РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015Справа №910/5503/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дистрибуторська компанія «Славутич»

До Спільного українсько - німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою

відповідальністю

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - «Товариство з обмеженою відповідальністю «Поляна Україна Груп»

Про стягнення 62 407,66 грн.

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

від позивача Бобровська А.О. - представник за довіреністю;

від відповідача Карп'юк Н.А. - представник за довіреністю;

від третьої особи не з'явився;

В судовому засіданні 14.05.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 62 407,66 грн. за договором про переведення боргу від 31.03.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/5503/15-г, залучено до участі у розгляді справи третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ «Поляна Україна Груп», розгляд справи призначено на 01.04.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2015 розгляд справи відкладено 30.04.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.04.2015 продовжено строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи відкладено до 14.05.2015.

В судовому засіданні 14.05.2015 представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Вимога позивача мотивована тим, що відповідачем, як новим боржником, всупереч умов укладеного тристороннього договору про переведення боргу від 31.03.2014, не було виконано свого зобов'язання з оплати позивачу, як кредитору, суми заборгованості в розмірі 62 407,66 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.05.2015 проти заявленого позову заперечував, просив суд у задоволенні позову відмовити. У письмовому відзиві на позов в обґрунтування своєї позиції посилався на те, що відповідачу, всупереч ст. 527 Цивільного кодексу України, не було передано документів, які підтверджують наявність боргу, в тому числі договір поставки, видаткові накладні, заявки на оформлення поставки, тощо, у зв'язку з чим наявність непогашеного боргу не підтверджується.

Третя особа в судові засідання представників не направляла, причин неявки представників - суду не повідомила, про розгляд справи повідомлялась належним чином за адресою свого місцезнаходження. Через канцелярію суду заяв та клопотань не подавала.

Проте, суд, дослідивши наявні матеріали справи, вважає, що неявка представників третьої особи не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.09.2012 між третьою особою - ТОВ «Поляна Україна Груп», як покупцем, та позивачем - ТОВ «Дистрибуторська компанія «Славутич», як постачальником, укладено договір поставки № 124 (в редакції протоколу розбіжностей від 03.09.2012), за умовами якого постачальник зобов'язався постачати та передавати у власність покупцю, а покупець зобов'язався приймати і оплачувати товари згідно з замовленням покупця та товаросупровідною документацією.

Пунктом 3.2 договору поставки № 124 (в редакції протоколу розбіжностей від 03.09.2012) сторонами узгоджено, що оплата за товар здійснюється покупцем у національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 21 календарного дня з моменту поставки.

На підтвердження виконання зобов'язань постачальника за договором поставки № 124 від 03.09.2012 (в редакції протоколу розбіжностей від 03.09.2012) з поставки товару та на підтвердження прийняття товару покупцем, позивачем до матеріалів справи позивачем надано засвідчені копії видаткових накладних на поставку товару загалом на суму 67 652,29 грн. за період з 08.06.2013 по 11.07.2013.

31.03.2014 між третьою особою - ТОВ «Поляна Україна Груп», як первісним боржником, відповідачем - Спільним українсько - німецького підприємства «Марком» у формі ТОВ, як новим боржником, та позивачем - ТОВ «Дистрибуторська компанія «Славутич», як кредитором, укладено договір переведення боргу, який посвідчено печатками трьох сторін та підписано представниками сторін.

За умовами тристороннього договору про переведення боргу від 31.03.2014 сторони узгодили, що первісний боржник передає, а новий боржник приймає на себе зобов'язання первісного боржника і стає боржником перед кредитором згідно договору поставки, укладеного між ТОВ «Поляна Україна Груп», як покупцем, та ТОВ «Дистрибуторська компанія «Славутич», як постачальником, на суму 62 407,66 грн. (п. 1).

Пунктом 2 договору про переведення боргу від 31.03.2014, сторони домовились, що погашення суми боргу новим боржником кредитору у розмірі 62 407,66 грн. буде здійснюватись шляхом поступового погашення вказаної суми боргу за наступним графіком:

- 01.06.2014 - 30.06.2014 - 31 203,83 грн., з ПДВ;

- 01.07.2014 - 31.07.2014 - 31 203,83 грн. з ПДВ,

у строк до 31.07.2014.

Пунктом 3 договору про переведення боргу від 31.03.2014 визначено, що новий боржник підтверджує, що на момент підписання даного договору первісний боржник передав новому боржнику всю інформацію та документацію, пов'язану із основним договором.

16.01.2015 позивачем було направлено відповідачу лист - вимогу про виконання зобов'язань за договором про переведення боргу від 31.03.2014, а саме: позивач просив відповідача сплатити 62 407,66 грн.

Направлення позивачем відповідачу листа - вимоги підтверджується фіскальним чеком поштової установи № 2207 від 16.01.2015, копія якого наявна в матеріалах справи.

Як зазначав позивач у позові, новим боржником (відповідачем) заборгованість на вимогу позивача, як кредитора, в сумі 62 407,66 грн. не була погашена і станом на момент розгляду спору складає 62 407,66 грн., що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 521 Цивільного кодексу України, форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень ст. 513 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Судом встановлено, що позивач, як кредитор, внаслідок укладення договору про переведення боргу від 31.03.2014 та згідно ст.ст. 520, 526 Цивільного кодексу України, отримав право вимагати від відповідача, як нового боржника, виконання зобов'язання по сплаті 62 407,66 грн. заборгованості, строк виконання якого відповідачем прострочено.

Проте, відповідач, як новий боржник, всупереч умов договору про переведення боргу від 31.03.2014, не виконав у обумовлений строк (до 31.07.2014) свого зобов'язання з оплати позивачу, як кредитору, суми заборгованості в розмірі 62 407,66 грн., чим порушено приписи ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Доводи відповідача як на підставу для відмови у позові на те, що відповідачу, всупереч ст. 527 Цивільного кодексу України, не було передано документів, які підтверджують наявність боргу, в тому числі договір поставки, видаткові накладні, заявки на оформлення поставки, тощо судом відхиляються як необґрунтовані. У пункті 3 договору про переведення боргу від 31.03.2014, який підписано зі сторони відповідача генеральним директором (посадовою особою товариства) та посвідчено печаткою відповідача, посвідчено, що новий боржник (тобто відповідач) підтверджує, що на момент підписання даного договору первісний боржник передав новому боржнику (відповідачу) всю інформацію та документацію, пов'язану із основним договором.

З огляду на встановлені судом обставини та підтвердження їх наведеними та допустимими доказами, вимоги позивача про стягнення з відповідача 62 407,66 грн. заборгованості підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Спільного українсько - німецького підприємства «Марком» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (, місцезнаходження: 04053 м. Київ, пров. Нестеровський, 7/9) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дистрибуторська компанія «Славутич» (, місцезнаходження: 01001 м. Київ, вул. Софійська, 10-А) 62 407 (шістдесят дві тисячі чотириста сім) грн. 66 коп. заборгованості, а також 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 22.05.2015.

Суддя Ю.М.Смирнова