УХВАЛА

20.05.2015Справа № 910/7579/15-г

За позовом Військового прокурора Запорізького гарнізону гарнізону

Південного регіону Українив інтересах держави в особі

Запорізького державного підприємства "Радіоприлад"

до Публічного акціонерного товариства "НЕОС БАНК"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Дата Майнінг Груп"

про визнання недійсним договору №5-11/14-Ф від 28.11.2014р.

факторингу

Суддя Трофименко Т.Ю.

В засіданні приймали участь:

Від прокуратури: Стригун М.А., посвідчення № 025147 від 26.03.2014р.

Від позивача: Денисюк О.С. - по довіреності №10-ГП від 07.05.2013р.

Від відповідача-1 : Дубров Д.Г. по довіреності № Д-908 від 18.07.2014р.

Від відповідача -2: не з'явився

Обставини справи:

Військовий прокурор Запорізького гарнізону гарнізону Південного регіону України звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва інтересах держави в особі Запорізького державного підприємства "Радіоприлад" про визнання недійсним договору №5-11/14-Ф від 28.11.2014р. факторингу, укладеного між Публічним акціонерним товариством "НЕОС БАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дата Майнінг Груп".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/7579/15-г, розгляд справи призначено на 22.04.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.04.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 20.05.2015р.

22.04.2015р., через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов, відповідно до якого заперечує проти позову виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.02.2009 у справі № 10/115/09 за позовом ВАТ «Банк Кіпру» (змінило назву на ПАТ «Неос Банк» у 2014 р.) було стягнуто суму заборгованості з Позивача за кредитним договором № 16/07 від 15.10.2007 р. та розірвано кредитним договір.

Таким чином, судом було підтверджено майнові права кредитора, а саме право вимагати повернення суми кредиту, нарахованих процентів за його користування та штрафних санкцій, відповідно до умов договору та розрахунку заборгованості, які міститься в матеріалах справи № 10/115/09. Також, з дати набрання рішенням суду про стягнення законної сили розірвано кредитний договір - припинено нарахування процентів, штрафних санкцій та інші взаємні зобов'язання сторін, що виникали з кредитного договору.

П. 2.1 оскаржуваного договору факторингу та кореспондуючий йому п. 3.1. За змістом останніх до фактора переходять саме права грошової вимоги, що виникли з договору кредиту. Клієнт за оскаржуваним договором не передавав будь-яких процесуальних прав, прав стягувана чи позивача, жодним чином не намагався врегулювати будь-які правовідносини окрім цивільних, що стосувалися матеріального майнового права клієнта - права грошої вимоги, яке підтверджено рішенням суду.

Позивач викривлено тлумачить правову позицію Верховного суду України, викладену у його постанові від 19.08.2014 р. у справі N2 923/945/13, оскільки у наведеній справі за оскаржуваним договором сторони намагалися передати права за рішеннями суду, а не за цивільно-правовим договором. Процитуємо другий аркуш вказаної постанови ВС України: «Пунктом 2 зазначеного договору передбачено, що за цими документами цесіонарій набуває права (замість цедента) вимагати від боржника належного виконання наступних зобов'язань: рішення господарського суду Херсонської області від 2 липня 2009 року в справі № 11/108-09 про стягнення ТОВ «Південенерго» на користь ТОВ «Камбіо» боргу в 107 471 грн 98 коп. (за мінусом сплачених боржником цеденту 8 102 грн 72 коп.) та всіх інших документів пов'язаних з розглядом справи.»

Сторони дійсно не мають можливості замінити встановлений законом порядок процесуального правонаступництва цивільно-правовим договором, але такий підхід не має жодного відношення до поточної справи

Таким чином, оскаржуваний договір не суперечить вимогам законодавства, оскільки стосується передачі існуючого цивільного майнового права (грошової вимоги) кредитора, а не процесуальних прав стягувача чи позивача.

На сторінці 6 позовної заяви Прокурор посилається на недотримання форми правочину про перехід прав кредитора, але оскаржуваний договір укладений у простій письмовій формі, так само як і договір кредиту, що прямо видно з додатків до позовної заяви.

Якщо прокурор мав на увазі перехід прав за договорами забезпечення до кредитного договору № 16/07 від 15.10.2007 р., то договором факторингу лише обумовлено подальший перехід прав за договорами забезпечення. Щодо самих договорів забезпечення укладено окремі договори відступлення, але це питання не входить до предмету розгляду у даній справі.

18.05.2015р. та 20.05.2015р., через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи на вимогу ухвали суду.

В минулому судовому засіданні представником відповідача -1 заявлено клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 5 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання мотивоване тим, що п. 9.2 оспорюваного договору факторингу № 6-11/14-Ф від 28.11.2014 р. вміщує третейську угоду сторін про передачу будь-яких спорів, що виникають у зв'язку з ним, в тому числі щодо його дійсності на розгляд і остаточне вирішення до Постійнодіючого третейського суду при ВГО "Всеукраїнський фінансовий союз".

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

За змістом п. 4.2 Постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

В даному судовому засіданні суд поставив на обговорення заявлене клопотання представника відповідача -1 про припинення провадження у справі.

Представники прокуратури та позивача заперечували проти його задоволення.

Суд розглянувши заявлене клопотання представника відповідача -1 про припинення провадження у справі на підставі п. 5 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України та заслухавши думку представників сторін відмовляє в його задоволення як необґрунтовано заявленого, з огляду на наступне.

За положеннями статті 5 Закот Україні "Про третейські суди" юридичні та (або) фізичні особи мають право передати на роз ляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до Закону № 1701-IV третейський суд - це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та (або) юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Згідно з Конституцією Україна є демократичною, соціальною, правовою державою.

Гарантуючи судовий захист з боку держави. Конституція одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64).

Способами реалізації права кожного захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері господарський правовідносин є звернення до третейського суду (у передбаченому Законом № 1701-IV випадках і порядку) та судовий захист.

Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних та господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності й не є здійсненням правосуддя.

Ураховуючи положення статей 55, 64, 124 Конституції, аналізуючи зміст Закону № 1701-ІУ, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішувати спори лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду, і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди.

Таким чином,оскільки ЗДІІ «Радіоприлад» не є стороною договору факторингу № 6- 11/14-Ф від 28.11.2014 р. укладеного між Публічним акціонерним товариством «НЕОС БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп», який вміщує третейську угоду сторін, тому підстави для припинення провадження по справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України - відсутні.

Крім того, в минулому судовому засіданні представником відповідача-1 було заявлено клопотання про залишення позову без розгляду з огляду на те, що при поданні позову Прокурором було допущено одразу три істотні порушення. По-перше, позов поданий в інтересах державного підприємства, що виключається ГПК та Рішенням КС України. По-друге, не вказаний орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Крім того, спірні правовідносини не мають впливу на інтереси держави.

За змістом ст. 62 Господарського кодексу України (далі - ГК) підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Таким чином, законні господарські правовідносини державного підприємства не мають стосунку до інтересів держави. Більше того, у даній справі, Позивач навіть не є стороною оспорюваного правочину, те чи інше його волевиявлення не мало би впливу ані на господарські відносини, ані на інтереси держави.

В даному судовому засіданні суд поставив на обговорення заявлене клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Представники прокуратури та позивача заперечували проти його задоволення.

Суд розглянувши заявлене клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду та заслухавши думку представників сторін відмовляє в його задоволення як необґрунтовано заявленого, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 29 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступати за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 ГПК господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 N 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (далі - Рішення Конституційного Суду України) під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідні повноваження органу місцевого самоврядування визначаються з огляду на вимоги Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Системний аналіз приписів статті 36 1 Закону України "Про прокуратуру" і норм ГПК (зокрема, статті 29 та пункту 6 частини першої статті 81) свідчить про наявність у прокурора права на звернення до господарського суду з позовом в інтересах громадянина (в тому числі фізичної особи-підприємця) за наявності підтверджених належними доказами підстав, передбачених частиною другою статті 36 1 названого Закону, та з урахуванням правил статті 12 ГПК стосовно підвідомчості справ господарському суду.

При цьому необхідно враховувати, що відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань удосконалення діяльності прокуратури" від 18.09.2012 N 5288-VI на території адміністративно-територіальних одиниць, на яких центри надання безоплатної вторинної допомоги не розпочали надання такого виду правової допомоги, органи прокуратури можуть здійснювати представництво в суді інтересів громадян з такої підстави, як неспроможність громадянина через свій матеріальний стан самостійно захисти свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження.

Згідно з частиною другою статті 29 ГПК у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах громадянина зазначений орган чи громадянин набуває статусу позивача, а в разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача і як такий зазначається у позовній заяві.

Закон не обмежує право прокурора на подання позову в інтересах держави в особі того її органу, що перебуває поза територією, на яку поширюються повноваження даного прокурора.

Право прокурора на подання позову до господарського суду не ставиться законом у залежність від наявності у прокурора матеріалів прокурорської перевірки з того питання, з якого подано позов.

В даному судовому засіданні представником позивача подано заяву про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Розглянувши подане клопотання, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, суд вважає за доцільне подане клопотання задовольнити, строк вирішення спору у даній справі продовжити на п'ятнадцять днів.

Суд відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника позивача, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи вищевикладене, клопотанням представника позивача про продовження строків розгляду спору, керуючись ст.ст. 69, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х ВА Л И В :

Продовжити строк розгляду спору на 15 днів.

Оголосити в судовому засіданні перерву до 10.06.15 о 11:10 год.

Судове засідання відбудеться в приміщенні господарського суду міста Києва за адресою 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44, зал судових засідань № 8 (корпус Б).

Учасникам процесу направити в судове засідання своїх представників, повноваження яких оформити у відповідності з вимогами ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, а також надати належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують повноваження представників.

Суддя Трофименко Т.Ю.