ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа № 5019/2320/11

Господарський суд Рівненської області у складі судді Заголдної Я.В. при секретарі судового засідання В'юненко І.І. за участю Марчука А.М. (від ПАТ "Кредобанк") розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю - компанія "Пульсар і Ко" до Відкритого акціонерного товариства "Кредобанк" в особі Рівненської філії ВАТ "Кредобанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ВАТ "Рівненська фабрика нетканих матеріалів" про визнання недійсним договору,

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю - компанія "Пульсар і Ко" (33001, м. Рівне, вул. Фабрична, 2) 21.10.2011 р. звернулося до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства "Кредобанк" (м. Львів, вул. Сахарова, 78) (правонаступником якого є ПАТ "Кредобанк" на підставі рішення Загальних зборів акціонерів № 2009/04 від 26.11.2009 р.) в особі Рівненської філії ВАТ "Кредобанк" (33000, м. Рівне, вул. Кавказька, 2) (пранонаступником якого є Рівненське відділення Центральної філії Публічного Акціонерного Товариства "Кредобанк" на підставі рішення Спостережної Ради Публічного Акціонерного Товариства "Кредобанк" № 46/2010 від 24.06.2010 р.), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ВАТ "Рівненська фабрика нетканих матеріалів" (поштова адреса: м. Рівне, вул. Фабрична, 2) (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Рівненська фабрика нетканих матеріалів") про визнання недійсним договору поруки № 395-8/3 від 26.02.2010 р.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 21.10.2011 р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі (суддя Бережнюк В.В.).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 01.12.2011 р. справу №5019/2320/11 направлено за підсудністю до господарського суду Львівської області.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.02.2012 р. апеляційну скаргу ТОВ-компанія "Пульсар і Ко" задоволено, ухвалу господарського суду Рівненської області від 01.12.2011 р. у справі № 5019/2320/11 скасовано.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.05.2012 р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Рівненська фабрика нетканих матеріалів" залишено без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 13.02.2012 р. у справі №5019/2320/11 - без змін.

28.05.2012 р. матеріали справи № 5019/2320/11 повернулися до господарського суду Рівненської області.

За результатами автоматичного розподілу справ між суддями справу № 5019/2320/11 розподілено судді Заголдній Я.В.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 29.05.12 р. справу № 5019/2320/11 прийнято до провадження суддею Заголдною Я.В. та призначено розгляд справи на 03.07.2012 р.

Ухвалою суду від 03.07.2012 р. розгляд справи відкладено на 30.07.2012 р.

Ухвалою суду від 30.07.2012 р. продовжено строк розгляду спору у справі № 5019/2320/11 на 15 днів, відкладено розгляд справи на 09.08.2012 р.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 09.08.2012 р. зупинено провадження у справі № 5019/2320/11 до вирішення пов'язаної з нею справи № 5019/2592/11 про визнання недійсним кредитного договору № 395-08, укладеного 25.09.2008 р. (в редакції від 03.12.2009 р.) між ПАТ "Кредобанк" та ПАТ "Рівненська фабрика нетканих матеріалів" (суддя Войтюк В.Р.), зобов'язано сторін повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у даній справі.

