КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2015 р. Справа№ 910/26217/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Цимбалюк І.В. - представник, дов. № 106 від 04.02.2014;

від відповідача: Шумейко О.О. - представник, дов № 3/2014 від 02.06.2014;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Інжиніринг"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2015

у справі № 910/26217/14 (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Інжиніринг"

про стягнення 260 600,51 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у судовому засіданні 22.04.2015 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги у справі № 910/26217/14 до 20.05.2015.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2015 у справі № 910/26217/14 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено; позов задоволено повністю; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 236 291,05 грн. заборгованості, 13 918,48 грн. пені, 1 670,21 грн. 3% річних, 8 720,77 грн. інфляційних та 5 512,01 грн. судового збору.

Рішення мотивоване тим, що на виконання умов договору сторонами було підписано акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 за період з листопада 2013р. по липень 2014р. на суму 2 776 866,04 грн. без зауважень та заперечень; відповідач свої зобов'язання по оплаті виконаних будівельних робіт виконав лише частково, сплативши 2 510 574,99 грн., що підтверджується витягами із особового рахунку, копії яких наявні в матеріалах справи; аналізуючи зміст пункту 5.6.1 договору зрозуміло, що забезпечення та остаточне погодження розрахунків за електроенергію є обов'язком головного підрядника; зобов'язання, що існують між позивачем та відповідачем, жодним чином не пов'язані, та не впливають на відносини відповідача з TOB "Дана"; за розрахунком позивача, не спростованим у встановленому законом порядку відповідачем, останній за порушення зобов'язань за договором має сплатити 13 918,48 грн. пені, 8 720,77 грн. інфляційних, 1 670,21 грн. 3% річних; враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги, обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2015 у справі № 910/26217/14 скасувати частково, а саме: в частині стягнення 40 991,22 грн., з яких 31,38 грн. становить заборгованість позивача перед відповідачем за надані генпідрядні послуги, а 40 959,84 грн. - заборгованість позивача перед відповідачем за спожиту понад норму електроенергію, з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що витрати за ресурси, визначені у п. 5.1.6 договору, які перевищують зазначені норми, позивач сплачує за свій рахунок; заборгованість за надані відповідачем послуги з організації робіт (п. 2.9 договору) та спожиту понад норму позивачем електроенергію становить 40 991,22 грн.; відомість ресурсів включає в себе витрати електроенергії, необхідність використання якої обумовлена нормативними потребами позивача для виконання робіт за договором, оплата за які здійснюється за рахунок відповідача, в той же час, перевитрати електричної енергії, спожитої позивачем для забезпечення власних потреб позивача на будівельному майданчику, визначається актами наданих послуг, що складені на підставі узгоджених позивачем обсягів; на підставі обсягу використаної електроенергії, відповідачем оформлені відповідні акти надання послуг № 59 від 28.03.2014 та № 115 від 30.04.2014, загальна сума яких складає 40 959,84 грн., які незважаючи на звернення щодо їх оплати, не оплачені позивачем та обґрунтованої відповіді по них позивачем не надано; у зв'язку із неоплатою позивачем перевищеної використаної електроенергії, заборгованість за надані відповідачем послуги з організації робіт та спожиту позивачем електроенергію становить 40 991,22 грн. що унеможливлює узгодження поданої позивачем у складі позовної заяви суми заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її доводів, вказує на те, що витяг з журналу обліку, що додається відповідачем, не містить дати заповнення періоду, за який вказані показники постачання електроенергії; за нормами ДБН під подачею електроенергії розуміються дані, що визначають ліміт електроенергії, що надається для здійснення будівельних робіт, а не визначення обсягів її постачання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду міста Києва позовну заяву про стягнення з відповідача 236 291,05 грн. заборгованості за договором субпідряду № 21/11/2013 від 21.11.2013, 13 918,48 грн. пені, 1 670,21 грн. 3% річних, 8 720,77 грн. інфляційних втрат; судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, 21.11.2013 між позивачем та відповідачем укладено договір субпідряду № 21/11/2013, відповідно до п. 1.1 якого на умовах та в порядку, визначених цим договором, позивач, за договором субпідрядник, приймає на себе зобов'язання на власний ризик, власними та/або залученими силами, виконати і здати у встановлений цим договором строк, комплекс загально-будівельних робіт на об'єкті будівництва відповідача, за договором головного підрядника: "Комплекс по наданню послуг населенню (спортивний комплекс) з багатоповерховим паркінгом за адресою: вул. Академіка Заболотного, 37 у Голосіївському районі м. Києва", а відповідач зобов'язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх відповідно до умов цього договору.

Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи; у цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Факт виконання позивачем умов договору № 21/11/2013 та прийняття відповідачем виконаних позивачем робіт, підтверджується складеними та підписаними сторонами за договором № 21/11/2013 актами приймання виконаних будівельних робіт примірна форма КБ-2в та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати примірна форма КБ-3 за період з листопада 2013р. по липень 2014р. на загальну суму у розмірі 2 776 866,04 грн.

Зазначені акти приймання виконаних будівельних робіт примірна форма КБ-2в підписані позивачем та відповідачем, підписи скріплено відбитками печаток.

Відповідно до п. 2.5 договору № 21/11/2013, розрахунки за виконані роботи проводяться відповідачем на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт по формі № КБ-2в, довідок про вартість виконаних робіт по формі № КБ-3 та виконавчої документації по роботах звітного періоду (звітний місяць); строк розрахунків - до 15 числа місяця, наступного за звітним, при умові підписання відповідачем вищезазначених документів без зауважень, та подачі відповідачу на перевірку та підпис акту приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних робіт без порушень строків, вказаних у договорі.

Згідно із п. 2.6 договору № 21/11/2013 остаточний розрахунок за останній акт виконаних робіт за останній місяць виконання робіт, що є предметом цього договору або додаткових угод до нього, сторони здійснюють після прийняття відповідачем на підставі підписаного без зауважень кінцевого акту приймання виконаних будівельних робіт на весь комплекс робіт та довідки про вартість виконаних робіт на весь комплекс робіт за договором, за виключенням раніше здійснених розрахунків; строк розрахунків - протягом 15 календарних днів з моменту підписання відповідачем вищезазначених документів без зауважень.

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи і не заперечується відповідачем, останнім виконані позивачем роботи згідно із договором № 21/11/2013 оплачені частково, на суму у розмірі 2 540 574,99 грн., у зв'язку із чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем на суму у розмірі 236 291,05 грн.

У претензії від 20.10.2014 за № 711 позивач просив відповідача перерахувати позивачу грошові кошти у розмірі 236 291,05 грн.

Зазначена претензія надіслана відповідачу, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 20-21).

Відповіді на претензію позивача № 711 від 20.10.2014 та доказів відсутності заборгованості перед позивачем, відповідачем не надано.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору та вимог цього кодексу (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Доказів того, що позивачем виконано роботи за договором № 21/11/2013 не належним чином, наявності зауважень до виконаних позивачем робіт за договором № 21/11/2013 та відсутності заборгованості перед позивачем, відповідачем не надано.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення 236 291,05 грн. заборгованості є такою, що відповідає нормам законодавства та підтверджена матеріалами справи.

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення стороною зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 8.2 договору 21/11/2013 за невиконання умов договору відповідачем щодо термінів оплати етапу робіт та/або кінцевого строку оплати робіт, передбачених даним договором, відповідач на письмову вимогу позивача сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми неоплаченого етапу робіт за кожний прострочений день, що були спричинені несвоєчасним виконанням своїх обов'язків за договором.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 № 543/96-ВР із змінами і доповненнями, передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Здійснивши перерахунок суми пені, доданий позивачем до позовної заяви, апеляційний господарський суд, з урахуванням положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що сума пені у розмірі 13 918,48 грн. є правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, здійснивши перерахунок сум інфляційних втрат та 3% річних, апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що суми інфляційних втрат у розмірі 8 720,77 грн. та 3% річних у розмірі 1 670,21 грн., є правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Згідно із п.п. 2.9, 5.1.6 договору № 21/11/2013 сторони домовились, що за надання відповідачем в рамках даного договору позивачу послуг з організації робіт відповідача, відповідачу щомісячно нараховується винагорода в розмірі 1% від вартості виконаних позивачем у відповідному місяці робіт без врахування вартості матеріальних ресурсів, наданих відповідачем; послуги з організації робіт оформлюються окремим актом наданих послуг та виплачуються позивачем протягом 15 банківських днів після місяця, в якому такі послуги були надані, за умови оплати відповідачем актів виконаних робіт позивача у повному обсязі за термін, на основі якого розраховуються такі послуги з організації робіт; відповідач зобов'язаний за свій рахунок своєчасно, згідно із письмовими заявками позивача, забезпечити позивача водою, електроенергією та охороною в обсязі, необхідному для виконання робіт, згідно із нормативними потребами, передбаченим проектом та/або обгрунтованим розрахунком, узгодженим відповідачем; витрати за ресурси, визначені в даному пункті, які перевищують зазначені норми, позивач сплачує за свій рахунок.

