КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2015 р. Справа № 923/1408/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Шлончаку Д.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Головіна О.І. (довіреність від 31.08.2012 № 010-01/6986),

розглянувши матеріали апеляційної скарги: на рішення у справі за позовом до про дочірнього підприємства «СЛОБОЖАНСЬКЕ» товариства з обмеженою відповідальністю «СЛАВІЯ» господарського суду міста Києва від 15.01.2015 № 923/1408/14 (суддя Зеленіна Н.І.) дочірнього підприємства «СЛОБОЖАНСЬКЕ» товариства з обмеженою відповідальністю «СЛАВІЯ» публічного акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» визнання недійсним договору кредиту, додаткових угод до нього та договору застави нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.01.2015 у справі № 923/1408/14 в задоволенні позову ДП «СЛОБОЖАНСЬКЕ» ТОВ «СЛАВІЯ» відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 15.01.2015 у справі № 923/1408/14 та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2015 у справі № 923/1408/14 прийнято апеляційну скаргу ДП «СЛОБОЖАНСЬКЕ» ТОВ «СЛАВІЯ» до провадження та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін на 23 березня 2015 року.

В судовому засіданні 23 березня 2015 року представник відповідача надав колегії суддів апеляційної інстанції усні пояснення, згідно з якими заперечив проти доводів, викладених в скарзі, та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Представник позивача надав пояснення, якими підтримав доводи, викладені в скарзі, і просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача в судове засідання, призначене судом на 08 квітня 2015 року, не з'явився, в той час як повідомлений судом про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про оголошення перерви від 23.03.2015. Відповідач про наявність поважних причин неявки його представника колегію суддів не повідомив.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла до висновку щодо наявності підстав для розгляду апеляційної скарги ДП «СЛОБОЖАНСЬКЕ» ТОВ «СЛАВІЯ» за відсутності його представника.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18 травня 2005 року між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком в особі філії «Херсонське Центральне відділення Промінвестбанку» та ДП «СЛОБОЖАНСЬКЕ» ТОВ «СЛАВІЯ», як позичальником, укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 02-51/228 (надалі - Кредитний договір), за яким банк зобов'язався надати позивачеві кредитні кошти в межах ліміту 400000,00 грн під 17 % річних з датою остаточного повернення 16 травня 2008 року. Вказаний кредит видано із цільовим призначенням - на придбання посадкового матеріалу, закладання та доглядання за багаторічними насадженнями, придбання запчастин, паливно-мастильних матеріалів, добрив, засобів захисту рослин, виплата заробітної плати та інші поточні потреби (пункти 2.1-2.3, 3.2 Кредитного договору).

Сторонами вносилися зміни до Кредитного договору шляхом укладення відповідних договорів, а саме: 1) договором про внесення змін від 19.10.2005 встановлено ліміт кредитної лінії - 530000,00 грн; 2) договором від 15.11.2005 встановлено ліміт кредитної лінії - 1000000,00 грн; 3) договором від 20.04.2006 встановлено відсоткову ставку - 20 % річних; 4) договором 20.06.2007 підвищено відсоткову ставку за неправомірне користування кредитом до 22 % річних; 5) договором від 13.11.2008 підвищено відсоткову ставку за неправомірне користування кредитом до 25 % річних.

Також, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором та додаткових угод до нього, сторонами укладено договір застави основних засобів позивача від 18.11.2005 № 02-159/450 (далі - Договір застави).

Так, предметом спору у даній справі є визнання недійсними Кредитного договору та усіх угод, якими вносилися до нього зміни, а також Договору застави.

Позовні вимоги ДП «СЛОБОЖАНСЬКЕ» ТОВ «СЛАВІЯ» мотивує наступним. Як вказує позивач, оспорювані правочини вчинено ДП «СЛОБОЖАНСЬКЕ» із перевищенням повноважень, оскільки всупереч умовам Статуту позивача, передбачених в п. 3.4., останньому не було надано згоду з боку засновника ТОВ «СЛАВІЯ».

