ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

21 травня 2015 р. Справа № 902/487/15

за позовом: Приватного підприємства "ТРІАК" (вул. 50-річчя Перемоги, 26, м. Вінниця, 21001)

до: Управління капітального будівництва Вінницької обласної державної адміністрації (вул. Театральна, 14, м. Вінниця)

про стягнення 43 677,57 грн.

Суд:

Суддя Кожухар М.С.

Секретар судового засідання Матущак О.В.

Представники :

позивача: Герус Р.В. - адвокат, Кисляк Б.В. - керівник

відповідача: Тимчук О.В. - за дорученням

ВСТАНОВИВ :

Приватне підприємство "ТРІАК" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Управління капітального будівництва Вінницької обласної державної адміністрації 43 677,57 грн., з яких: 31 164,00 грн. боргу, що виник внаслідок неналежного виконання зобов"язань за договором постачання обладнання № ТР-051 від 02.09.2013р., 1 219,24 грн. 3% річних, 11 294,33 грн. інфляційних.

Ухвалою від 07.04.2015р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 21.04.2015р.

21.04.2015р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 04-14-171 від 20.04.2015р., в якому він проти позову заперечує, та зазначає, зокрема, таке.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.05.2013 року № 508 "Про затвердження переліку інвестиційних програм (проектів), що фінансуються у 2013 році за рахунок коштів державного фонду регіонального розвитку" на роботи по об'єкту: "Реконструкція з надбудовою 2-го поверху відділення термінової та планово-консультативної медичної допомоги (санавіація) в "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф", м. Вінниця, вул. Пирогова, 46" було передбачено виділення 900000 грн.

Управління капітального будівництва Вінницької обласної державної адміністрації (відповідач) є розпорядником бюджетних коштів і замовником з виконання цих робіт.

Враховуючи відповідні обставини, відповідачем було укладено з позивачем договір постачання обладнання від 09.12.2013р. № ТР-051 на придбання обладнання для системи відеоспостереження на території Центру екстреної медичної допомоги і медицини катастроф в м. Вінниця по вул. Пирогова, 46 на суму 31164,00 гривні з урахуванням ПДВ.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Указу Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011 "Про Положення про Державну казначейську службу України" Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань, в тому числі: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів.

Отже, всі розрахунки відповідачем за отримані (придбані) товари, роботи чи послуги здійснюються лише через Державну казначейську службу України.

В зв'язку з цим, відповідачем було надано для оплати в Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області договір постачання обладнання від 09.12.2013 року № ТР-051 на придбання обладнання для системи відеоспостереження на території Центру екстреної медичної допомоги і медицини катастроф в м. Вінниця по вул. Пирогова, 46 на суму 31164,00 гривні з урахуванням ПДВ, а також надано для оплати видаткову накладну від 09.12.2013 року № ТР-0000057. Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області 11 грудня 2013 року вказаний Договір та накладна були зареєстровані та взяті на облік, про що свідчать відповідні відмітки Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області.

Протягом 2013 та 2014 років Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області оплату на підставі вказаних Договору та накладної не здійснено.

Отже, неоплата обладнання за Договором має місце не з вини відповідача, яким вжито всіх залежних від нього заходів, з метою здійснення в 2013 році оплати приватному підприємству "Тріак" за обладнання, отримане на підставі Договору.

Відповідні бюджетні призначення та бюджетні асигнування на 2015 рік, які б дозволили здійснити фінансування коштів позивачу в сумі 43677,57 грн. за 2013 рік в теперішній час у відповідача відсутні.

Крім того умовами Договору не передбачено, що в разі невиконання зобов'язань сторонами, застосовуються така відповідальність сторін, як стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми.

В судовому засіданні 21.04.2015р. представником відповідача усно було заявлено клопотання про залучення до участі у справі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області в якості 3-ї особи на стороні відповідача з посиланням на те, що розрахунки з відповідачем мали здійснюватись через рахунки позивача, відкриті у вказаному управління Држказначейства.

Представники позивача проти даного клопотання заперечили.

Заслухавши учасникв процесу, суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання відповідача, оскільки представником відповідача не наведено, яким чином рішення у даній справі може вплинути на права і обов"язки (та які саме) вказаного управління. Обслуговування рахунку відповідача зазначеним органом Держказначейства відноситься до двосторонніх відносин позивача та Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області. Отже, рішення у господарській справі № 902/487/15 про стягнення з відповідача заборгованості за обладнання з урахуванням інфляції та річних, не впливає на права і обов"язки Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області.

В судовому засіданні 21.04.2015 р. розпочато розгляд справи по суті, під час якого представника відповідача заявив клопотання про оголошення перерви для надання суду додаткових доказів.

Представники позивача проти даного клопотання не заперечили.

Суд задоволив клопотання представника відповідача та оголосив перерву до 30.04.2015р.

В судовому засіданні 30.04.2015р. оголошено перерву до 21.05.2015р., в зв"язку з наданням представниками сторін великого обсягу документів.

В судове засідання 21.05.2015р. з"явились представники обох сторін.

Представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, а також просили стягнути з відповідача 1827 грн. у відшкодування витрат на сплату судового збору та 3000 грн. витрат з оплати послуг адвоката.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов..

