ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 року Справа № 904/1144/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

При секретарі Валярі М.Г.

Представники сторін не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИДНІПРОВСЬКА АГРАРНА ГРУПА» на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року у справі №904/1144/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТОМИР ЕССЕТ ПРОПЕРТИЗ», м. Житомир

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИДНІПРОВСЬКА АГРАРНА ГРУПА», м. Дніпропетровськ

про визнання договору про надання зворотної фінансової допомоги недійсним

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року (суддя Ліпинський О.В.) матеріли справи №904/1144/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИР ЕССЕТ ПРОПЕРТИЗ", м. Житомир до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИДНІПРОВСЬКА АГРАРНА ГРУПА", м. Дніпропетровськ про визнання договору про надання зворотної фінансової допомоги недійсним, направлені за територіальною підсудністю до господарського суду Житомирської області.

Не погодившись з ухвалою суду, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРИДНІПРОВСЬКА АГРАРНА ГРУПА» звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати, та передати справу до розгляду господарського суду Дніпропетровської області.

В обґрунтування своєї скарги позивач посилається на те, що ухвала прийнята внаслідок неправильного застосування місцевим господарським судом приписів ст. 15 ГПК України.

Зокрема, апелянт вважає, що при визначені територіальної підсудності, суд не врахував, що за спірним договором у сторін виникли взаємні права та обов'язки, що є підставою для розгляду справи у відповідності до вимог ч.3 ст. 15 ГПК України за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18 травня 2015 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 27 травня 2015 року.

В судове засідання сторони, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з'явились.

Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із участю представника в іншому засіданні.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі сторін і відмовити у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до абзацу 2 п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року N 18 (із змінами і доповненнями) (далі - Постанова Пленуму), господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до абзацу 1 п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, з аналізу вищенаведених норм випливає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки позивач не був позбавлений можливості забезпечити явку в судове засідання іншого представника і не навів доводів, з яких би вбачалось, що суд позбавлений можливості розглянути скаргу на підставі наявних доказів, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі сторін.

Крім того, колегія суддів зауважує, що у відповідності до ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, а тому з огляду на обмеженість строку розгляду скарги, відсутні підстави для відкладення за відсутності клопотання сторін про продовження терміну розгляду справи відповідно до ст.69 ГПК.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИДНІПРОВСЬКА АГРАРНА ГРУПА», м. Дніпропетровськ із позовом про визнання договору про надання зворотної фінансової допомоги недійсним, позивач посилався на укладання спірного договору неповноважною особою.

Направляючи справу за територіальною підсудністю до господарського суду Житомирської області, господарський суд першої інстанції виходив з того, що на момент пред'явлення позову до суду зобов'язаною стороною за спірним договором є лише Позивач, тому справа у відповідності до ч.1 ст. 15 ГПК України, підлягає розгляду господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо, тобто, за місцем знаходження позивача, юридична адреса якого: м. Житомир, пров. 2-1 Іподромний.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що саме позивач зобов'язаний виконати певні дії на користь відповідача, оскільки відповідач свої зобов'язання за договором виконав повністю - надавши грошові кошти, передбачені договором про надання зворотної фінансової допомоги. З огляду на вищезазначене, зобов'язаною стороною є позивач, тому справа підлягає розгляду за місцем знаходження позивача, який зареєстрований у м. Житомирі.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є вимога позивача визнати укладений договір про надання зворотної фінансової допомоги недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст.15 ГПК України справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

Проте, за змістом спірного договору про надання зворотної фінансової допомоги №2512/1ф від 25.12.2014 року вбачається, що відповідач прийняв на себе зобов'язання передати грошові кошти, а позивач зобов'язався повернути їх у встановлений договором строк, тобто, у сторін виникли взаємні права та обов'язки.

Як роз'яснено у інформаційному листі Вищого господарського суду України від 26 березня 2002 року N 01-8/350 «Про деякі питання практики визначення підсудності справ та передачі справ з одного господарського суду до іншого господарського суду», якщо договором, який є предметом спору, передбачено відповідні обов'язки обох сторін, то територіальна підсудність у таких випадках має визначатися згідно з частиною третьою статті 15 ГПК, і розгляд справи здійснюється тим господарським судом, до якого звернувся позивач.

Оскільки позивач звернувся із позовом про визнання договору недійсним, зобов'язання за яким виконано стороною даного договору, а саме - відповідачем перераховані грошові кошти, то у іншої сторони за договором - позивача - виникли зобов'язання повернути грошові кошти, у тому числі, і як правові наслідки недійсності договору, тому розгляд справи здійснюється тим господарським судом, до якого звернувся позивач.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про направлення справи за підсудністю до господарського суду Житомирської області є такими, що прийняті внаслідок неправильного застосування приписів ст. 15 ГПК України, тому у відповідності до ст.106 ГПК України ухвала підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд місцевого господарського суду Дніпропетровської області.

Керуючись ст. 91, 106 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИДНІПРОВСЬКА АГРАРНА ГРУПА» - задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року у справі № 904/1144/15 - скасувати.

Справу передати на розгляд місцевого господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст виготовлено 29.05.2015 року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.В.Чус