10.04.2015 р. від судді господарського суду Рівненської області Войтюка В.Р. надійшов лист (вх. № 8545/15), з якого вбачається, що рішенням господарського суду Рівненської області від 30.01.2015 р. по справі № 5019/2592/11 у позові Публічному акціонерному товариству "Рівненська фабрика нетканих матеріалів" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю - компанія "Пульсар і Ко" до відповідача Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" в особі Рівненської філії ПАТ "Кредобанк" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" про визнання недійсним договору відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.03.2015 р. рішення господарського суду Рівненської області від 30.01.2015 р. у справі № 5019/2592/11 залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 14.04.2015 р. поновлено провадження по справі № 5019/2320/11 за позовом ТОВ - компанія "Пульсар і Ко" до ВАТ "Кредобанк" в особі Рівненської філії ВАТ "Кредобанк", третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ВАТ "Рівненська фабрика нетканих матеріалів", про визнання недійсним договору з 12.05.2015 р., призначено справу № 5019/2320/11 до слухання в судовому засіданні на 12.05.2015 р., зобов'язано позивача надати суду оригінали документів, доданих до позовної заяви, для огляду в судовому засіданні, також у термін до 01.05.2015 р. надати: статут Товариства з обмеженою відповідальністю - компанія "Пульсар і КО" із змінами та доповненнями викладений в редакції, чинній станом на день укладання договору поруки № 395-8/3 від 26.02.2010 р., рішення загальних зборів Учасників Товариства або інші докази щодо створення Спостережної ради товариства із відображенням питань, що належать до компетенції останньої, письмові пояснення щодо обставин, викладених у позовній заяві, із урахуванням рішення господарського суду Рівненської області від 30.01.2015 р. по справі № 5019/2592/11 (суддя Войтюк В.Р.); запропоновано відповідачу подати суду у термін до 01.05.2015 р.: відзив стосовно позовної заяви ТОВ - компанія "Пульсар і Ко" до ВАТ "Кредобанк" в особі Рівненської філії ВАТ "Кредобанк", третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ВАТ "Рівненська фабрика нетканих матеріалів", про визнання недійсним договору із урахуванням рішення господарського суду Рівненської області від 30.01.2015 р. по справі №5019/2592/11 (суддя Войтюк В.Р.).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 05.05.2015 р. виправлено описку в п. 1 та в п. 2 резолютивної частини ухвали господарського суду Рівненської області від 14.04.2015 р. у справі № 5019/2320/11 про визнання недійсним договору, викладено останній в наступній редакції:

"1. Поновити провадження по справі № 5019/2320/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пульсар і Ко" до Відкритого акціонерного товариства "Кредобанк" в особі Рівненської філії ВАТ "Кредобанк", третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ВАТ "Рівненська фабрика нетканих матеріалів", про визнання недійсним договору з "19" травня 2015 р.

2. Справу № 5019/2320/11 призначити до слухання в судовому засіданні на "19" травня 2015 р. на 10:50 год. в приміщенні господарського суду Рівненської області (зал судових засідань каб. № 6).".

05.05.2015 р. від позивача надійшов лист на виконання вимог ухвали господарського суду Рівненської області від 14.04.2015 р., де зазначено, що загальними зборами учасників ТОВ-компанія "Пульсар і Ко" рішення щодо створення Спостережної ради товариства не приймалось та до якого долучено копію статуту ТОВ - компанія "Пульсар і Ко", зареєстрованого розпорядженням за № 161р від 27.01.2000 р.) із змінами та доповненнями викладений в новій редакції.

19.05.2015 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву ТОВ - компанія "Пульсар і Ко" від 21.10.2011 р. про визнання недійсним договору поруки № 395-8/3 від 26.02.2010 р.

У судовому засіданні 19.05.2015 р. судом встановлено, що позивач у судове засідання не з'явився, вимоги ухвали господарського суду Рівненської області від 14.04.2015 р. в повному обсязі не виконав, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку (що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення том 2 а.с. 11, а.с.24).

Крім того, від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю забезпечити явку представника в судове засідання 19.05.2015 р.

Розглянувши вищезазначене клопотання позивача, суд зазначає, що стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Враховуючи, що явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Пунктом 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Також, слід зазначити, що ГПК України не обмежує кількості представників, яких може призначити одна особа. Так, юридичну особу за посадою може представляти її керівник та інші особи, які є штатними працівниками юридичної особи, якщо вони діють у межах визначених законодавством чи установчими документами. Частиною 3 ст. 28 ГПК України визначено, що представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Оскільки метою судового представництва є необхідність забезпечення реалізації процесуальних прав осіб, які беруть участь у справі, суд зауважує, що позивач мав можливість здійснити повний та професійний судовий захист своїх інтересів не лише направивши представника в засідання суду для надання усних пояснень, а й виконавши всі вимоги ухвали господарського суду Рівненської області від 14.04.2015 р., зокрема, надавши суду оригінали документів, доданих до позовної заяви, для огляду в судовому засіданні та подавши суду у термін до 01.05.2015 р. письмові пояснення щодо обставин, викладених у позовній заяві, із урахуванням рішення господарського суду Рівненської області від 30.01.2015 р. по справі № 5019/2592/11 (суддя Войтюк В.Р.).