Також позивач вважає, що п. 6.9. Кредитного договору щодо збільшення для відповідача строку позовної давності до 10 років, суперечить законодавству, яке регулює порядок укладення договорів. Крім того, позивач, виходячи з приписів ст. 259 ЦК України, робить висновок, що така умова, як збільшення строку позовної давності, є істотною.

Позивач в обґрунтування позову також зазначає, що Договір застави підлягає визнанню в судовому порядку недійсним у зв'язку із його нікчемністю. Наведене позивач мотивує тим, що, на його думку, вказаний правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки, на його думку, предмет застави у вигляді садових насаджень (дерева: персика, яблуні, абрикоса, сливи, черешні; ягідник (суниця); саженці плодові, виноградні) є нерухомим майном.

Отже, за результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище обставин, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У пункті 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Частиною 3 ст. 92 ЦК України встановлено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, не повинна перевищувати своїх повноважень.

Так, відповідно до п. 3.4 установчого документу позивача, яким є Статут, зареєстрованого Херсонським міськвиконкомом 17 грудня 2002 року за № 9703, ДП «СЛОБОЖАНСЬКЕ», за згодою засновника ТОВ «СЛАВІЯ», має право одержувати кредити під заставу майна.

Як вбачається з контракту від 01.12.2004 (а.с. 61-62), ТОВ «АГРОФІРМА «СЛАВІЯ» в особі керівника Біленка Віталія Васильовича найнято (призначено) на посаду директора ДП «СЛОБОЖАНСЬКЕ» Біленко Валентину Михайлівну зі строком з 01 грудня 2004 року по 01 грудня 2007 року.

05 травня 2005 року відбулися загальні збори засновників ТОВ «АГРОФІРМА «СЛАВІЯ», на яких прийнято рішення звернутися до філії «Херсонське Центральне відділення Промінвестбанку» за кредитом в сумі 400000,00 грн та надати директорові ДП «СЛОБОЖАНСЬКЕ» Біленко Валентині Михайлівні право підписати кредитну угоду. Також засновниками Товариства вирішено дати згоду на передачу в заставу, зокрема, вищевказане майно (садові насадження) та надати Біленко В.М. право підпису вказаної угоди. Зазначені рішення загальних зборів засновників ТОВ «АГРОФІРМА «СЛАВІЯ» оформлено протоколом від 05.05.2005 № 18 (а.с. 49-50).

Також, 30 вересня 2005 року відбулися загальні збори засновників ТОВ «АГРОФІРМА «СЛАВІЯ», на яких прийнято рішення звернутися до відповідача в особі його названої філії за кредитом в розмірі 1500000,00 грн та надати директорові ДП «СЛОБОЖАНСЬКЕ» Біленко Валентині Михайлівні право підписати кредитну угоду. Крім того, на даних зборах засновниками вирішено передати у заставу майно, яке, зокрема, вказано вище і надати Біленко В.М. право підпису договору застави. Наведені рішення оформлено протоколом від 30.09.2005 № 21 (а.с. 51).

Крім того, пунктом. 1.4.4. Договору застави передбачено, що заставодавець - ДП «СЛОБОЖАНСЬКЕ» ТОВ «СЛАВІЯ» зобов'язаний застрахувати майно на користь заставодержателя та надати останньому страховий поліс або інший документ, що підтверджує факт страхування майна (або їх копії), страхування майна проводити щорічно до повного виконання умов Кредитного договору.

Відповідачем додано до матеріалів справи докази, які свідчать про те, що позивач в особі його директора Біленко Валентини Михайлівни, на виконання вказаної вище умови Договору застави, застрахував предмет застави, що підтверджується такими договорами добровільного страхування, укладених між позивачем і акціонерним страховим товариством "ВЕКСЕЛЬ": від 02.06.2005 № 11/03-512/05_О, від 28.07.2005 № 206-753/05 ХРС, від 28.12.2005 № 206-1218/05 ХРС, від 08.02.2007 № 206-38/07 ХРС і від 28.12.2005 № 206/1218/05 ХРС.

