КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2015 р. Справа№ 910/1585/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Мартюк А.І.

Тарасенко К.В.

при секретарі Філімоновій І.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.15року (повний текст якого складено 30.03.2015р.)

у справі №910/1585/15-г (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"

до Публічного акціонерного товариства "Златобанк"

про стягнення 318 098, 99 дол. США

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд господарського суду Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" про стягнення заборгованості у розмірі 318 098, 99 дол. США, з якої: 316 201, 78 дол. США - основний борг, 1 897, 21 дол. США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Банк належним чином виконав свої зобов'язання за Кредитним договором, однак, відповідач свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконав, порушивши строки повернення кредиту, передбачені графіками, а також строки сплати відсотків, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по кредиту.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.03.2015 року у справі № 910/1585/15-г позов задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Златобанк" (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 17/52, ідентифікаційний код - 35894495), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, ідентифікаційний код - 23697280) 316 201 (триста шістнадцять тисяч двісті один) долар США 78 центів - заборгованості, 1 897 (одну тисячу вісімсот дев'яносто сім) доларів США 21 цент - пені та 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. - судового збору.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, представник відповідача звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 26.03.2015 року у справі № 910/1585/15-г, та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 року апеляційну скаргу було прийнято та порушено провадження для розгляду у наступному складі суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді -Іоннікова І.А., Тарасенко К.В. Розгляд скарги призначено на 13.05.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Тищенко А.І. № 910/1585/15-г від 13.05.2015 року враховуючи перебування судді Іоннікової І.А. на лікарняному, керуючись ст. ст. 4 6, 69 Господарського процесуального кодексу України, п. 2.3.25. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02.04.2015 р. № 25, згідно п. 2.2 рішення зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2012 р., розгляд апеляційної скарги по справі № 910/1585/15-г доручено здійснити колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді Тарасенко К.В., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження для розгляду у наступному складі суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді Тарасенко К.В., Мартюк А.І.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду м. Києва від 26.03.2015 р. у справі № 910/1585/15-г скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в її задоволенні та залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як було вірно встановлено судом першої інстанції 04.08.2011 р. між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк", та Публічним акціонерним товариством "Златобанк" було укладено Генеральну угоду №040811 про порядок проведення міжбанківських операцій (далі-угода), відповідно до умов якої банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий Клієнту, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

У відповідності до п. 3.1. угоди, в межах її дії між сторонами можуть укладатись угоди з надання міжбанківських кредитів/депозитів.

Згідно п. 5.2. угоди, умови угод з надання кредитів/депозитів, конверсійних угод та угод із цінними паперами, які укладені відповідно до цієї генеральної угоди, визначаються в кожному конкретному випадку шляхом проведення переговорів між дилерами сторін за допомогою системи REUTERS DEALING, телексу або інших узгоджених засобів зв'язку. Угода вважається укладеною, якщо сторони досягли згоди по всіх істотних умовах, що передбачені для даного виду угод, які перераховані у п.п. 6.2., 7.1, 8.1. та письмово їх підтвердили шляхом обміну повідомленнями по системі. У випадку, якщо умови операції сторони узгодили шляхом проведення переговорів по телефону, операція вважається укладеною з моменту обміну сторонами підтвердженнями по телексу, системі "S.W.I.F.T." або електронній пошті НБУ, що містять ідентичні умови операції. Підтвердження повинно містити посилання на дату і номер цієї Генеральної угоди.

У п. 5.4. угоди передбачено, що сторони в обов'язковому порядку направляють одна одній підтвердження істотних умов угоди каналами системи "S.W.I.F.T." у форматі, передбаченому діючими стандартами "S.W.I.F.T.", телексом, електронною поштою НБУ або кур'єром.

Як вбачається з п. 5.14. угоди, у випадку невиконання позичальником умов п. 5.13 генерального договору, кредитор має право звернути стягнення на заставлене майно/майнові права, чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобов'язань по цьому договору і конкретній угоді, і/чи пред'явити позов у відношенні до позичальника.

У відповідності до умов пункту 6.2. угоди, при переговорах сторони домовляються про наступні істотні умови угоди:

- Сума і валюта операцій МБК або МБД;

- Дата і час поставки МБК або МБД;

- Дата і час повернення МБК або МБД;

- Процентна ставка;

- Платіжні інструкції з реквізитами платежів;

- Види забезпечення МБК або МБД (за необхідністю);

- Інші умови (за необхідністю).

04.11.2014 року в рамках Генеральної угоди між сторонами було укладено угоду про надання міжбанківського кредиту шляхом обміну підтвердженнями по системі телекс/SWIFT у форматі МТ-320 №193018 та №MM42650LT, за умовами якої відповідач зобов'язався повернути позивачу кредит в розмірі 8 500 000,00 дол. США у строк не пізніше 03.12.2014 року та сплатити Позивачу відсотки за користування кредитом у розмірі 1,00% річних.

В подальшому сторонами змінено строк повернення кредиту в розмірі 8 500 000,00 дол. - не пізніше 03.12.2014 року.

Тобто, між сторонами досягнуто всіх істотних умов договору міжбанківського кредиту, які передбачені в п. 6.2. генеральної угоди як істотні.

04.11.2014 року між сторонами в забезпечення виконання зобов'язань за договором міжбанківським кредитом було укладено договір застави майнових прав №193018/z (далі - договір застави).

У відповідності до п. 2.1. договору, сторони домовилися забезпечити заставою виконання зобов'язання відповідача перед позивачем, яке виникло на підставі угоди про надання міжбанківського кредиту, укладеної шляхом обміну підтвердженнями по системі телекс/SWIFT у форматі МТ-320 №193018 та №MM42650LT від 04.11.2014 р., а саме: повернути позивачу кредит у розмірі 8 500 000,00 доларів США у строк не пізніше 03.12.2014 р. та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 1,00%.

