ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Справа № 904/8326/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Остапенка М.І.,

Суддів: Гончарука П.А. (доповідач),

Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10 березня 2015 року у справі №904/8326/14 за позовом публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" до повного товариства "Ломбард "Оріон-Т", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: комунальне підприємство "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради, департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради про розірвання договору, -

Встановив:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до повного товариства "Ломбард "Оріон-Т" про дострокове розірвання договору суборенди від 28 лютого 2014 року №1, посилаючись на виникнення такої необхідності в зв'язку із прийняттям постанови правління Національного Банку України від 22 липня 2014 року №435 "Щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі".

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права та на те, що викладені судами висновки не відповідають матеріалам справи та порушують майнові інтереси позивача, просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10 березня 2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень проти них, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 28 лютого 2014 року публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" та повним товариством "Ломбард "Оріон-Т" за дозволу Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради від 28 лютого 2014 року №7/4-200 укладений договір суборенди №1 нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста (т.1 а.с.10-13, 16).

Відповідно до умов договору суборенди позивач на підставі договору оренди від 5 листопада 2013 року №416-ДКП/13 передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування на період до 22 жовтня 2016 року для використання під розміщення ломбарду комунальне нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 3,0 кв.м., розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 15 на першому поверсі 11-ти поверхового будинку, яке перебуває на балансі КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради.

Згідно умов договору суборенди відповідач зобов'язаний: своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату за весь час фактичного використання об'єкта суборенди до дати підписання акта приймання-передачі об'єкта суборенди включно (п. 5.2.), застрахувати об'єкт суборенди на користь балансоутримувача об'єкту суборенди (п. 5.6), протягом 5-ти днів з дати укладення договору укласти з балансоутримувачем або з відповідними комунальними службами договір на сплату комунальних послуг (газ, електроенергію, тепло, водопостачання, водовідведення, вивезення сміття, телефон) та з балансоутримувачем договір на сплату експлуатаційних витрат, у т.ч. відшкодування витрат із податку на землю (п. 5.10.).

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору суборенди в частині виконання умов пунктів 5.6. та 5.10., а також на істотну зміну обставин, а саме на набрання чинності постановою Національного Банку України від 22 липня 2014 року № 435 "Щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі" в зв'язку з чим у банку виникла необхідність забезпечення безпеки роботи відділення, позивач вимагає дострокового розірвання зазначеного договору.

З огляду на те, що об'єктом оренди є нерухоме майно, яке є комунальною власністю, місцевим та апеляційним господарськими судами правильно застосовано до даних правовідносин положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 3 ст. 26 якого визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що відповідач належним чином виконував обов'язки зі сплати орендної плати.

На виконання вимог п. 5.6 договору суборенди уклав 28 лютого 2014 року договір страхування орендованого ним майна з приватним акціонерним товариством "Іллічівське" (т.1 а.с.90 - 94), який в подальшому був продовжений на новий термін 28 лютого 2015 року (т.2 а.с.200 - 203).

Висновки судів попередніх інстанцій стосовно того, що невиконання відповідачем п. 5.10. договору суборенди щодо укладення договорів на сплату комунальних послуг та експлуатаційних витрат, у т.ч. відшкодування витрат із податку на землю не стосується прав позивача і може бути окремим предметом позову, є правомірними.

Прийняття Національним Банком України постанови від 22 липня 2014 року №435 "Щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі" не є істотною обставиною, внаслідок якої може відбутись дострокове розірвання договору, оскільки ч. 4 ст. 652 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом, в той час як Інструкція, яку зазначає позивач, передбачає певний режим роботи Банку у надзвичайний стан, який на даний час в Україні не введено.

Отже, висновки попередніх судових інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову про дострокове розірвання договору суборенди, викладені в оскаржуваних судових рішеннях є законними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам і наявним матеріалам справи.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права ґрунтуються на неправильному розумінні та тлумаченні відповідачем вказаних положень матеріального права, що унеможливлює прийняття таких доводів судом касаційної інстанції в якості підстави для зміни або скасування постановлених у справі судових рішень.

Інші твердження касаційної скарги зводяться до аналізу наявних у справі доказів, встановлення та переоцінка яких, в силу вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, не входить до компетенції касаційної інстанції, при цьому, такі твердження дублюють доводи апеляційної скарги, яким судом другої інстанції була надана відповідна правова оцінка.

З огляду на викладене, постановлені у справі оскаржувані судові рішення слід залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10 березня 2015 року у справі №904/8326/14 - без змін.

Головуючий М.І.Остапенко

Судді П.А.Гончарук

Л.В.Стратієнко