Вказані договори страхування є відплатними, а тому позивач був зобов'язаний сплатити на користь страховика страхову премію. Також, за умовами договорів страхування їх початок дії пов'язується із внесенням позивачем страхової премії. Зважаючи на викладене, колегія суддів відзначає, що жодною стороною даної справи не доведено суду, що позивачем було порушено грошове зобов'язання за договорами страхування і вказані угоди не діяли.

На додаток до наведеного вище колегія суддів апеляційної інстанції відзначає наступне. 16 січня 2009 року господарським судом Херсонської області прийнято рішення у справі № 7/520-08, предметом спору у якій було стягнення з ДП «СЛОБОЖАНСЬКЕ» ТОВ «СЛАВІЯ» на користь акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку в особі філії «Херсонське Центральне відділення Промінвестбанку» заборгованості за Кредитним договором від 18.05.2005 № 02-51/228. Вказане рішення набрало законної сили, а тому вказаний акт має преюдиціальне значення для даної справи згідно зі ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Так, рішенням від 16.01.2009 у справі № 7/520-08 встановлено, зокрема, факт часткової оплати ДП «СЛОБОЖАНСЬКЕ» ТОВ «СЛАВІЯ» на користь Банку - відповідача заборгованості за Кредитним договором.

Отже, відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Тобто, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Настання передбачених ст. 241 Цивільного кодексу України наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину (аналогічна правова позиція наведена в п.3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що позивач своїми діями, такими як: укладення договорів страхування та сплата страхової винагороди; часткове погашення на користь відповідача заборгованості за Кредитним договором, прийняв оспорювані правочини до виконання.

Таким чином, Кредитний договір та договори, укладені з метою внесення до нього змін, та Договір застави вважаються схваленими з боку ДП «СЛОБОЖАНСЬКЕ» ТОВ «СЛАВІЯ», що свідчить про відсутність підстав для визнання таких правочинів недійсними.

Доводи позивача про те, що 05 травня 2005 року та 30 вересня 2005 року рішення загальними зборами ТОВ «АГРОФІРМА «СЛАВІЯ», оформлені протоколами № 18 і № 21 до уваги колегії суддів не приймаються, оскільки як встановлено вище позивачем схвалено оспорювані правочини. З аналогічних підстав колегія відхиляє клопотання позивача про призначення комплексної судової експертизи.

Щодо доводів позивача, що п. 6.9 Кредитного договору суперечить чинному законодавству, а тому всі спірні правочини підлягають визнанню недійсними колегія суддів зазначає, що наведены твердження до уваги не беруться, оскільки відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). При цьому колегія суддів відзначає, що вказаний пункт Кредитного договору не суперечить чинному законодавству України.

Також твердження позивача щодо необхідності посвідчення Договору застави нотаріусом, оскільки предметом застави є нерухоме майно у вигляді насаджень, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, а тому відхиляє з урахуванням наступного.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про заставу" У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів.

Однак, колегія суддів відзначає, що чинним законодавством не передбачено необхідність у державної реєстрації права власності на багаторічні насадження, а тому Договір застави нотаріальному посвідченню не підлягав.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності законних підстав для визнання недійними Кредитного договору, договорів, укладених до нього, та Договору застави.

При цьому, колегія суддів відзначає, що позов ДП «СЛОБОЖАНСЬКЕ» ТОВ «СЛАВІЯ» задоволенню не підлягає в силу його необґрунтованості, а тому наслідки спливу позовної давності, заяву про що зроблено відповідачем, до спірних відносин застосуванню не підлягають. Така правова позиція наведена у постанові Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 15.01.2015 у справі № 923/1408/14 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

В той же час, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу дочірнього підприємства «СЛОБОЖАНСЬКЕ» товариства з обмеженою відповідальністю «СЛАВІЯ» господарського суду міста Києва від 15.01.2015 № 923/1408/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 15.01.2015 у справі № 923/1408/14 залишити без змін.

3. Справу № 923/1408/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич