013 року у розмірі 251 378,55 грн. є правомірними, обґрунтованими, доведеними матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення 33 692,80 грн. інфляційних втрат та 2 351,68 грн. 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідач вказує про настання обставин непереборної сили, які є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, в тому числі про стягнення 3% річних, штрафу та інфляційних втрат, та посилаючись на п. п. 7.1, 7.2, 7.3, 7.5 договору № юр 1/13/02 купівлі-продажу від 13 лютого 2013 року просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 33 692,80 грн. інфляційних втрат та 2 351,68 грн. 3% річних, 532,76 грн. штрафу. Як вбачається з умов спірного договору, а саме пунктів 7.3, 7.5 відповідач зобов'язаний був повідомити позивача про неможливість виконувати свої зобов'язання в зв'язку з настанням форс-мажорних обставин протягом 3-х робочих днів, крім того підтвердженням про настання і закінчення форс-мажорних обставин є письмове свідоцтво Торгово-Промислової Палати. Втім, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було дотримано процедуру повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин та не надано письмового свідоцтва Торгово-Промислової Палати. З урахуванням п. 7.4 вказаного договору, відповідач позбавлений права посилатися про настання форс-мажорних обставин як на причину, що звільняє його від невиконання зобов'язань, в зв'язку з не додержанням умов пунктів 7.3, 7.5 спірного договору.

З огляду на наведене, перевіривши період нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат за розрахунком, судом встановлено вірність визначення періодів нарахуваня, згідно діючого законодавства, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги позивача, стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2 351,68 грн. та інфляційні втрати в розмірі 33 692,80 грн.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 532,76 грн. штрафу за несвоєчасну оплату поставленого товару.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

В силу статей 546-551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідач під час судового засідання надав до суду заяву (вх. № 19938 від 18 травня 2015 року) в якій просить суд застосувати норми Цивільного кодексу України стосовно нарахування штрафних санкцій в межах строку позовної давності.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу, який нараховано за видатковими накладними: № 69 від 20 березня 2014 року (початок прострочення з 22.03.2014 р.); № 70 від 25 березня 2014 року (початок прострочення з 27.03.2014 р.); № 126 від 02 квітня 2014 року (початок прострочення з 04.04.2014 р.); № 131 від 08 квітня 2014 року (початок прострочення з 10.04.2014 р.); № 98 та № 191 від 24 квітня 2014 року (початок прострочення з 26.04.2014 р.) у розмірі 447,86 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення штрафу, нарахованого позивачем за видатковими накладними № 697 від 13 лютого 2014 року та № 702 від 14 лютого 2014 року у розмірі 84,60 грн., суд відмовляє в їх стягненні у зв'язку зі впливом строку давності, встановленої ст. 258 Цивільного кодексу України, на підставі заяви відповідача.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 6 057,42 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 173, 193, 230, 231 Господарського кодексу України, ст. ст. ст. 6, 11, 257, 258, 267, 509, 525, 526, 546-551, 610, 611, 625, 627, 628, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, п. 1.1, ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Барвінківський комбінат хлібопродуктів" (64703, Харківська область, місто Барвінкове, вулиця Київська, будинок 1-А, в тому числі з р/р № 4369 в ПАТ "Креді Агріколь Банк", МФО 300614, ) на користь Державного підприємства "Охтирський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України (42700, Сумська область, місто Охтирка, вулиця Червоноармійська, будинок 11, ) 251 378,55 грн. основного боргу за договором № юр 1/13/02 купівлі-продажу від 13 лютого 2013 року, 33 692,80 грн. інфляційних втрат, 2 351,68 грн. 3% річних, 447,86 грн. штрафу та 6 057,42 судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Барвінківський комбінат хлібопродуктів" () 15 000,00 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 25.05.2015 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/1662/15