РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015Справа №910/29353/14

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (пров. Балтійський, 20, м. Київ, 04073)

до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (вул. Саксаганського, 77, м. Київ, 01033)

про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 12 061,36 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Микитенко Д.М. - представник, довіреність №357 від 19.12.2014;

від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні на підставі частини 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 12 061,36 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши відповідно до умов договору добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави №0111-0114-0426 від 03.02.2014 страхувальнику страхове відшкодування в сумі 12 061,36 грн., він набув згідно ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.12.2014 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/29353/14 та призначено до розгляду на 10.02.2015

У судове засідання 10.02.2015 з'явились уповноважені представники сторін.

До початку судового засідання через канцелярію господарського суду міста Києва позивачем подано клопотання №0270 від 27.01.2015 про приєднання додаткових документів до матеріалів справи. Клопотання судом задоволено, документи судом долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 10.02.2015 представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву №86-ю від 09.02.2015, в якому заперечує проти позовних вимог та зазначає, що згідно пункту 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, у зв'язку із чим, враховуючи наявність франшизи в сумі 500,00 грн. за Полісом серії АС №4448330, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 11 561,36 грн.. Відзив долучений судом до матеріалів справи.

Також в судовому засіданні 10.02.2015 представником відповідача подано клопотання №79-ю від 09.02.2015 про залучення до участі у справі в якості третьої особи громадянина Гарбузюка О.В., який постановою Дарницького районного суду міста Києва від 10.04.2014 визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень частини першої ст. 27 ГПК України якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін (стаття 27 ГПК). Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі (пунктом 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18)).

Судом відхилено клопотання Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» №79-ю від 09.02.2015 про залучення третьої особи громадянина Гарбузюка Олександра Валерійовича у зв'язку з тим, що рішення у даній справі безпосередньо не вплине на права даної особи або обов'язки щодо однієї із сторін.

Документи, витребувані ухвалою суду від 29.12.2014, сторонами надано не в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.02.2015 розгляд справи відкладено на 24.02.2015.

До початку судового засідання представником відповідача подано (17.02.2015) суду клопотання №56-ю від 16.02.2015 про розгляд справи без участі представника, в якому останній просив суд провести розгляд справи без його участі.

Клопотання відповідача долучено до матеріалів справи.

В судове засідання 24.02.2015 з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача в судове засідання 24.02.2015 не з'явився.

Документи, витребувані ухвалами суду від 29.12.2014 та від 10.02.2015 сторонами подано не в повному обсязі.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання сторонами суду не надано.

Відповідно до пункту 2.3. постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно пункту 3.9.2 постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судове засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судовому засіданні, беручи до уваги наявність клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника, а також те, що представник позивача проти розгляду справи без участі представника відповідача не заперечував, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судового засідання 24.02.2015 клопотань представника позивача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками, визначені статтями 20, 22, 60, 74 та частиною 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні повідомив суд, що права та обов'язки йому зрозумілі.

Відводу судді стороною не заявлено.

В судовому засіданні 24.02.2015 уповноважений представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1 та пункту 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

03 лютого 2014 між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (страховик) та Назаровим Максимом Ігоровичем (страхувальник) укладено Договір № 0111-0114-0426 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави (далі - Договір), предметом страхування якого є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать законодавству України і пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням автомобілем марки SsangYong Korando, державний реєстраційний номер АА2809ОН, 2013 року випуску.

Відповідно до визначення пункту 13.1 Договору страховим випадком є подія (ризик), яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування. Зокрема, підпунктами 9.1.-9.4. Договору передбачені такі страхові випадки, як дорожньо-транспортна пригода (ДТП), стихія та інші події, протиправні дії третіх осіб, незаконне заволодіння (угон).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Відповідно до визначення частини 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (надати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та частини 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

10.03.2014 в м. Києві по вул. Григоренка, 29, відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю транспортного засобу марки SsangYong Korando, державний реєстраційний номер АА2809ОН, під керуванням громадянина Назарова Максима Ігоровича, та транспортного засобу марки ВАЗ 217030, державний реєстраційний номер АА0205НР, під керуванням громадянина Гарбузюка Олександра Валерійовича, в результаті якої автомобілі отримали механічні ушкодження.

Факт ДТП підтверджується довідкою відділу ДАІ Дарницького РУ м. Києва №9359508 про дорожньо-транспортну пригоду, виданою за вих. №9592 від 18.03.2014, копія якої наявна в матеріалах справи).

В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Український страховий стандарт» автомобіль SsangYong Korando, державний реєстраційний номер АА2809ОН.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; а страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» відповідно до Договору зазначену подію визнано страховою, з настанням якої у позивача виник обов'язок виплатити страхувальнику страхове відшкодування.

За змістом пункту 3 частини 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно частини 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля SsangYong Korando, державний реєстраційний номер АА2809ОН, у результаті його пошкодження у ДТП, фізичною особою - підприємцем Ханжин Олегом Олеговичем (сертифікат №13871/12 суб'єкта оціночної діяльності від 01.03.2012 Фонду Державного майна України, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №4395 від 02.02.2006) проведено експертне автотоварознавче дослідження. Згідно наявної в матеріалах справи копії Звіту №194 про оцінку автомобіля SsangYong Korando, державний реєстраційний номер АА2809ОН, складеного 31.03.2014, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля SsangYong Korando, державний реєстраційний номер АА2809ОН, в результаті його пошкодження при ДТП складає 15 474,40 грн.

10.04.2014 страхувальник - Назаров Максим Ігорович звернувся до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» із заявою про виплату страхового відшкодування шляхом перерахування на розрахунковий рахунок СТО - товариства з обмеженою відповідальністю «Сістем - Україна» (копія залучена до матеріалів справи).

Згідно до статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до пункту 9.1. Договору франшиза безумовна за ризиком «ДТП» становить 0,5% від страхової суми (238 900,00 грн.).

Згідно складеного Страхового акту №2768 від 05.05.2014 та розрахунку суми страхового відшкодування страховиком - приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» визначено належну до сплати страхувальнику - Назарову Максиму Ігоровичу суму страхового відшкодування - 12 061,36 грн., яка становить різницю між визначеною у рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Сістем-Україна» №815 від 18.03.2014 вартістю запчастин та відновлювального ремонту автомобіля - 13 255,86 грн. та франшизою за Договором - 1 194,50 грн. (13 255,86 грн. - 1 194,50 грн. = 12 061,36 грн.).

Сума страхового відшкодування в розмірі 12 061,36 грн. була перерахована позивачем на розрахунковий рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Сістем-Україна» за рахунком-фактурою №815 від 18.03.2014, що підтверджується платіжним дорученням №10963 від 04.06.2014 на суму 12 061,36 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

Отже, страховиком - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» фактично здійснено виплату страхувальнику Назарову Максиму Ігоровичу страхового відшкодування в розмірі 12 061,36 грн. шляхом перерахування грошових коштів безпосередньому виконавцю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля - Товариству з обмеженою відповідальністю «Сістем - Україна».

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 ст. 1187 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 ст. 1187 ЦК України).

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відповідно до частини 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 10.04.2014 по справі №753/4985/14-п встановлено, що 10.03.2014 по проспекту Григоренка, 29, в м. Києві водій Гарбузюк Олександр Валерійович, керуючи автомобілем ВАЗ 217030, державний реєстраційний номер АА0205НР, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем SsangYong Korando, державний реєстраційний номер АА2809ОН, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив пункт 13.1. Правил дорожнього руху. Зазначеною постановою Дарницького районного суду міста Києва від 10.04.2014 громадянина Гарбузюк Олександра Валерійовича визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу в розмірі 340,00 грн. на користь держави.

За таких обставин судом встановлено, що в момент виплати страхового відшкодування, у позивача - приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» виникло право зворотної вимоги (регресу) до власника джерела підвищеної небезпеки - автомобіля ВАЗ 217030, державний реєстраційний номер АА0205НР, винного у вчиненні ДТП.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно пункту 9 частини 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Станом на дату вчинення ДТП 10.03.2014 транспортний засіб марки ВАЗ 217030, державний реєстраційний номер АА0205НР, застрахований страхувальником - Гарбузюк Олександром Валерійовичем в приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №4448330 (далі - Поліс) з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 500,00 грн.; забезпечений транспортний засіб марки ВАЗ 217030, державний реєстраційний номер АА0205НР; строк дії Полісу визначений з 29.08.2013 по 28.08.2014. Копія вказаного полісу наявна в матеріалах справи.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно змістом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є саме страхування ризиків страхувальника перед особами, яким заподіяно збитки з метою захисту майнових інтересів страхувальників. Такою особою в даному випадку є позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», до якого перейшло право вимоги від потерпілого - Назаренко Максима Ігоровича за договором №0111-0114-0426 добровільного страхування транспортного засобу від 03.02.2014.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент вчинення ДТП, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За таких обставин судом встановлено факт настання страхового випадку за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АС №4448330, відповідно страховик - приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» має відповідати за спричинену матеріальну шкоду, завдану транспортному засобу SsangYong Korando, державний реєстраційний номер АА2809ОН, в межах ліміту відповідальності, визначеному полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №4448330.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з вимогою №2246 від 18.09.2014 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку регресу, в якій просив останнього здійснити відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 12 061,36 грн. Відповідач зазначену вимогу отримав 06.10.2014, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №035 (копії вимоги та рекомендованого повідомлення наявні в матеріалах справи).

Доказів того, що відповідач задовольнив вимогу позивача та відшкодував шкоду в порядку регресу або надав обґрунтовану відповідь суду не надано.

Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виплати страхового відшкодування) передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов. Зазначена норма передбачає наявність у страховика права на пред'явлення регресного позову, а не вимоги до особи, відповідальної за завданий збиток.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Розмір оціненої шкоди з врахуванням фізичного зносу, завданої автомобілю SsangYong Korando, державний реєстраційний номер АА2809ОН, визначено суб'єктом оціночної діяльності у звіті №194 від 31.03.2014 в розмірі 15 474,40 грн.

Враховуючи те, що порядок здійснення відшкодування шкоди, визначений спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №4448330, які регламентують зобов'язання відповідача у спірних відносинах, відмінний від порядку відшкодування шкоди, передбаченого Законом України «Про страхування» та Договором №0111-0114-0426 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави, від 03.02.2014, та те що умовами полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №4448330 франшиза визначена в розмірі 500,00 грн., то матеріальна шкода, що підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу, становить 11 561,36 грн. (12 061,36 грн. - 500,00 грн.).

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини другої ст. 129 Конституції України та статей 4-2, 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору №0111-0114-0426 добровільного страхування транспортного засобу від 03.02.2014 та/або Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №4448330 суду не надано.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до роз'яснень Вищого господарського суду України, викладені у пункті 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 12 061,36 грн., завданої внаслідок ДТП та відшкодованої позивачем власнику автомобіля марки SsangYong Korando, державний реєстраційний номер АА2809ОН, є обґрунтованою, законною та підлягає частковому задоволенню в розмірі 11 561,36 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 124, 129 Конституції України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 11, 993, 1187 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 34, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, Голосіївський район, вул. Саксаганського, буд. 77, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (04073, м. Київ, Оболонський район, пров. Балтійський, буд. 20, ) 11 561,36 грн. (одинадцять тисяч п'ятсот шістдесят одну гривню тридцять шість копійок) страхового відшкодування та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 751,26 грн. (одну тисячу сімсот п'ятдесят одну гривню двадцять шість копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 22 травня 2015 р.

Суддя А. М. Селівон