КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2015 р. Справа№ 911/5652/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача: Ковальська С.Ю. - представник, дов. б/н від 14.01.2015;

від відповідача: Вінокуров В.О. - представник, дов. № 09/04-15/В від 09.04.2015;

від третіх осіб: 1. не викликався, не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

2. не викликався, не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Роланд Бергер Стретеджи Консалтентс"

на рішення Господарського суду Київської області від 10.02.2015

у справі № 911/5652/14 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Роланд Бергер Стретеджи Консалтентс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віді-Лізинг"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Віді-Страхування",

Публічне акціонерне товариство "Вест Файненс Енд Кредит Банк"

про стягнення 372 302,31 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 розгляд апеляційної скарги у справі № 911/5652/14 відкладено на 20.05.2015.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.02.2015 у справі № 911/5652/14 в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що положення п.п.9.11, 9.15 договору лізингу регламентують порядок розпорядження лізингодавцем надлишком коштів, що залишився після виплати страхового відшкодування, відповідно не можуть регулювати порядок виплати страхового відшкодування; порядок виплати та використання страхового відшкодування регламентується положеннями договору КАСКО; відповідач не міг задовольнити свої вимоги за договором лізингу за рахунок отриманого страхового відшкодування, оскільки фактично страхове відшкодування за страховий випадок "викрадення", що стався з предметом лізингу 06.08.2014, відповідач від ТДВ "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" не отримував, так, на виконання вимог договору КАСКО та Закону України "Про страхування", ТДВ "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" правомірно перерахувало суму страхового відшкодування на користь банку, як вигодонабувача; після задоволення банком власних вимог за кредитним договором, відповідач фактично отримав надлишок від страхового відшкодування в розмірі 270,26 грн., відповідно саме за рахунок цих коштів (270,26 грн.) згідно із п.п.9.11, 9.15 договору лізингу відповідач міг задовольнити свої вимоги за договором лізингу і саме на ці кошти позивач міг претендувати, як на залишок коштів у розумінні п.п.9.11, 9.15 договору лізингу; відповідач сплатив на користь позивача надлишок страхового відшкодування у розмірі 270,26 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 20.10.2015 № 262.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду Київської області від 10.02.2015 у справі № 911/5652/14 скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Як зазначає скаржник, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції фактично визначив пріоритетність одних зобов'язань відповідача по відношенню до інших, проте, виконання відповідачем умов п.п.9.11, 9.15 договору лізингу не поставлене сторонами в залежність від будь-яких обставин та виконання будь-яких інших договорів; не може бути підставою для звільнення відповідача від зобов'язань за договором лізингу виконання ним умов договору застави чи іншого договору, укладеного з банком.

Скаржник посилається на те, що форма, в якій відповідач одержав страхове відшкодування: безпосередньо на власний рахунок в банку чи шляхом перерахування його на погашення заборгованості за кредитом, не впливає на сам факт одержання такого відшкодування; оскільки відповідачем було одержане страхове відшкодування, то розпорядитися таким відшкодуванням відповідач мав відповідно до умов договору лізингу; існування у відповідача зобов'язань за кредитним договором перед ПАТ "Вест Файненс Енд Кредит Банк", а також виконання даних зобов'язань, не звільняють відповідача від обов'язку виконання зобов'язань перед позивачем за договором лізингу.

Посилаючись на положення п.п.9.1. 9.2 договору лізингу, вчасну сплату лізингових платежів, скаржник вказує, що страхування предмету лізингу було здійснене відповідачем за рахунок позивача, і при цьому всю суму одержаного страхового відшкодування відповідач використав на погашення власної заборгованості перед банком за кредитним договором, не зважаючи на те, що метою страхування предмету лізингу було саме зменшення ризиків позивача від володіння предметом лізингу.

Скаржник стверджує, що за умовами договору лізингу, лише в розмірі вимог відповідача за договором лізингу, останній міг розпоряджатися коштами страхового відшкодування, використання таких коштів іншим чином суперечить п.п.9.11 та 9.15 договору лізингу, домовленості сторін та меті укладення договору страхування предмету лізингу.