Крім того, чергове відкладення господарським судом розгляду справи № 5019/2320/11 призведе до виходу за межі граничного строку розгляду спору, встановленого ст. 69 ГПК України.

З огляду на зазначене, оскільки позивачу надавалось достатньо часу для виконання вимог ухвал господарського суду Рівненської обаласті від 14.04.2015 р. та 05.05.2015 р., проте остнній не скористався правом наданим йому ГПК, суд на підставі вимог статті 75 ГПК України дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання ТОВ-компанії "Пульсар і Ко" про відкладення розгляду справи та про розгляд цієї справи за наявними в ній матеріалами без участі представника позивача.

У судовому засіданні 19.05.2015 р. представник відповідача заперечив щодо поданої ТОВ - компанія "Пульсар і Ко" позовної заяви з підстав, зазначених у відзиві та просив суд відмовити ТОВ - компанія "Пульсар і Ко" у позові про визнання недійсним договору поруки.

В результаті розгляду матеріалів справи господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25.09.2008 р. між ВАТ "Кредобанк" (правонаступником якого є ПАТ "Кредобанк") (далі - Кредитор) та ВАТ "Рівненська фабрика нетканих матеріалів" (правонаступником якого є ПАТ "Рівненська фабрика нетканих матеріалів") (далі - Позичальник) укладено Кредитний договір № 395-08 згідно з умовами якого банк зобов'язався надати позичальникові у власність грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ними та комісії.

03.12.2009 р. між ВАТ "Кредобанк" та ВАТ "Рівненська фабрика нетканих матеріалів" укладено Договір № 1 про зміну умов кредитного договору № 395-08 від 25.09.2008 р. шляхом викладення в новій редакції.

26.02.2010 р. між ВАТ "Кредобанк" (від імені та в інтересах якого діяв директор Рівненської філії ВАТ "Кредобанк" Кучевський В.В.) (далі - Кредитор), ВАТ "Рівненська фабрика нетканих матеріалів" (від імені якого діяв голова Правління Коберський В.М.) (далі - Боржник, Позичальник) та ТОВ - компанія "Пульсар і Ко" (далі - Поручитель) укладено договір поруки № 395-8/3, яким забезпечуються вимоги Кредитора до Боржника, що випливають з Кредитного договору № 395-08 від 25.09.2008 р., з урахуванням всіх можливих змін та доповнень, що можуть бути внесені до нього, згідно якого Кредитору надається інвестиційний кредит в сумі 1 950 000, 00 євро, строком на 120 місяців, терміном погашення до 31.03.2011 р. (п. 2.1. Договору поруки, а.с. 11).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 09.08.2012 р. зупинено провадження у справі № 5019/2320/11 до вирішення пов'язаної з нею справи № 5019/2592/11 про визнання недійсним кредитного договору № 395-08, укладеного 25.09.2008 р. (в редакції від 03.12.2009 р.) між ПАТ "Кредобанк" та ПАТ "Рівненська фабрика нетканих матеріалів" (суддя Войтюк В.Р.).

Рішенням господарського суду Рівненської області від 30.01.2015 р. по справі № 5019/2592/11 у позові Публічному акціонерному товариству "Рівненська фабрика нетканих матеріалів" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю - компанія "Пульсар і Ко" до відповідача Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" в особі Рівненської філії ПАТ "Кредобанк" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" про визнання недійсним договору відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.03.2015 р. рішення господарського суду Рівненської області від 30.01.2015 р. у справі № 5019/2592/11 залишено без змін.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

У позовній заяві ТОВ - компанія "Пульсар і Ко" обгрунтовує свої вимоги наступним.

Статтею 154 Цивільного кодексу України передбачено, що установчим документом акціонерного товариства є його статут. Статут акціонерного товариства крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має містити відомості про: розмір статутного капіталу; умови про категорії акцій, що випускаються товариством, та їхню номінальну вартість і кількість; права акціонерів; склад і компетенцію органів управління товариством та про порядок ухвалення ними рішень. У статуті акціонерного товариства мають також міститися інші відомості, передбачені законом.

Статтею 89 Господарського кодексу України передбачено, що управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.

За змістом ст. 46 Закону України "Про господарські товариства" в акціонерному товаристві з числа акціонерів може створюватися наглядова рада акціонерного товариства, яка представляє інтереси акціонерів у період між проведенням загальних зборів і в межах компетенції, визначеної статутом, контролює і регулює діяльність виконавчого органу. Статутом акціонерного товариства або за рішенням загальних зборів акціонерів на наглядову раду акціонерного товариства може бути покладено виконання окремих функцій, що належать до компетенції загальних зборів. Питання, віднесені статутом акціонерного товариства до виключної компетенції наглядової ради акціонерного товариства, не можуть бути передані на вирішення виконавчих органів товариства.

Також, позивач зазначає, що відповідно до вимог Статуту ТОВ - компанія "Пульсар і Ко" до компетенції Спостережної ради товариства відноситься попереднє письмове погодження проведення Правлінням товариства будь-яких угод (зокрема, укладання угод застави майна Товариства, поруки, видання, та/або погашення векселю від імені Товариства; акцептування від імені товариства векселю іншого емітента; операції з цінними паперами; надання позичок та/або позик за рахунок коштів Товариства; прощення боргу дебіторів Товариства або частини боргу; отримання кредитів і т. ін.), наслідком яких (дій) може бути правове обтяження майна та/або майнових прав Товариства, перехід від товариства права власності на його майно та/або майнові права до інших осіб. Дане положення не розповсюджується на дії або угоди, зазначені в пп.8.3.3. є), ж) даного Статуту.

Позивач в обгрунтування своїх вимог посилається та те, що до компетенції Спостережної ради товариства відноситься попереднє письмове погодження укладання Правлінням Товариства в процесі поточної фінансово-господарської діяльності будь-яких угод, сума яких (одноразово або за декілька разів) на протязі одного календарного місяця досягає або перевищує суму, яка становить 50 відсотків Статутного фонду Товариства. У разі, якщо зазначена сума знаходиться в межах від 50 до 80 відсотків Статутного фонду, від імені Спостережної ради питання про надання такої згоди вирішує Голова Спостережної ради одноособово. У разі, якщо зазначена сума дорівнює або перевищує 80 відсотків Статутного фонду, питання про надання такої згоди вирішується на засіданні Спостережної ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.05.2015 р. заперечував щодо поданого ТОВ - компанія "Пульсар і Ко" позову та зазначив, що позивачем не наведено достатніх доказів в обгрунтування своїх вимог.

Зокрема, представник ПАТ "Кредобанк" Марчук А.М. зауважив, що позивач, посилаючись на вимоги Статуту, не вказав конкретний пункт Статуту (затвердженого Протоколом Зборів Засновників (Учасників) від 21.02.2005 р., чинному на момент укладення договору поруки (далі - Статут)), оскільки пункт "До компетенції Спостережної ради товариства відноситься попереднє письмове погодження проведення Правлінням товариства будь-яких угод (зокрема, укладання угод застави майна Товариства, поруки, видання, та/або погашення векселю від імені Товариства; акцептування від імені товариства векселю іншого емітента; операції з цінними паперами; надання позичок та/або позик за рахунок коштів Товариства; прощення боргу дебіторів Товариства або частини боргу; отримання кредитів і т. ін.), наслідком яких (дій) може бути правове обтяження майна та/або майнових прав Товариства, перехід від товариства права власності на його майно та/або майнові права до інших осіб. Дане положення не розповсюджується на дії або угоди, зазначені в пп.8.3.3. є), ж) даного Статуту." та пункт "До компетенції Спостережної ради товариства відноситься попереднє письмове погодження укладання Правлінням Товариства в процесі поточної фінансово-господарської діяльності будь-яких угод, сума яких (одноразово або за декілька разів) на протязі одного календарного місяця досягає або перевищує суму, яка становить 50 відсотків Статутного фонду Товариства. У разі, якщо зазначена сума знаходиться в межах від 50 до 80 відсотків Статутного фонду, від імені Спостережної ради питання про надання такої згоди вирішує Голова Спостережної ради одноособово. У разі, якщо зазначена сума дорівнює або перевищує 80 відсотків Статутного фонду, питання про надання такої згоди вирішується на засіданні Спостережної ради." у вказаному Статуті відсутні.

Також, представник відповідча зазначив, що відповідно до п. 4.1. Статуту у позивача відсутній такий орган як Спостережна Рада.