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

02.09.2013р. між ПП "ТРІАК" (виконавець) та Управлінням капітального будівництва ОДА (замовник) укладено договір постачання обладнання № ТР-051, відповідно до якого Виконавець зобов'язується за завданням Замовника поставити обладнання для системи відеоспостереження (надалі - "обладнання"), комплектність та кількість якого передбачена в Додатку №1 до цього Договору, що є невід'ємною частиною цього Договору; Замовник зобов'язується прийняти у власність та своєчасно оплатити вартість поставленого обладнання на умовах цього Договору.

Загальна вартість обладнання згідно цін складає 25970,00 грн., крім того ПДВ 15194,00 грн. Разом з урахуванням ПДВ 31164,00 грн. (Тридцять одна тисяча сто шістдесят чотири гривні 00 коп.) (п. 2.1. Договору).

Замовник нараховує Виконавцю попередню оплату в розмірі 30% від загальної вартості Обладнання протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання Сторонами цього Договору (п. 2.2.1. Договору).

Остаточна оплата залишку вартості Обладнання здійснюється протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання Сторонами документу про прийом-передачу обладнання (п. 2.2.2. Договору).

Передача обладнання здійснюється Виконавцем протягом 10 (десяти) робочих днів з дня надходження на поточний рахунок Виконавця суми попередньої оплати, зазначеної, в пункті 2.2. (п. 3.1. Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та діє до 31 грудня 2013 року (п. 8.1. Договору).

Додатком 1 до договору № ТР-051 є угода про договірну ціну (постачання обладнання) від 02.09.2013р.

На виконання умов договору, на підставі видаткової накладної № ТР-0000057 від 09.12.2013р., позивач відвантажив, а відповідач отримав обладнання на загальну суму 31 164,00 грн.

Відповідач за отримане згідно договору № ТР-051 від 02.09.2013р. обладнання не розрахувався, в зв'язку з чим заборгував позивачу 31 164,00 грн.

Наведене стверджується матеріалами справи та поясненнями учасників судового процесу.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши і оцінивши надані докази, суд дійшов такого висновку.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 526, 525 Цивільного кодексу України (ЦК України) зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як випливає з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, що випливають з договору поставки.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України одна сторона - продавець передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ст. 693 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу ст. ст. 4-3, 33 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Позивачем поставлено обладнання відповідачу без попередньої оплати. Однак відповідач його прийняв, тому мав оплатити у строк, передбачений п. 2.2.2 Договору. Оскільки станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів погашення заборгованості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 31 164,00 грн. боргу підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивачем, за неналежне виконання грошових зобов'язань пред'явлено до стягнення з відповідача за період з 13.12.2013р. по 02.04.2015р.: 1 219,24 грн. 3% річних та 11 294,33 грн. інфляційних.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав зобов'язання у вказаний строк, він є боржником, що прострочив.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши розрахунок заявлених до стягнення 1 219,24 грн. 3% річних, 11 294,33 грн. інфляційних, суд дійшов висновку, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню, як такі що відповідають законодавству.

Суд не приймає заперечення відповідача на позов, оскільки наведені ним обставини не звільняють його від виконання зобов"язань за договором.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

На цьому зокрема наголошено у першому абзаці пункту 1.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" - далі Постанова.

Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності підстав для стягнення інфляційних та трьох відсотків, в зв"язку з тим, що це не передбачено договором, з огляду на наступне.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань (п. 1.3. Постанови).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (п. 3.1. Постанови).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів (п.п. 4.1., 4.2. Договору).

Так, пред"явлення до стягнення суми боргу з врахуванням індексу інфляції та річних є правом кредитора; розмір процентів річних визначається сторонами в договорі; якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, то сплаті підлягають три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також, відповідач посилається на те, що прийняте ГУ Державної казначейської служби України у Вінницькій області рішення щодо нездійснення оплати за отримане відповідачем згідно договору поставки обладнання - є передбаченими договором обставинами непереборної сили. Однак вказані обставини не відносяться до обставин непереборної сили, у зв"язку з чим позивач не надав визначених п.п. 7.2., 7.3. Договору доказів, а саме письмового повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили та довідки Торгово-Промислової Палати України.

Крім того, слід зазначити, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України, висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 р. та постанови Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 3-28гс12, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від виконання господарського зобов"язання щодо оплати обладнання та відповідальності за порушення зобов'язання.

Такої думки притримується також Вищий господарський суд України зокрема у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 910/16857/14.

З урахуванням вищенаведеного та згідно з положеннями ст. ст. 44,49 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1827,00 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 3000,00 грн. (які підтверджені матералами справи) підлягають віднесенню на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 43, 49, 82, 84, 115,116 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Управління капітального будівництва Вінницької обласної державної адміністрації (вул. Театральна, 14, м. Вінниця, ) на користь Приватного підприємства "ТРІАК" (вул. 50-річчя Перемоги, 26, м. Вінниця, 21001, код 13300726) 31164,00 грн. (тридцять одну тисячу сто шістдесят чотири грн. 00 коп.) боргу, 1219,24 грн. (одну тисячу двісті дев'ятнадцять грн. 24 коп.) річних, 11294,33 грн. (одинадцять тисяч двісті дев'яносто чотири грн. 33 коп.) інфляційних, 1827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім грн. 00 грн.) у відшкодування витрат на сплату судового збору та 3000,00 грн. (три тисячі грн. 00 коп.) судових витрат на правову допомогу адвоката.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25 травня 2015 р.

Суддя Кожухар М.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи