РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015Справа №910/6740/15-г

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега"

до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"

про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники:

від позивача: Грабовський О.О. (дов.№58/ЗОВ від 12.12.2014)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Омега" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Позивач зазначає, що виконавши умови договору страхування майнових інтересів власника автомобіля і виплативши йому у зв'язку із пошкодженням автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді суму страхового відшкодування, отримав право вимоги до осіб, відповідальних за завдані збитки, якими є відповідач, як особа, що застрахувала цивільну відповідальність винної у пригоді особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2015 порушено провадження у справі №910/6740/15-г та призначено її до розгляду на 16.04.2015 року.

За наслідками розгляду справи у судовому засіданні 16.04.2015 суд виніс ухвалу, якою відклав розгляд справи на 14.05.2015 року.

У судовому засіданні 14.05.2015 представник позивача надав усні пояснення та підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач для участі у судових засіданнях 16.04.2015 та 14.05.2015 уповноваженого представника не направляв, про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлений належним чином. Відзиву на позов відповідач також не надавав, тому справа розглядається за наявними матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Приписи статті 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Нормами ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихсь обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що представник відповідача не з'явився до судового засідання, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

13.11.2013 між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "Омега" (страховик) та Мокіем Максимом Анатолійовичем (страхувальник) укладено договір №093-07-3232-11 добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, за яким предметом страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки "Mercedes-Benz", державний номер ВІ0007ВР. Вигодонабувачем за даним Договором виступає Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит».

Відповідно до довідки №9448740 про дорожньо-транспортну пригоду, 11.10.2014 по вул.Н.Лугова у м.Києві, відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки "Mercedes-Benz", державний номер ВІ0007ВР, під керуванням Бадагова С.В. та транспортним засобом марки «Volkswagen», державний номер АА2729КК, під керуванням Єдинак В.І.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм Єдинак В.І. Правил дорожнього руху України, якого постановою Подільського районного суду м.Києва від 31.10.2014 у справі №758/12336/14-п визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.10.2014 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором №093-07-3232-11 від 13.11.2013, та 27.11.2014 із заявою про доплату страхового відшкодування на рахунок СТО СП у формі ТОВ «Автомобільний Дім Україна-Мерседес-Бенц».

Вартість матеріального збитку, спричиненого власнику ТЗ марки "Mercedes-Benz", державний номер ВІ0007ВР, визначена позивачем на підставі Звіту №3249 від 28.10.2014, складеного Суб'єктом підприємницької діяльності «Горобець Ю.М.», у розмірі 113561,87 грн.

Розмір страхового відшкодування визначений позивачем на підставі вказаного Звіту, рахунків №2127478 від 17.10.2014, №2127745 від 11.11.2014, актів виконаних робіт від 17.11.2014 та зазначений у страхових актах №10462-Т-1 від 16.12.2014 та №10462-Т від 03.11.2014 із розрахунками до них у загальному розмірі 85646,28 грн.

Позивач, на виконання умов договору №093-07-3232-11 від 13.11.2013 та відповідно до листа №8-233000/16495 від 31.10.2014 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», виплатив частину страхового відшкодування у розмірі 2515,54 грн. на рахунок СП у формі ТОВ «Автомобільний Дім Україна-Мерседес-Бенц», що підтверджується платіжним дорученням №2464 від 16.12.2014, іншу частину у сумі 4559,74 грн. перерахував на рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит», що підтверджується платіжним дорученням №2150 від 03.11.2014, та іншу частину у розмірі 78571,00 грн. перерахував на Філію Центрального РУ «Банк «Фінанси та Кредит», що підтверджується платіжним дорученням №2151 від 03.11.2014 року.

Статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільно-правова відповідальність водія Єдинак В.І., який керував транспортним засобом марки «Volkswagen», державний номер АА2729КК, на момент скоєння ДТП застрахована Відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (відповідач у справі), за полісом №АІ/1465734.

Отже, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тому позивач звернувся 24.12.2014 до відповідача із регресною вимогою вих.№2453 про сплату страхового відшкодування, однак коштів так і не отримав.

Відповідач під час розгляду справи у суді надав заяву, відповідно до якої відповідач вважає позовні вимоги обґрунтованими в сумі 50000,00 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Частинами другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільним кодексом України встановлено, що цивільно-правова відповідальність виникає лише за наявності вини особи. Цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішенням суду (п. 5 ст. 11 ЦК України).

Наявною у матеріалах справи постановою Подільського районного суду м.Києва від 31.10.2014 у справі №758/12336/14-п встановлено вину Єдинак В.І. у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди під час керування транспортним засобом марки «Volkswagen», державний номер АА2729КК.

На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність Єдинак В.І., який керував транспортним засобом марки «Volkswagen», державний номер АА2729КК, застрахована Відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (відповідач у справі), за полісом №АІ/1465734.

Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином відповідач - Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» є відповідальною особою за завдані збитки власнику транспортного засобу марки "Mercedes-Benz", державний номер ВІ0007ВР.

Відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, до позивача - Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" - як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором №093-07-3232-11 від 13.11.2013 добровільного страхування наземних транспортних засобів, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до Єдинак В.І., як до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Положеннями статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов"язаний провести виплату при настанні страхового випадку, а страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

Виходячи з вимог ч.ч. 2, 3 ст. 22, ст.1166 та ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, у відповідності до чинного законодавства, умов Договору №093-07-3232-11 від 13.11.2013, заяв страхувальника та вигодонабувача, виплатив суму страхового відшкодування у загальному розмірі 85646,28 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи.

Відповідно до приписів статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідач під час розгляду справи у суді надав заяву, відповідно до якої відповідач вважає позовні вимоги обґрунтованими в сумі 50000,00 грн.

Положеннями статті 509 ЦК України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначені вище норми ЦК України кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог, які підлягають задоволенню.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. - задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (02081, місто Київ, вулиця Здолбунівська, 7Д; ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" (04053, місто Київ, вулиця Обсерваторна, 17А; ідентифікаційний код 21626809) 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок сплаченого страхового відшкодування та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок витрат зі сплати судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 14.05.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 19.05.2015 року

Суддя К.В. Полякова