КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2015 р. Справа№ 925/2348/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

при секретарі Філімоновій І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Баштанська птахофабрика"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 27.02.15року (повний текст якого складено 03.03.2015р.)

у справі №925/2348/14 (суддя І.І. Гура)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський Торговий Дім"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Баштанська птахофабрика"

2) Приватного підприємства "Агропоставка-Сервіс"

про стягнення 120252,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду Черкаської області передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Катеринопільський Торговий Дім" до товариства з обмеженою відповідальністю "Баштанська птахофабрика ", приватного підприємства "Агропоставка-Сервіс" про стягнення 120252 ,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням ТОВ "Баштанська птахофабрика" власних договірних зобов'язань, які полягають у неповній оплаті коштів за отриманий товар, у зв'язку з чим у відповідача станом на момент звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 96589,80 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 27.02.2015р. у справі №925/2348/14 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Баштанська птахофабрика" (вул. Заводська, 2, м. Баштанка, Баштанський район, Миколаївська область, ) та приватного підприємства "Агропоставка-Сервіс" (вул. Леніна, 43, смт. Катеринопіль, Черкаська область, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський Торговий Дім" (вул. Петровського, 17, оф. 3, смт. Катеринопіль, Черкаська область, ): 120252,40 грн., з яких 96589,80 грн. основного боргу, 18780,18 грн. інфляційних, 4882,42 грн. 3% річних.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Баштанська птахофабрика" (вул. Заводська, 2, м. Баштанка, Баштанський район, Миколаївська область, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський Торговий Дім" (вул. Петровського, 17, оф. 3, смт. Катеринопіль, Черкаська область, ) 1202,53 грн. витрат зі сплати судового збору.

Стягнуто з приватного підприємства "Агропоставка-Сервіс" (вул. Леніна, 43, смт. Катеринопіль, Черкаська область, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський Торговий Дім" (вул. Петровського, 17, оф. 3, смт. Катеринопіль, Черкаська область, ) 1202,53 грн. витрат зі сплати судового збору.

Вищезазначене рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 123 385,45 грн., однак відповідачем зобов'язання по оплаті були виконані частково, у результаті чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 96 589,80 грн. Оскільки доказів погашення суми заборгованості відповідачем надано не було, суд визнав за правомірне задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Баштанська птахофабрика" звернулося з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 27.02.2015 р. по справі № 925/2348/14 та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду Черкаської області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

На підставі апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Баштанська птахофабрика" на рішення Господарського суду Черкаської області від 27.02.2015 року, згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 18.03.2015р. порушено апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 21.04.15р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 розгляд справи було відкладено на 13.05.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 року розгляд справи було відкладено на 20.05.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Тищенко А.І. від 20.05.2015 року, у зв'язку з виходом судді Іоннікової І.А. з лікарняного, було вирішено здійснити розгляд справи у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя: Тищенко О.В., судді Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження для подальшого здійснення розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду Черкаської області від 27.02.15 р. у справі № 925/2348/14.

Представники апелянта та відповідача-2 в судове засідання 20.05.2015 року не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників відповідачів 1,2.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 265 ГК України передбачає, що за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи

28.01.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський Торговий Дім" (постачальник, позивач у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю "Баштанська птахофабрика" (покупець, перший відповідач у справі) був укладений договір поставки №13/01-5 (далі - договір).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (п. 12.1. договору).

У відповідності до умов укладеного договору постачальник зобов'язується поставити покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобов'язується прийняти названий товар та оплатити його (п. 1.1. договору).

Під товаром, що є предметом поставки за цим договором, розуміється: соя врожаю 2012 року (п.1.3. договору).

Розрахунки (оплата товару) за поставлений товар здійснюються покупцем в безготівковій формі в термін до 20.02.2013 (п. 4.1. договору).

У випадку порушення договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України (п.9.1. договору).

Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору (п. 9.1.1. договору).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно встановлених обставин справи, на виконання умов договору позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 123385,20 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000004 від 28.01.2013, довіреністю № бДов-00009 від 28.01.2013.

На оплату отриманого товару було виставлено рахунок № СФ-0000005 від 28.01.2013.

Згідно п.4.1. договору розрахунок за поставлений товар повинен бути проведений до 20.02.2013.

Натомість зобов'язання зі сплати коштів за отриману продукцію відповідач здійснив лише частково, а саме сплатив грошові кошти у розмірі 88 488, 00 грн. з простроченням строку виконання договірних зобов'язань.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і позивача, який повинен був довести належними засобами доказування факт порушення відповідачем його прав.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на ту обставину, що ним було повністю сплачено грошові кошти за поставлений товар, натомість позивачем отримані кошти зараховано у якості погашення заборгованості за іншими зобов'язаннями не відповідають дійсності.

У відповідності до наявних матеріалів справи, відповідачем-1 на виконання умов договору поставки №13/01-5 від 28.01.2013 було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 88 488,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 528 від 07.03.2013 року на суму 53 488,00 грн., № 473 від 28.02.2013 року на суму 15 000, 00 грн. № 604 від 19.03.2013 р. на суму 20 000,00 грн. із призначенням платежу «оплата за сою згідно рах. № 5 від 28.01.2013 р.».

Проте скаржником було погашено заборгованість за основним зобов'язанням частково, а саме на суму 88 488,00 грн. (платіжні доручення від № 528 від 07.03.2013 року, № 473 від 28.02.2013 року, № 604 від 19.03.2013 р., призначення платежу яких «оплата за сою згідно рах. № 5 від 28.01.2013 р.) проте із порушенням строків виконання зобов'язання передбаченого п. 4.1 Договору. Більше коштів по договору від 28.01.2013р. та рахунку № 5 від 28.01.2013 від відповідача-1 не надходило.

Суми, про які зазначає скаржник в апеляційній скарзі, насправді були сплачені по зовсім іншому договорі (№ 13/01-2 від 24.01.2012).

Відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

У відповідності до положень ст. 534 Цивільного кодексу України позивачем зараховані 88488,00 грн. наступним чином: 61692,60 грн. (в рахунок погашення штрафу) та 26795,40 грн. (в рахунок погашення основного боргу).

Отже, сума основного боргу становить 96589,80 грн.

Таким чином, зважаючи на приписи статті 534 Цивільного кодексу України та умови договору, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що при отримані платежів позивачем вірно першочергово здійснювалось погашення нарахованих штрафних санкцій, а вподальшому - погашення основної заборгованості.

20.09.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський Торговий Дім" (кредитор, позивач у справі) та приватним підприємством "Агропоставка-Сервіс" (поручитель, другий відповідач у справі) був укладений договір поруки (далі - договір).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту оплати кредитором послуг поручителя (ст.558 ЦК) за цим договором та підписання сторонами і його скріплення печатками сторін (п. 4.1. договору).

У відповідності до умов укладеного договору поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язків ТОВ "Баштанська птахофабрика" за зобов'язанням, передбаченим ст. 2 цього договору, щодо оплати в повному обсязі, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків (п. 1.1. договору).

У разі порушення боржником основного зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 1.2. договору).

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату боргу №34 від 12.06.2014, на яку отримано лист-відповідь №202 від 02.07.2014 про невизнання заборгованості.

З огляду на відсутність будь-якої доказової бази на підтвердження оплати непогашеної суми заборгованості, колегія суддів вважає за правомірне задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів 96589,80 грн. основної заборгованості.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів 18 780,18 грн. інфляційних втрат за період з 20.03.2013 року по 24.11.2014 року, 4 882,42 грн. три проценти річних за період з 20.03.2013 року по 24.11.2014 року, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України у п.п. 1.3, 4.1 постанови Пленуму від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначив, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі N 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі N 6-42цс11).

Здійснивши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період з урахуванням суми основного боргу, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду про необхідність солідарного стягнення з відповідача 18780,18 грн. інфляційних, 4882,42 грн. 3% річних.

Щодо заявленого відповідачем-1 у відзиві на позовну заяву клопотання про застосування до позовних вимог в частині стягнення штрафу строку позовної давності, то в даному випадку колегія суддів вважає недоречним його розгляд з огляду на відсутність такої позовної вимоги.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність усіх правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача-1 (апелянта).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Баштанська птахофабрика» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 27.02.2015 року у справі № 925/2348/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/2348/14 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова