РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Справа № 903/351/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Юрчук М.І.

при секретарі Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився;

від відповідача: Васькевич С.М.; Чижевський А.П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Фізична особа - підприємець Васькевич Сергій Миколайович на рішення господарського суду Житомирської області від 10.03.15р. у справі № 906/136/15 (суддя Лозинська І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт"

до відповідача Фізичної особи - підприємця Васькевича Сергія Миколайовича

про стягнення в сумі 14 663 грн. 55 коп.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 20 квітня 2015 року в справі № 903/351/15 (за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Арго-Р» (надалі - Позивач) до Фірми «Волвест» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі Відповідач 1) та Публічного акціонерного товариства «Оболонь» (надалі - Відповідач 2) про стягнення в сумі 167 620 грн. 30 коп..; а.с. 45-48) провадження у справі припинено на підставі підпункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України (у зв'язку із відсутністю предмету спору).

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Відповідач 2 звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 65-70), у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати повнітю, а справу передати на розгляд до місцевого господарського суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказана ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, апелянт як на підставу скасування ухвали суду, посилається на те, що вирішуючи питання про розподіл витрат, які підлягають сплаті за послуги адвоката, місцевим господарським судом, на думку апелянта, не було враховано, що розмір відшкодування витрат за послуги адвоката не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. Як зазначає апелянт, докази які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повиння надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат, однак в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують розумність витрат на оплату його послуг.

Ухвалою суду від 7 травня 2015 року (а.с. 64) апеляційну скаргу Відповідача 2 прийнято до провадження та призначено її розгляд на 20 травня 2015 року на 15 годину 30 хвилин.

Представники Відповідача 1 та Відповідача 2 в судове засідання від 20 травня 2015 року не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, про що свідчать повідомлення про врученя поштового відправлення (а.с. 87-88). Водночас, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 7 травня 2015 року явка сторін не була визнана обов'язковою.

В той же час, представник Відповідача 2 направив на адресу Рівненського апеляційного господарського суду клопотання (а.с. 89-90), в котрому, з підстав, висвітлених у даному клопотанні, просив здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника Відповідача 2.

Згідно з пункту 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18: у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору; господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.).

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та Відповідачем 2 подано клопотання про розгляд справи без участі його представника, а також враховуючи закінчення п'ятнадцятиденного строку розгляду даної апеляційної скарги 22 травня 2015 року в правовому полі статтей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників Відповідача 1 та Відповідача 2, за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні від 20 травня 2015 року представник Позивача (адвокат Литвинюк Ю.В.) заперечив проти доводів, висвітлені в апеляційній скарзі та просить оскаржувану ухвалу господарського суду Волинської області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представника Позивача, розглянувши матеріали та обставинами справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги Відповідача 2 слід відмовити, а оскаржувану ухвалу господарського суду Волинської області по справі № 903/351/15 залишити без змін. При цьому, колегія апеляційного господарського суду виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 березня 2015 року Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Відповідача 2 на користь Позивача 167620 грн. 30 коп., та про солідарне стягнення з Відповідача 1 на користь Позивача 200 грн. заборгованості по оплаті наданих послуг по просуванню продукції. Також, в даній позовній заяві, Позивач просив стягнути з Відповідача 2 витрати понесені Позивачем на правовому допомогу в розмірі 8 000 грн. та судовий збір в розмірі 3 352 грн. 41 коп..

Ухвалою господарського суду Волинської області від 31 березня 2015 року (а.с. 1) було порушено провадження у справі та призначено її розгляд в судовому засіданні на 20 квітня 2015 року.

В матеріалах справи міститься заява Позивача від 20 квітня 2015 року (а.с. 40) зі змісту котрої вбачається, що Відповідачем 2 на користь Позивача було здійснено перерахунок коштів двома платежами на загальну суму 167 620 грн. 30 коп., що складає суму основного боргу, згідно заявлених позовних вимог. Таким чином станом на дату розгляду справи (20 квітня 2015 року) Відповідачем 2 було погашено суму основного боргу, а відтак в суду з'явилися підстави для припинення провадження у справі щодо стягнення з Відповідача суми боргу у сумі 167 620 грн. 30 коп. на підставі підставі підпункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю предмету спору. Однак, у зв'язку з тим, що саме з вини Відповідача 2 Позивач змушений був звернутися до суду з позовною заявою щодо стягнення боргу, то судові витрати, котрі складаються з 3 352 грн. 41 коп. судового збору та 8 000 грн. витрат на правову допомогу, апріорі мають бути покладені на Відповідача 2.

При цьому, колегія суду звертає увагу на те, що після порушення провадження у даній справі (31 березня 2015 року), Відповідачем 2 платіжним дорученням № 716 від 8 квітня 2015 року (а.с. 41) на суму 153 620 грн. 30 коп. та платіжним дорученням № 715 від 8 квітня 2015 року (а.с. 42) на суму 14 000 грн. було погашено заборгованість за Договором № 72858 від 1 квітня 2014 року в сумі 167 620 грн. 03 коп..

З вищенаведеного вбачається, що Відповідачем 2 лише після порушення судової справи було вжито всіх заходів, спрямованих на добровільне врегулювання господарського спору в частині сплати заявленої Позивачем до стягнення суми. Відтак колегія суду констатує, що після сплати Відповідачем 2 на користь Позивача 167 620 грн. 03 коп. (що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжними дорученнями) сума заборгованості, що підлягала стягненню за Договором № 72858 від 1 квітня 2014 року перестала існувати.

З врахуванням встановлених обставин, колегія суду дійшла наступних висновків.

Як наголошено в пункті 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції": господарський суд припиняє провадження у справі в зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу україни), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань; визнання боржником претензії кредитора не є способом припинення зобов'язання і не свідчить про відсутність спору; особа, претензія якої визнана боржником, вправі звернутися до господарського суду з позовом про стягнення визнаної суми коштів.

Колегія суду констатує, що припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи усе наведене вище в даній судовій постанові, колегія суду дійшла до висновку про те, що між сторонами відсутній спір щодо стягнення 167 620 грн. 03 коп., а тому провадження у цій частині підлягає припиненню згідно підпункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Дане вчинено і місцевим господарським судом. Відповідно, Рівненський апеляційний господарський суд залишає без змін судову ухвалу в цій частині.

Також, в даній позовній заяві Позивач просив покласти на Відповідача 2 (з огляду на те, що спір доведений до суду саме з його вини) судові витрати, котрі складаються з 8 000 грн. витрат на правову допомогу та 3 352 грн. 41 коп. судового збору, з огляду на що, Рівненський апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Колегією суду встановлено, що між Позивачем та адвокатом Литвинюком Юрієм Володимировичем, діючим на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 5/113 від 9 липня 2009 року, було укладено договір № ПГ-14/15 від 16 березня 2015 року про надання юридичних (адвокатських) послуг (а.с. 33).

Відповідно до предмету договору про надання юридичних послуг, адвокат Литвинюк Ю.В. прийняв на себе зобов'язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором по досудовій підготовці та судовому розгляді справи за позовом Позивача до Відповідача 1 та Відповідача 2 про стягнення 167 620 грн. 30 коп..

Згідно Розділом 2 Договору про надання юридичних послуг, адвокат взяв на себе виконання наступної правової роботи: складання заяв правового характеру; юридичний аналіз обставин спору; юридична допомога з правового обґрунтування позиції та вимог; реалізація процесуальних прав Позивача; розробка документів і підготовка матеріалів для передання спору на розгляд суду; складанням позовної заяви; здійсненням представництва в суді; сприянням в суді у захисті прав та інтересів Позивача шляхом застосування правових заходів; заявлення клопотань, подання доказів, надання пояснень, уточнень позовних вимог, заперечень тощо.

Згідно пункту 1.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із наступними змінами), відповідно до частин п'ятої, шостої статті 28 Господарського процесуального кодексу України громадяни можуть вести свої справи в господарському суді особисто або через представників, повноваження яких підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю, або, якщо представником є адвокат, - ордером з доданим до нього договором чи засвідченим сторонами цього договору витягом з нього, в якому зазначено повноваження адвоката, або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної допомоги.

Відповідно статті 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України визначено, що: суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката при задоволенні позову покладаються на відповідача.

Положеннями пункту 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21 лютого 2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» визначається, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У статті 33 Правил адвокатської етики, затверджених Протоколом Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України, від 1 жовтня 1999 року, № 6, визначено наступне.

Гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення для клієнта; роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката; жодний з факторів, вказаних у частині третій цієї статті, не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв'язку стосовно до обставин кожного конкретного випадку.

Суд констатує, що на підтвердження проведення Позивачем оплати наданих адвокатських послуг Литвинюком Юрієм Володимировичем було долучено до матеріалів справи видатковий касовий ордер від 1 квітня 2015 року на суму 8 000 грн. (а.с. 43).

Колегія суду, дослідивши матеріали справи зауважує, що представник Позивача - адвокат Литвинюк Ю.В. належним чином виконував взяті на себе обов'язки, згідно договору про надання юридичних послуг (готував відповідні матеріали, збирав докази, здійснював розрахунок боргу, брав участь в судових засіданнях).

Беручи до уваги вищенаведені обставини, а також те, що спір до суду було доведено з вини Відповідача 2 (невиконання Відповідачем 2 зобов'язань перед Позивачем, взятих на себе за договором № 72858 від 1 квітня 2014 року, в частині оплати наданих Позивачем послуг по просуванню продукції узгоджених між сторонами торгівельних марок ТМ "Оболонь", "Живчик", "Прозора", "Зіберт", "Десант", "Хайк", "Карлінг", "Злата Прага", "Оболонь Жигулівське"), та те, що повне погашення суми існуючої заборгованості 167 620 грн. 30 коп. було здійснено Відповідачем 2 лише після звернення Позивача до суду з відповідним позовом та після порушення судом провадження у справі, колегія суду вважає, що витрати, пов'язані з розглядом справи в суді, що поніс Позивач (сплата судового збору в розмірі 3 352 грн. 41 коп. та витрати на оплату послуг адвоката), слід відшкодувати Позивачу відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України за рахунок Відповідача 2.

Враховуючи все вищевисвітлене та те, що провадження по справі припинено на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд з огляду на розумну необхідність стягнення судових витрат для даної справи в правовому полі статтей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України приходить до висновку про співрозмірність винагороди за адвокатські послуги в розмірі 8 000 грн. з обсягам виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № ПГ-14/15 від 16 березня 2015 року, а відтак витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 8 000 грн. та витрати по сплату судового збору в розмірі 3 352 грн. 41 коп. підлягають покладенню на Відповідача 2.

Відповідно, на переконання колегії суду, місцевим господарським судом законно та обгрунтовано припинено провадження по даній справи та покладено судові витрати на Відповідача 2 .

Інші доводи апелянта є безпідставними, спростовуються усім вищеописаним у даній судовій постанові, і до уваги апеляційним господарським судом не беруться.

Враховуючи усе вищевказане у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що ухвалу господарського суду Волинської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача 2 - без задоволення.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає за Відповідачам 2.

Керуючись статями 49, 99, 101, 103-105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Васькевича Сергія Миколайовича -

залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 10 березня 2015 року в справі № 906/136/15 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу № 906/136/15 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Юрчук М.І.