РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015Справа №910/4726/15-г
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Ізвєстія в Україні"

про стягнення 15 141 438,54 грн.

Представники:

від позивача: Тузова В.О. - представник за довіреністю № 2782-К-Н-О від 31.07.2014 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до товариства з обмеженою відповідальністю "Ізвєстія в Україні" про стягнення 15 141 438,54 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.03.2011 року між публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та товариством з обмеженою відповідальністю "Ізвєстія в Україні" укладено кредитний договір № 4И11096И. До договору укладено додаткову угоду від 05.10.2012 року та 07.02.2013 року.

Відповідно до п. А. 1 вид кредиту - відновлювальна кредитна лінія.

Згідно п. А 2 ліміт цього кредитного договору: 6 544 000,00 грн. на наступні цілі: фінансування поточної діяльності підприємства. При виникненні заборгованості позичальника перед банком по поверненню судових витрат згідно п. 2.2.13 ліміт цього договору збільшується на відповідну суму заборгованості, на цілі відповідно п. 2.1.5.

П. А.3. передбачено, що строк повернення кредиту 12.03.2013 року.

П. А.6 (в редакції додаткової угоди від 05.10.2012 року) передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти по фіксованій ставці в розмірі 12 % річних.

На підставі п. 2.2.5, 4.5., А.10 кредитного договору позичальник зобов'язується сплатити винагороду за користування кредитом.

Позичальник не виконав свої зобов'язання за договором та станом на 12.02.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 15 141 438,54 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 6 075 250,60 грн., заборгованість за відсотками з користування кредитом у сумі 5 710 735,57 грн., заборгованість по сплаті винагороди за користування кредитом у сумі 18 117,38 грн. та заборгованість по сплаті пені 3 337 334,99 грн.

У зв'язку з викладеним вище позивач звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 03.03.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.03.2015 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30.03.2015 року розгляд справи відкладено на 12.05.2015 року.

У судове засідання 12.05.2015 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 03.03.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, будинок 46-б, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 02.03.2015 є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача заборгованість.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

14.03.2011 року між публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та товариством з обмеженою відповідальністю "Ізвєстія в Україні" укладено кредитний договір № 4И11096И. До договору укладено додаткову угоду від 05.10.2012 року та 07.02.2013 року.

Договір є кредитним договором, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до п. А. 1 вид кредиту - відновлювальна кредитна лінія.

Згідно п. А 2 ліміт цього кредитного договору: 6 544 000,00 грн. на наступні цілі: фінансування поточної діяльності підприємства. При виникненні заборгованості позичальника перед банком по поверненню судових витрат згідно п. 2.2.13 ліміт цього договору збільшується на відповідну суму заборгованості, на цілі відповідно п. 2.1.5.

П. А.3. передбачено, що строк повернення кредиту 12.03.2013 року.

П. А.6 (в редакції додаткової угоди від 05.10.2012 року) передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти по фіксованій ставці в розмірі 12 % річних.

У відповідності до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 6.1. кредитного договору, діє він до повного виконання зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. А.7 договору при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань по погашенню/поверненню кредиту, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом по фіксованій ставці в розмірі 48 % річних від суми залишку погашеної заборгованості.

Відповідно до п. А.8 сплата процентів здійснюється замовником щомісячно в період з 25 числа місяця по останній день місяця. А також в дату. Вказану в п. 1.2. про несплаті процентів у вказані строки, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору відповідно до п. 2.3.2.).

Відповідно до п. 2.2.2., 2.2.3 договору позичальник зобов'язується сплатити проценти за користування кредитом у відповідності до п.п. 4.2, 4.3, 4.4 цього договору. Позичальник зобов'язується повернути кредит в дату/строки, встановлені в п. 1.2, 2.3.2., 2.2.14.

Порядок розрахунків за договором встановлені в розділі 4 договору. Зокрема в п. 4.1. встановлено, що плата за користування кредитними коштами по цьому договору складається з процентів по фіксованій кредитній ставці, відповідно до п. 4.2., 4.3. и винагороди за користування кредитом відповідно до п. 4.5.

В п. А.9 договору наведена формула розрахунку винагороди банку за користування кредитом.

П. 2.2.5, 4.5. та А.10 договору передбачено оплату винагороди за користування кредитом.

Додатковою угодою від 07.02.2013 року встановлені рахунки для обслуговування кредиту: позичковий рахунок. Рахунок по процентах та рахунок для виплати винагороди. Банківські виписки по всіх рахунках знаходяться в матеріалах справи.

Позичальник не виконав свої зобов'язання за договором та станом на 12.02.2015 року заборгованість відповідача за кредитом становить 6 075 250,60 грн., заборгованість за відсотками з користування кредитом становить 5 710 735,57 грн., заборгованість по сплаті винагороди за користування кредитом становить 18 117,38 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, станом на 12.02.2015 року, заборгованість за кредитом у сумі 6 075 250,60 грн., заборгованість за відсотками з користування кредитом у сумі 5 710 735,57 грн., заборгованість по сплаті винагороди за користування кредитом у сумі 18 117,38 грн. позичальника перед банком належним чином доведена, документально підтверджена та позичальником не спростована.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань за договором позивач нарахував відповідачу пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в розмірі пені 3 337 334,99 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п5.4. договору нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п. 5.1, 5.2., 5.3. здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне було бути виконане позичальником.

Згідно з п. 5.7. договору строки позовної давності по вимогах щодо стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки/пені, штрафів за цим договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 років.

Відповідно до п. 5.1. договору про порушенні позичальником будь-якого з зобов'язань по сплаті процентів, винагороди за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2., 4.2., 4.3., 4.4., 4.6., дати/строків погашення кредиту, передбачених в п. 1.2., 2.2.3., 2.3.2., 2.2.14 позичальник сплачує банку за кожний випадок пеню в розмірі 0.2 від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. Але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який виплачується пеня. Сплата пені відбувається в гривні.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами Цивільного кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

З огляду на вищенаведене, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в розмірі 3 337 334,99 грн. за розрахунком позивача.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно до ч. 5 статті 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Ізвєстія в Україні" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, будинок 46-б, ) на користь публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ідентифікаційний код 14360570) заборгованість по кредиту в розмірі 6 075 250 (шість мільйонів сімдесят п'ять тисяч двісті п'ятдесят) грн. 60 коп., заборгованість за відсотками з користування кредитом у сумі 5 710 735 (п'ять мільйонів сімсот десять тисяч сімсот тридцять п'ять) грн. 57 коп., заборгованість по сплаті винагороди за користування кредитом у сумі 18 117 (вісімнадцять тисяч сто сімнадцять) грн. 38 коп., пеню в розмірі 3 337 334 (три мільйони триста тридцять сім тисяч триста тридцять чотири) грн. 99 коп., а також судовий збір в розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 26.05.2015 року.

Суддя С.М.Мудрий