Крім того, ТОВ - компанія "Пульсар і Ко" в позовній заяві посилається на ст. 46 Закону України "Про господарські товариства", у якій іде мова про акціонерне товариство, однак позивач є товариством з обмеженою відповідальністю.

Дослідивши зібрані у справі письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, заслухавши представника відповідача, суд дійшов висновку, що в позові необхідно відмовити з оглдяду на наступне.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 р. визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмету і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до п. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом: визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства, в тому числі є: свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 215 Цивільного кодексу встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 р. передбачено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з ч. 4 ст. 179 Цивільного кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України "Про господарські товариства" до господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Відповідно до п. 1.1. Статуту ТОВ - компанії "Пульсар і Ко", зареєстрованого розпорядженням № 161р від 27.01.2000 р. із змінами і доповненнями викладений в новій редакції, затвердженого Протоколом № 75 Зборів Засновників (Учасників) від 21.02.2005 р. (далі - Статут), позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю - компанія "Пульсар і Ко" - створене на підставі та у відповідності із Законами України "Про власність", "Про зовнішньоекономічну діяльність", "Про господарські товариства", Господарським та Цивільним Кодексами України, іншими нормативними документами на добровільних засадах, з метою розширення сфер та створення нових робочих місць, задоволення потреб в його послугах, роботах, продукції та реалізації на базі одержаних прибутків соціальних і економічних інтересів Учасників Товариства (том 1, а.с. 13).

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Відповідно до п. 4.1. Статуту позивача - Управління Товариством та контроль за його діяльністю здійснюють:

вищий орган Товариства - збори Учасників Товариства;

виконавчний орган Товариства - одноособовий (Генеральний директор);

контролюючий орган Товариства - ревізійна комісія (том 1 а.с.17).

Згідно із Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України" від 27.05.2007 р. N 997-V у тексті Закону України "Про господарські товариства" слова "установчий договір", "збори учасників", "статутний фонд", "рада товариства (спостережна рада)", "рада акціонерного товариства (спостережна рада)" у всіх відмінках замінено відповідно словами "засновницький договір", "загальні збори учасників", "статутний (складений) капітал", "наглядова рада товариства", "наглядова рада акціонерного товариства" у відповідному відмінку.

Як вбачається з листа позивача (вх. № 10535/15 від 05.05.2015 р.) загальними зборами учасників ТОВ - компанія "Пульсар і Ко" рішення щодо створення Спостережної ради товариства не приймалось (том 2 а.с. 27).

Договір поруки від 26.02.2010 р. № 395-8/3 укладено в письмовій формі, підписано Генеральним директором ТОВ-компанія "Пульсар і Ко" Прищепою В.П., Генеральним директором ВАТ "Рівненська фабрика нетканих матеріалів" Коберським В.М., директором Рівненської філії ВАТ "Кредобанк" Кучевським В.В. та скріплено відтисками печаток зазначених суб'єктів господарсювання.

Таким чином, від імені Товариства з обмеженою відповідальністю- компанії "Пульсар і Ко" (Поручителя, позивача) договір поруки № 395-8/3 від 26.02.2010 р. підписав Генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю - компанія "Пульсар і Ко" - Прищепа В.П., що діяв на підставі статуту (том 1, а.с. 11).

Відповідно до п. 1.2. Статуту одним із Засновників (Учасників) та власником Товариства є Прищепа В.П. (том 1: а.с. 13, том 2: а.с. 14).

Відповідно до п. 4.6 Статуту позивача Генеральний директор одноособово є виконавчим органом товариства. Генеральний директор вирішує всі питання діяльності Товариства, за винятком тих, що входять до виключної компетенції зборів Учасників. Генеральний директор, зокрема, вчиняє правочини та укладає договори від імені Товариства. Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені Товариства (том 1 а.с. 18-19).

Отже, Генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю"Пульсар і Ко" Прищепа В.П. правомірно підписав від імені товариства договір поруки № 395-8/3 від 26.02.2010 р.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено в ході судового розгляду справи та не підтверджено належними доказами підстав недійсності правочину, а саме недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, а тому у господарського суду відсутні законні підстави для задоволення позову.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 35, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено " 21" травня 2015 року.

Суддя Заголдна Я.В.