Скаржником на підтвердження доводів про зменшення розміру заборгованості на загальну суму 40 991,22 грн. до матеріалів справи надано акт надання послуг № 59 від 28.03.2014 на суму 34 981,01 грн., акт надання послуг № 102 від 30.04.2014 на суму 31,38 грн. та акт надання послуг № 115 від 30.04.2014 на суму 5 978,83 грн.

Усі зазначені акти складені у односторонньому порядку відповідачем, а позивачем не підписані.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, оскільки сторони не дійшли згоди щодо зменшення вартості виконаних підрядних робіт на загальну суму 40 991,22 грн., на відповідача покладається тягар доказування обґрунтованості своїх тверджень.

Однак, відповідачем до матеріалів справи не надано доказів того, що за грудень 2013р. - лютий та березень 2014р. позивача було забезпечено такою кількістю електроенергії, яка перевищила встановлені норми на кількість, вартість якої склала зазначену в акті № 59 від 28.03.2014 суму 34 981,01 грн. та в акті № 115 від 30.04.2014 суму 5 978,83 грн. Адже, згідно із пунктом 5.1.6 договору № 21/11/2013 при перевірці зазначеної суми, слід встановити розмір електроенергії у письмовій заявці позивача, норми споживання, передбачені проектом та/або обґрунтованим розрахунком, погодженим сторонами.

Також у п. 5.1.6 договору № 21/11/2013 не передбачено умови про те, що витрати за ресурси, у даному випадку за електроенергію, визначені у даному пункті, які перевищують зазначені норми, підлягають врахуванню при оплаті виконаних позивачем робіт.

Отже, у разі наявності підстав, такі вимоги можуть бути заявлені відповідачем в окремому позові.

В акті відповідача від 30.04.2014 за № 102 відображена сума 31,38 грн. за послуги з організації робіт.

В зазначеному акті є посилання на наведені документи, проте, документів, окрім договору, не наведено, хоча відповідно до умов п. 2.9 договору № 21/11/2013 розмір винагороди залежить від вартості виконаних позивачем у відповідному місяці робіт без врахування вартості матеріальних ресурсів, наданих відповідачем.

Також слід зазначити, що й умовами п. 2.9 договору № 21/11/2013 не передбачено зменшення в односторонньому порядку розміру плати за виконані позивачем роботи.

Слід вказати на те, що надані до матеріалів справи відповідачем таблиці споживання електричної енергії на об'єкті, містять лише підсумкові кількості електричної енергії та ці таблиці підписані одноособово, керівником відповідача, а із витягу із журналу обліку використаної електроенергії неможливо встановити за який період витрачена вказана кількість електричної енергії .

Отже, зазначені докумени немає підстав визнати належними доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2015 у справі № 910/26217/14 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Інжиніринг" без задоволення.

2. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "АК Інжиніринг" 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 1; ідентифікаційний код 32041006) із Державного бюджету України зайве сплачений судовий збір в сумі 4 408,75 грн., перехований згідно із платіжними дорученнями № 664 від 09.02.2015 та № 667 від 09.02.2015, оригінали яких містяться в матеріалах справи.

3. Справу № 910/26217/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 21.05.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха