ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2015 р.Справа № 922/1723/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус", м. Ірпінь
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комплекс "Донецький", м. Маріуполь
про стягнення 336 270,98 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агробонус", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комплекс "Донецький" (надалі - Відповідач): основного боргу у розмірі 269 728,08 грн., пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 5 081,34 грн., 3% річних у розмірі 1 172,61 грн., штрафу в розмірі 46 022,10 грн., відсотків за користування товарним кредитом в розмірі 14 266,85 грн., а також просить суд покласти на Відповідача судовий збір.

Представник Позивача у судове засідання не з'явився, у наданому клопотанні просить суд розглядати справу без участі уповноваженого представника. Також у клопотанні зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник Відповідача у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Вимоги ухвали суду не виконав. Про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд зазначає, що неодноразово Відповідач повідомлявся, мав можливість дізнатись про слухання справи через офіційний сайт "http://hr.arbitr.gov.ua/", де була викладена інформація про розгляд справи з зазначенням сторін, датою та часом слухання та предметом спору. Зазначені докази підтверджуючі таке повідомлення знаходяться в матеріалах справи.

Судом виконано процесуальний обов'язок щодо повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої листом Вищого господарського суду України від 19.02.2013 р. та затвердженої наказом Державної удової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28, а тому суд вважає можливим розглядати справу за наявними в ній матеріалами, як це передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02 - 5/289 із змінами "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України").

Крім того, в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 14.08.2007р. № 01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" (пункт 15) зазначено, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, місцезнаходження сторін (для юридичних осіб).

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. N 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України (надалі - ГПК України), не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із статтею 93 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 ГПК України розглядає справу за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши присутніх представників сторін, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

22 квітня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агробонус" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АПК «Донецький»" (відповідач) було укладено договір поставки № Д3001 (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався поставити та передати у власність відповідача товар, а відповідач прийняти та оплатити його вартість на умовах, визначених даним договором.

Асортимент, ціна, строк оплати, одиниця виміру, кількість, вартість партії товару визначається сторонами в специфікаціях до даного договору або в видаткових накладних (п.1.2 договору).

Пунктом 1.3 договору сторони погодили, що товар поставляється партіями в порядку та на умовах, визначених даним договором, відповідно до специфікацій або видаткових накладних, що оформляються сторонами на кожну партію товару та є невід'ємними частинами даного договору. В разі поставки товару на умовах відстрочення платежу асортимент, ціна, строк оплати, одиниця виміру, кількість, вартість партії товару визначається сторонами виключно в специфікації до даного договору.

У п.5.1 договору сторони погодили, що відповідач здійснює оплату за товар в українських гривнях шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача згідно рахунку-фактури в порядку і строки, визначені в специфікації. У разі поставки товару згідно видаткових накладних оплата товару здійснюється відповідачем на умовах повної попередньої оплати згідно рахунку-фактури позивача, але в будь-якому випадку не пізніше 10 календарних днів після поставки товару.

На момент виставлення відповідного рахунку-фактури сума вартості товару визначається позивачем за курсом продажу долара США або євро до гривні згідно даних Української міжбанківської валютної біржі +1,0% до цього курсу (п.5.3 договору).

Пунктом 5.3.2 договору сторони погодили, що у випадку підвищення курсу долара США (євро), відповідач сплачує проіндексовану суму платежу.

В разі поставки товару до його повної оплати, відповідно до п.5.8 договору, відповідач зобов'язався сплатити відсотки за користування товарним кредитом у наступному порядку: п.5.8.1 договору - в період до кінцевого строку оплати вартості товару, зазначеної в відповідній специфікації до договору відсотки за користування товарним кредитом не нараховуються; п.5.8.2 договору - початком нарахування відсотків за користування товарним кредитом вважається: наступний день за днем кінцевої сплати вартості товару зазначеної в відповідній специфікації до договору або наступний день за днем поставки неоплаченого відповідачем товару (в разі поставки на умовах попередньої оплати); п.5.8.3 договору - плата за використання товарного кредиту становить 0,1% від вартості поставленого та неоплаченого товару за кожен календарний день користування, починаючи з дати, визначеної в п.5.8.2 договору до дня оплати товару в повному обсязі.

На виконання умов договору сторонами було підписано специфікації, що передбачали наступні умови розрахунку за поставлений товар.