Скаржник посилається на порушення судом першої інстанції ст.43 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, на те, що позивач не враховує дійсних зобов'язань відповідача перед третіми особами, хоча такі зобов'язання повною мірою забезпечують виконання обов'язків відповідача перед позивачем за договором фінансового лізингу; що відповідно до положень п.1.3 договору лізингу позивач був повідомлений про те, що придбання предмету лізингу здійснюється за рахунок кредитних коштів, залучених у банку, а також про те, що предмет лізингу після придбання був переданий у заставу; що відповідач також несе зобов'язання за чинним кредитним договором, договором застави ТЗ, договором КАСКО, на виконання яких здійснено виплату та використання сум страхового відшкодування; що позивач невірно тлумачить положення п.п.9.11, 9.15 договору лізингу, які стосуються не всіх сум страхового відшкодування, як вважає позивач, а лише тієї частини страхового відшкодування, яку отримав відповідач, та таким чином, регламентують порядок розпорядження надлишком від отриманої відповідачем частини страхового відшкодування; позивач не враховує, що з моменту отримання предмета лізингу у лізинг, саме позивач несе всі ризики, пов'язані з володінням та користуванням предметом лізингу.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем до суду першої інстанції подана позовна заява про стягнення з відповідача 372 302,31 грн. заборгованості.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.11.2013 між сторонами укладено договір фінансового лізингу, відповідно до п.1.1 якого відповідач, за договором лізингодавець, зобов'язується передати позивачу, за договором лізингоодержувачу, предмет лізингу на строк лізингу, а позивач зобов'язується прийняти предмет лізингу, користуватися ним відповідно до умов договору та виплачувати лізингову плату.

Згідно із п.1.3 договору лізингу від 01.11.2013 позивач підтверджує, що повідомлений, що придбання предмету лізингу здійснюється за рахунок кредитних коштів, залучених від ПАТ "Кредитінвест Банк" (далі - банк), а також про те, що предмет лізингу після придбання буде переданий у заставу банку.

Відповідно до п.3.1 договору лізингу від 01.11.2013 лізингова плата здійснюється відповідно до графіка та на підставі рахунків-фактур, що надаються відповідачем позивачу не менше, ніж за три банківські дні до дати оплати, вказаної у графіку.

Як передбачено в п.7.1 договору лізингу від 01.11.2013, відповідач надає предмет лізингу позивачу на дату надання, вказану в акті прийому-передачі, в такому стані і з таким обладнанням, як це вказується в специфікації та акті прийому-передачі предмета лізингу.

11.10.2013 укладено договір № 81-3356/13-КЮ про відкриття кредитної лінії між Публічним акціонерним товариством "Вест Файненс Енд Кредит Банк", за договором банком, та відповідачем, за договором позичальником.

Згідно з п.п.1.1, 1.5 кредитного договору № 81-3356/13-КЮ банк на умовах, визначених цим договором, відкриває відповідачу мультивалютну відновлювальну кредитну лінію та, на умовах, визначених цим договором, на підставі додаткових угод до цього договору, шляхом надання окремих траншів, надає відповідачу кредит, а відповідач зобов'язується використовувати кредит у відповідності до його цільового призначення, своєчасно та у повному обсязі сплачувати проценти за користування кредитом, виконувати інші умови цього договору та повернути банку кредит у строки, встановлені цим договором; кредит надається для придбання автомобілів (за умови сплати за рахунок власних коштів відповідача не менше ніж 30 % від вартості кожного транспортного засобу) та може бути повністю конвертований у національну валюту згідно із законодавством України. Сторонами за кредитним договором № 81-3356/13-КЮ укладені додатки до цього договору.

У забезпечення виконання зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії № 81-3356/13-КЮ, 27.12.2013 між відповідачем та Публічним акціонерним товариством "Вест Файненс Енд Кредит Банк" укладено договір застави рухомого майна № 81-3356/13-ЗЮ1/2, відповідно до п.1.1 якого відповідач, за договором заставодавець, у забезпечення виконання зобов'язання за згаданим кредитним договором, передає банку, за договором заставодержателю, у заставу рухоме майно, зазначене у п.3.1 цього договору, що надалі іменується предмет застави, а банк приймає його у заставу та набуває права одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами відповідача, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із п.3.1 договору застави № 81/3356/13-ЗЮ1/2 предметом застави за цим договором є рухоме майно, перелічене у додатку № 1 до цього договору; як вбачається із останнього, до переліку рухомого майна включено автомобілі, що належать відповідачу на праві власності та передані у лізинг, у тому числі транспортний засіб Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер АІ7198ЕІ (а.с.187, 1 т.).

Статтею 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі); до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом; до відносин, пов'язаних із лізингом, застосовуються загальні положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом; особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ч.2 ст.292 ГК України залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний.

Згідно із ч.2 ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг" від 16.12.1997 № 723/97-ВР, із змінами і доповненнями (далі - Закон № 723) за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.10 Закону № 723 лізингодавець має право, зокрема, інвестувати на придбання предмета лізингу як власні, так і залучені та позичкові кошти.

В ч.2 ст.13 Закону № 723 передбачено, що предмет лізингу та/або пов'язані із виконанням лізингових договорів ризики підлягають страхуванню, у разі якщо їх обов'язковість встановлена законом або договором.

Відповідно до акту прийому-передачі по якості та комплектності транспортного засобу від 23.12.2013 відповідач здав, а позивач прийняв предмет лізингу: Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер АІ7198ЕІ із документами, зазначеними у цьому акті.

Згідно із п.9.2 та п.п.9.2.1 договору лізингу від 01.11.2013 з метою зменшення ризиків володіння предметом лізингу відповідач зобов'язаний застрахувати його на весь строк дії даного договору за наступними ризиками: добровільне страхування наземного транспорту (КАСКО); покриваються ризики: ДТП, ПДТО, пожежа, стихійні лиха, ВП, викрадення.

26.12.2013 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 008509 між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Віді-Страхування", за договором страховиком, відповідачем, за договором страхувальником, який погоджено із Публічним акціонерним товариством "Вест Файненс Енд Кредит Банк", за договором вигодонабувач.

Договором страхування № 008509 передбачено: страхові ризики: повне КАСКО (ДТП, ПДТО, пожежа, стихійні лиха, ВП та викрадення); застрахований ТЗ: Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер АІ7198ЕІ; страхова сума: 850 762,39 грн.; за ризиком: викрадення та у разі конструктивної повної загибелі ТЗ франшиза безумовна: 42 518,12 грн., що складає 5,00%; строк дії договору: з 26.12.2013 по 25.12.2014.

Як вбачається із витягу з кримінального провадження № 0004178, 06.08.2014 до Печерського районного управління ГУ МВС України в місті Києві надійшло повідомлення Колотухіна М.В. про незаконне заволодіння автомобілем Тойота Ленд Крузер 200 д.н.з. А/ 7198 Е1 Листом від 30.09.2014 № 4718 Публічне акціонерне товариство "Вест Файненс Енд Кредит Банк" повідомило ТДВ "СК ВіДі-Страхування" про перерахування страхового відшкодування за страховою подією (викрадення) автомобіля Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер АІ7198ЕІ (а.с.101, 1т.) за наведеними реквізитами, одержувач: ПАТ "Кредитинвест Банк".

Позивач листом від 07.10.2014 № ОМ-2014-0198 на виконання договору лізингу від 01.11.2013 повідомив відповідача про надання із цим листом документів, що підтверджують настання страхового випадку, викрадення автомобіля, та просив повідомити про хід вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування, у зв'язку з викраденням автомобіля Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер АІ7198ЕІ (а.с. 161, т.1).

Відповідачем подана ТДВ "СК "ВіДі-Страхування " заява від 21.10.2014 № 15/04/0.01/2724.14 про виплату страхового відшкодуванян згідно із умовами договору добровільного страхування наземного транспорту № АС008509 від 26.12.2013, у зв'язку із страховим випадком, що стався 06.08.2014 з транспортним засобом Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер АІ7198ЕІ, суму страхового відшкодування перерахувати згідно із листом вигодонабувача (а.с.102, 1т.).

Відповідно до страхового акту № КР-008950 викрадення від 21.10.2014, складеним Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування", страховиком визнано страхову подію страховим випадком; відповідно до наведеного розрахунку сума страхового відшкодування становить 729 907,51 грн.; виплата здійснюється шляхом сплати 729 907,51 грн. "Кредит".

У період з 22.10.2014 по 04.11.2014 за платіжними дорученнями №№ 3083, 3092, 3110, 3127, 3122, 3128, 3191, 3234 страховиком перераховано отримувачу: ПАТ "Кредитинвест Банк" страхове відшкодування згідно із актом КР-008950 від 21.10.2014 всього у загальній сумі 729 907,51 грн.

28.11.2014 договором № 1 про внесення змін до договору застави рухомого майна № 81-3356-ЗЮ1/2 сторонами цього договору внесено зміни до п.п.2.2, 3.3 договору застави та додаток № 1 до договору застави викладено у новій редакції, згідно із якою із переліку майна, що передається у заставу, виключено автомобіль Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер АІ7198ЕІ.

У довідці від 05.12.2014 № 5072, наданій відповідачу, Публічним акціонерним товариством "Вест Файненс Енд Кредит Банк" повідомлено, що Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" повністю виплачено страхову суму в розмірі 729 907,51 грн. на користь банку на рахунок за розрахунками за кредитною заборгованістю № 373960121 за договором страхування № 008509; кошти в розмірі 729 637,25 грн. були перераховані для купівлі валюти у розмірі 54 288,00 дол. США для повного погашення заборгованості за кредитом, наданим на купівлю викраденого транспортного засобу згідно із додатковою угодою (про надання траншу) № 7 від 19.12.2013 до договору № 81-3356/13-КЮ про відкриття кредитної лінії від 11.10.2013; залишок коштів у розмірі 270,26 грн. було перераховано на поточний рахунок відповідача.

В п.п.9.11, 9.15 договору лізингу від 01.11.2013 сторонами передбачено, що у випадку повної конструктивної загибелі предмета лізингу з будь-яких причин, а також в разі незаконного заволодіння (крадіжки або іншого протиправного вилучення) предмета лізингу, відповідач має право задовольнити свої вимоги за договором за рахунок всіх отриманих сум страхового відшкодування і припинити дію цього договору в односторонньому порядку; якщо отримане страхове відшкодування є недостатнім для повного задоволення вимог відповідача, у випадку повної втрати або знищення предмета лізингу позивач несе відповідальність за сплату всіх незадоволених вимог відповідача, що виникли на підстав цього договору; якщо отримане страхове відшкодування є надлишковим для повного задоволення вимог відповідача, останній зобов'язаний спрямувати такий надлишок на користь позивача; відповідач, при настанні страхового випадку, приймає рішення про спрямування коштів страхового відшкодування або на відновлювальний ремонт предмета лізингу, або їх прийняття в погашення зобов'язань за цим договором (у разі наявності заборгованості); у випадку повної втрати або знищення предмета лізингу з будь-яких причин, відповідач має право задовольнити свої вимоги за договором за рахунок всіх отриманих сум страхового відшкодування; якщо отримане страхове відшкодування є надлишковим для повного задоволення вимог відповідача, останній зобов'язаний спрямувати такий надлишок на користь позивача.

Згідно із платіжним дорученням від 20.01.2015 № 262 відповідачем перераховано позивачу 270,26 грн. - залишок коштів від страхового відшкодування за страховим випадком: викрадення за титульним аркушем до договору фінансового лізингу № 208/FL від 01.11.2013.

В титульному аркуші угоди фінансового лізингу № 208/FL від 01.11.2013, в розділі: "Предмет лізингу" вказано: автомобіль Toyota Land Cruiser 200, реєстраційний номер АІ7198ЕІ ціна автомобіля усього з ПДВ - 965 433,17 грн.; в розділі: "Страхування" передбачена сума відшкодування лізингоодержувачем за страховий випадок за ризиком: викрадення - 1% від ціни автомобіля.

Як вбачається із позовної заяви, позивачем сума заборгованості у розмірі 372 302,31 грн. одержана шляхом віднімання від страхової суми 850 762,39 грн., зазначеної у договорі страхування № АС 008509, суми заборгованості позивача перед відповідачем по відшкодуванню вартості предмету лізингу в розмірі 478 460,08 грн.

Однак, позивачем не враховано умови договору страхування № 008509, яким передбачені франшиза безумовна та наявність вигодонабувача.

Відповідно до ч.2 ст.985 ЦК України страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Згідно з ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст.9 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996 № 85/96-ВР із змінами і доповненнями, франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Як вже зазначалось, страхове відшкодування становило суму в розмірі 729 637,25 грн. і було перераховане страховиком вигодонабувачу відповідно до умов договору страхування № 008509.

Згідно із ст.ст.572, 581 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави); якщо предмет застави не підлягає обов'язковому страхуванню, він може бути застрахований за згодою сторін на погоджену суму; у разі настання страхового випадку предметом застави стає право вимоги до страховика.

Таким чином, договір страхування № 008509 був виконаний відповідно до умов цього договору, а залишок суми страхового відшкодування у розмірі 270,26 грн. було перераховано позивачу за платіжним дорученням від 20.01.2015 № 262.

Отже, твердження скаржника в апеляційній скарзі є такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та нормах чинного законодавства.

Оскільки підставами позовних вимог позивачем вказано невиконання відповідачем умов п.п.9.11, 9.15 договору лізингу від 01.11.2013, а зазначені пункти саме і передбачають виконання договору страхування, укладеного відповідачем, то є неможливим встановити наявність та розмір залишку коштів, який підлягає спрямуванню на користь позивача, без дослідження усіх умов договору страхування.

Відповідно до договору страхування № 008509 страхове відшкодування одержано безпосередньо вигодонабувачем, а не відповідачем, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав доказів того, що відповідач внаслідок виконання договору страхування № 008509 одержав залишок коштів у розмірі 372 302,31 грн.

Також скаржник стверджує про порушення відповідачем договірного зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в силу якого одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, проте у договорі лізингу від 01.11.2013 відсутнє зобов'язання відповідача сплатити позивачу залишок страхового відшкодування у сумі 372 302,31 грн., яку позивач вважає заборгованістю відповідача за цим договором лізингу.

Твердження скаржника про те, що це можуть бути будь-які інші кошти, безпідставні, адже підстави утворення іншої заборгованості не будуть відповідати підставам заявленого позивачем позову у даній справі та будуть потребувати, відповідно, інших доказів, тому вимоги про стягнення інших коштів можуть бути предметом іншого позову.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Київської області від 10.02.2015 у справі № 911/5652/14 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роланд Бергер Стретеджи Консалтентс" без задоволення.

2. Справу № 911/5652/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Повний текст постанови складено 21.05.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Н.Ф. Калатай