Згідно до п. 3.1. договору, предметом застави за цим договором є належні відповідачу майнові права - право вимоги від позивача, яке виникло на підставі угоди про надання міжбанківського кредиту, укладеної шляхом обміну підтвердженнями по системі телекс/SWIFT у форматі МТ-320 №193017 та №MM42649LT від 04.11.2014 р., а саме - право вимоги повернення кредиту в розмірі 123 250 000,00 грн. не пізніше 03.12.2014 р. та прав вимоги сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних.

04.11.2014 р. між сторонами укладено договір цесії №193018 Ц, за умовами якого з моменту набрання чинності цим договором та на умовах, що в ньому передбачені, відповідач передав, а позивач прийняв право вимоги повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом, які належать відповідачу за угодою згідно телексного/SWIFT підтвердження у форматі МТ-320 №193017 та №MM42649LT від 04.11.2014 р. в межах генеральної угоди №040811 про порядок проведення міжбанківських операцій від 04.08.2011 р.

З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2014 р. позивачем було реалізовано предмет застави за договором застави майнових прав №193018/z від 04.11.2014 р., внаслідок чого було погашено 8 183 798,22 дол. США за угодою про надання міжбанківського кредиту, укладеної шляхом обміну підтвердженнями по системі телекс/SWIFT у форматі МТ-320 №193018 та №MM42650LT від 04.11.2014 р.

При цьому, для погашення заборгованості було застосовано офіційний курс НБУ на другу половину дня - 1 долар США = 15,146067 грн.

Відповідно до п. 10.2. угоди, в разі невиконання або залежного виконання стороною грошового зобов'язання за генеральною угодою, зокрема у разі прострочення його виконання, вона зобов'язана сплатити іншій стороні за кожен день прострочення пеню:

- за операціями в іноземній валюті - у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочки чи за згодою потерпілої сторони, забезпечує зарахування коштів правильною датою валютування за свій рахунок;

- за операціями у національній валюті України - у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочки.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що у зв'язку з виникненням курсової різниці на дату реалізації предмету застави, залишилася непогашеною заборгованість відповідача за угодою про надання міжбанківського кредиту, укладеної шляхом обміну підтвердженнями по системі телекс/SWIFT у форматі МТ-320 №193018 та №MM42650LT від 04.11.2014 р. у розмірі 316 201,78 дол. США. Крім того, позивачем нараховано відповідачеві пеню у розмірі 1 897,21 дол. США за несвоєчасне повернення відповідачем кредиту за період з 21.11.2014 р. по 20.01.2015 р.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Як було вірно зазначено судом першої інстанції укладена між сторонами угода про надання міжбанківського кредиту, укладеної шляхом обміну підтвердженнями по системі телекс/SWIFT у форматі МТ-320 №193018 та №MM42650LT від 04.11.2014 р., за своєю правовою природою являється кредитним договором, а отже до спірних відносин слід застосовувати положення законодавства, які регулюють кредитні відносини.

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1 та 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач був зобов'язаний виконати зобов'язання перед позивачем щодо повернення кредитних коштів у строки визначені угодою про надання міжбанківського кредиту, укладеної шляхом обміну підтвердженнями по системі телекс/SWIFT у форматі МТ-320 №193018 та №MM42650LT від 04.11.2014 р. - не пізніше 20.11.2014 р.

Проте дані зобов'язання відповідачем виконані не були, внаслідок чого станом на момент звернення до суду, за відповідачем обліковується прострочена заборгованість за кредитним договором у розмірі 316 201,78 дол. США (прострочена заборгованість по кредиту).

При цьому доводи відповідача висловлені в апеляційній скарзі щодо погіршення фінансового стану, яке призвело до віднесення Банку до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації з 13.02.2015, не звільняє Банк від виконання зобов'язання строк якого настав ще задовго до введення тимчасової адміністрації. Аналогічні позиції було висловлено в постановах Вищого господарського суду України від 17 березня 2015 року справа № 910/17582/14, від 23 грудня 2014 року справа № 910/11222/14.

Отже в даному випадку місцевий господарський суд дійшов вірного висновку з приводу наявності усіх правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", положеннями якого встановлено, що за прострочення платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону).

Розмір пені, передбачений статтею 1 Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 10.2. Генеральної угоди передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання Стороною грошового зобов'язання за Генеральною Угодою, зокрема у разі прострочення його виконання, вона зобов'язана сплатити іншій Стороні за кожен день прострочення пеню:

- за операціями в іноземній валюті - у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочки чи за згодою потерпілої Сторони, забезпечує зарахування коштів правильною датою валютування за свій рахунок;

- за операціями у національній валюті України - у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочки.

З урахуванням, розрахунку пені від заявленої позивачем суми заборгованості у розмірі 316 201,78 дол. США, суд встановивши фактичну суму заборгованості у розмірі 154 974,38 грн., вважає за правомірне проведення перерахунку суми штрафу та пені відповідно до умов пункту 8.3 договору поставки від 05.10.2010 р. від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а саме в розмірі 154 974,38 грн.

Колегія суддів здійснивши власний арифметичний розрахунок вважає вірним висновок місцевого господарського суду про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пеня у розмірі 1 897,21 дол. США за період з 21.11.2014 р. по 20.01.2015 р.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта (відповідача).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банку "Златобанк" залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 26.03.2015 року по справі № 910/1585/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/1585/15-г повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді А.І. Мартюк

К.В. Тарасенко