Згідно з умовами оформленої Специфікації від 22.04.2013 року до Договору Відповідач був зобов'язаний здійснити оплату на наступних умовах: -30% в розмірі 98 505,53 грн. в строк до 25.04.2013 р; -70% в розмірі 229 846,23 грн. в строк до 01.10.2013 р.

За цією специфікацією Відповідачем здійснено оплату в розмірі 118 575,94 грн.; заборгованість за цією специфікацією склала 209 775,82 грн.

Згідно з умовами оформленої Специфікації від 14.05.2013 року до Договору Відповідач був зобов'язаний здійснити оплату на наступних умовах: -30% в розмірі 4 349,88 грн. в строк до 17.05.2013 р; -70% в розмірі 10 149,72 грн. в строк до 01.10.2013 р.

За цією специфікацією Відповідачем здійснено оплату в розмірі 4 349,88 грн.; заборгованість за цією специфікацією склала 10 149,72 грн.

Згідно з умовами оформленої Специфікації від 01.06.2013 року до Договору Відповідач був зобов'язаний здійснити оплату на наступних умовах: -30% в розмірі 4 364,98 грн. в строк до 17.05.2013 р; -70% в розмірі 10 184,96 грн. в строк до 01.10.2013 р.

За цією специфікацією Відповідачем здійснено оплату в розмірі 4 364,98 грн.; заборгованість за цією специфікацією склала 10 184,96 грн.

Всього Відповідачем здійснено оплату за товар, що був поставлений згідно з оформленими специфікаціями до Договору на загальну суму 127 290,80 грн., а заборгованість за такими поставками становить 230 110,50 грн.

Крім того, Позивачем було поставлено товар без укладання Специфікації, а саме згідно видаткової накладної №3024 від 18.09.2013 р. на суму 79 235,17 грн. Відповідач здійснив оплату за товар, отриманий згідно цієї накладної в розмірі 39 617,59 грн. Заборгованість за цією поставкою становить 39 617,58 грн.

Відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

На підставі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків виникають з договорів та інші правочини. Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюються або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згідно статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правопорушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність передбачену шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку встановленому ч.1 ст. 216, ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно приписів статей 549-552 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) визнається грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка , що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 Господарського кодексу України).

За приписами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивач на виконання умов договору передав відповідачу товар на загальну суму 436 636,47 грн., що підтверджується видатковими накладними: - № 1547 від 08.05.2013р. на суму 183 866,84 грн.; - № 1904 від 20.05.2013р. на суму 66 495,96 грн.; - № 1946 від 22.05.2013р. на суму 77 988,96 грн.; - № 2334 від 07.06.2013р. на суму 14 499,60 грн.; - № 2336 від 07.06.2013р. на суму 14 549,94 грн.; - № 3024 від 18.09.2013р. на суму 79 235,17 грн., оформленими належним чином та наявними у матеріалах справи.

Видаткові накладні відповідають вимогами ст. 9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Дані накладні є первинними документами, які фіксують здійснення господарської операції (поставка товару) та початок перебігу строку для оплати за поставлений товар.

Як було зазначено вище, відповідач зобов'язався здійснити оплату товару поставленого на умовах, визначених у специфікаціях: згідно специфікації від 22.04.2013 р. - шляхом 30% попередньої оплати в розмірі 98 505,53 грн. до 25.04.2013р., остаточний розрахунок з відстроченням платежу в розмірі 70% в сумі 229 846,23 грн. до 01.10.2013р. та за поставлений позивачем товар згідно видаткових накладних не пізніше 10 календарних днів після поставки товару.

Згідно специфікації від 14.05.2013 р. - шляхом 30% попередньої оплати в розмірі 4 349,88 грн. до 17.05.2013 р., остаточний розрахунок з відстроченням платежу в розмірі 70% в сумі 10 149,72 грн. до 01.10.2013р. та за поставлений позивачем товар згідно видаткових накладних не пізніше 10 календарних днів після поставки товару.

Згідно специфікації від 01.06.2013 р. - шляхом 30% попередньої оплати в розмірі 4 364,98 грн. до 17.05.2013р., остаточний розрахунок з відстроченням платежу в розмірі 70% в сумі 10 184,96 грн. до 01.10.2013 р. та за поставлений позивачем товар згідно видаткових накладних не пізніше 10 календарних днів після поставки товару.

Відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, за отриманий товар розрахувався частково в розмірі 166 908,39 грн., а саме: - 29.04.2013р. в сумі 98 575,94 грн.; - 15.05.2013р. в сумі 4 349,88 грн.; - 03.06.2013р. в сумі 4 364,98 грн.; - 11.09.2013р. в сумі 39 617,59 грн.; - 18.10.2013р. в сумі 15 000,00 грн.; - 07.11.2013р. в сумі 5 000,00 грн., що підтверджується копіями банківських виписок, наявними у справі.

Таким чином, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 269 728,08 грн.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем у сумі 269 728,08 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач, за умовами п.5.8 договору, зобов'язався сплатити відсотки за користування товарним кредитом.

Пунктом.5.8.3 договору сторони погодили, що плата за користування товарним кредитом становить 0,1% від вартості поставленого та неоплаченого товару за кожен календарний день користування, починаючи з дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Продаж товару в кредит передбачена ст. 694 Цивільного кодексу України, відповідно до ч.1 цієї статті договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до ст.536 Цивільного кодексу України від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати (абз. 1 ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України).

Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем (абз. 2 ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України).

Стаття 536 Цивільного кодексу України передбачає сплату боржником процентів за користування чужими грошовими коштами, розмір яких може встановлюватись договором.

Таким чином, позивач правомірно нарахував відповідачу відсотки за користування товарним кредитом за кожною поставленою партією товару окремо, що в сумі склало 14 266,85 грн.

Дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України та зроблено на підставі узгоджених сторонами умов договору, воно відповідає наданому розрахунку, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Пунктом 7.4 договору сторони погодили, за порушення строку оплати, який вказано в відповідних специфікаціях до договору та (або) п. 5.1 та (або) п.5.3 та (або) п.9.3 даного договору, відповідач зобов'язався сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Окрім того, за умовами п.7.5 договору відповідач за порушення строку оплати, який вказано в відповідних специфікаціях до договору та (або) п. 5.1 та (або) п.5.3 та (або) п.9.3 даного договору, більш ніж на 30 календарних днів зобов'язався сплатити позивачу штраф в розмірі 20% від вартості несвоєчасно оплаченого товару.

За порушення відповідачем строків оплати товару за договором позивач нарахував відповідачу 20%штрафу від простроченої суми, який складає 46 022,10 грн. та пеню за кожною видатковою накладною окремо (загальний період нарахування з 02.10.2013р. по 02.12.2013р.), що в сумі склало 5 081,34 грн..

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивач надав обґрунтований розрахунок штрафу та пені, даний розрахунок відповідає умовам договору, розрахунок пені також відповідає вимогам Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ст. 232 Господарського кодексу України, на підставі чого суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

На підставі зазначеної статті позивач нарахував відповідачеві, за кожною видатковою накладною окремо, три відсотки річних, що в сумі склало 1 172,61 грн., загальний період нарахування яких становить з 02.10.2013р. по 02.12.2013р.

Дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, воно відповідає наданому розрахунку, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За порушення грошового зобов'язання відповідно до статті 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи з загальних засад і змісту законодавства України. Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах.

Статтею 129 Конституції України зазначено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкорюються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією з основних засад судочинства.

За таких обставин, справа розглядається за наявними в ній матеріалами у порядку передбаченому ст. 75 ГПК України.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що Відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості заявлену у позові. Документів, що спростовували викладене у позові, суд визнає вимогу Позивача щодо стягнення з Відповідача вказаної суми заборгованості належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 44-49 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, оскільки спір з його вини доведено до суду.

На підставі статей 6, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, статтями 6, 11, 15, 16, 509, 510, 525 - 527, 610, 612 Цивільного кодексу України, статтями 173, 174, 179, 180, 193, 198 Господарського кодексу України, керуючись статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК «Донецький» (83498, Донецька область, м. Донецьк, Пролетарський район, вул. Менделеєва, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус" (08296, Київська область, м. Ірпінь, смт. Ворзель, вул. Крупської, 18; поштова адреса: 01042, м. Київ, бул. М. Примаченко, б.27/1, офіс 506/4; ) суму основного боргу у розмірі 269 728,08 грн., пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 5 081,34 грн., 3% річних у розмірі 1 172,61 грн., штрафу в розмірі 46 022,10 грн., відсотків за користування товарним кредитом в розмірі 14 266,85 грн., а також суму судового збору 6 725,42 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.05.2015 р.

Суддя І.П. Жигалкін