ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р.Справа № 922/1643/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м.Харків
до Фізичної особи-підприємця Хоу Гуілі, с.Мелихівка Харківської області
про стягнення 142433,84 гривень
за участю представників:

позивача - Гроссу Г.В. (довіреність №38-2071/471 від 10 травня 2012 року),

відповідача - Гирман В.В. (довіреність №773 від 08 травня 2015 року).

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2015 року позивач, комунальне підприємство теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з фізичної особи-підприємця Хоу Гуілі (відповідача) суми заборгованості у розмірі 142433,84 гривень, у тому числі, 112627,34 гривень суми основної заборгованості, 6121,49 гривень суми нарахованої пені, 2057,98 гривень суми 3% річних та 21627,03 гривень суми інфляційних втрат. Заявлену вимогу обґрунтував неналежним виконанням відповідачем умов договору №4890 про постачання теплової енергії, укладеного між сторонами 01 червня 2006 року. Крім того, позивач просив суд покласти судові витрати на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 березня 2015 року було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Провадження у справі було порушено та призначено до розгляду у судовому засіданні на 16 квітня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16 квітня 2015 року було відкладено розгляд справи на 12 травня 2015 року.

В судових засіданнях від 12 травня 2015 року та від 18 травня 2015 року було оголошено перерви до 18 травня 2015 року та 20 травня 2015 року відповідно.

12 травня 2015 року відповідач подав клопотання (вх.№18278) про продовження строку розгляду справи в порядку ч.3 ст.69 Господарського процесуального кодексу України.

18 травня 2015 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№19889), в якому проти позову заперечив, зокрема, посилаючись на наступне.

Право власності відповідача на нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: м.Харків, пр.Московський, 122, припинено з 10.12.2014 р., про що свідчить акт державного виконавця №40651338 від 09.12.2014 р. про передачу предмета іпотеки. Крім того, відповідач посилається на те, що позивачем в порушення умов договору не було направлено відповідачу актів звірки-отримання теплової енергії, рахунків на оплату, тому строк виконання грошового зобов'язання з оплати поставленої теплової енергії для відповідача не настав. Разом з тим, відповідач зазначає, що позивачем застосовано штрафні санкції більш ніж за 6 місяців, що встановлені ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20 травня 2015 року було продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 27 травня 2015 року.

27 травня 2015 року від Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Харківській області надійшли письмові пояснення з документальним підтвердженням № 40651338/07.01/в-4 від 27.05.2015 р. (вх.№27617), в який, зокрема, зазначив, що електронні торги з реалізації нерухомого майна, що належить відповідачу на праві власності, які були призначені на 24.11.2014 р., не відбулись у зв'язку із відсутністю цінових пропозицій від жодного учасника електронних торгів. Так, стягувач - ПАТ «Банк «Золоті Ворота» надав згоду на придбання предмету іпотеки за початковою ціною 1528400,00 гривень шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, на підставі чого державним виконавцем 09.12.2014 р. видано акт № 40651338 про передачу предмета іпотеки - нежитлові приміщення 3-го поверху №№275,276,276а, 277-:-290, CXLI, CXLIV, CXLV, в літері «А-3» загальною площею 614,5 кв.м, які розташовані за адресою: м.Харків, пр.Московський, 122.

Судом було досліджено та долучено до матеріалів справи надані документи.

Представник позивача у відкритому судовому засіданні 27 травня 2015 року підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача у відкритому судовому засіданні 27 травня 2015 року проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, колегія суддів вважає, що в межах наданих їм повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" на підставі розпоряджень Харківського міського голови "Про початок та кінець опалювального сезону" 2013-2014 років та 2014-2015 років у місті Харкові, здійснювало постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: місто Харків, проспект Московський, 122, в якому знаходяться нежитлові приміщення відповідача (загальною площею 614,5 кв.м), на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 25 квітня 2006 року (а.с.36). Система опалення приміщення відповідача є невід'ємною частиною системи опалення житлового будинку за адресою: місто Харків, проспект Московський, 122.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи актів обстеження системи теплоспоживання об'єкту, саме, акту №171/656 від 10 жовтня 2013 року (а.с.15), акту №171/746 від 14 квітня 2014 року (а.с.16) та акту №171/1549 від 23 жовтня 2014 року (а.с.17), у приміщенні відповідача за адресою: місто Харків, проспект Московський, 122 зафіксовано використання теплової енергії. Вищезазначені акти підписані та скріплені печаткою уповноваженого представника позивача та представником балансоутримувача особисто.

01 червня 2006 року між комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (позивачем) та фізичною особою-підприємцем Хоу Гуілі (відповідачем) було укладено тимчасовий договір №4890 про постачання теплової енергії. Даний договір було підписано повноважними представниками з обох сторін та скріплено печатками.

Відповідно до умов даного договору, позивач (енергопостачальна організація) зобов'язався постачати відповідачеві (споживачу) теплову енергію в гарячій воді в потрібних останньому обсягах на потреби, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором, а саме розділом 6 даного договору.

Відповідно до п.п.6.3. договору, відповідач зобов'язався за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачувати позивачу вартість, зазначеної в додатку №1 до кількості теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Розрахунковим періодом, відповідно до п.п.6.2. договору, є календарний місяць.

Факт споживання відповідачем теплової енергії за період з жовтня 2013 року по квітень 2014 року та за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року підтверджується наявними в матеріалах справи наступними актами: №171/656 від 10 жовтня 2013 року (а.с.15), №171/746 від 14 квітня 2014 року (а.с.16) та №171/1549 від 23 жовтня 2014 року (а.с.17).

Вищевказані Акти на включення та відключення опалення у приміщенні Відповідача були підписані та скріплені печатками уповноваженими представниками Позивача та балансоутримувачем житлового будинку за адресою: місто Харків, проспект Московський, 122.

Вищевказані Акти складені на підставі розпоряджень Міського голови про початок та закінчення опалювального сезону спірних періодів, та в них зафіксований факт підключення та відключення теплової енергії до житлового будинку за адресою: пр. Московський, 122.

Невід'ємність опалювальної системи всього будинку за вказаною адресою, факт якої зафіксовано в актах обстеження системи теплоспоживання об'єкта, підтверджує постачання теплової енергії саме до нежитлових приміщень 3-го поверху, які належать відповідачу.

Таким чином, сума вартості спожитої відповідачем теплової енергії за опалювальні періоди з жовтня 2013 року по грудень 2013 року складає 20785,10 гривень, з січня 2014 року по квітень 2014 року складає 29978,62 гривень, а з жовтня 2014 року по грудень 2014 року - 30920,68 гривень та з січня 20 року по лютий 2015 року - 30942,94 гривень.

У зв'язку з існуючою заборгованістю, позивач направив на адресу відповідача наступні листи-вимоги: №2849/п від 21 січня 2014 року (а.с.18), №2947 від 21 травня 2014 року (а.с.21) та №3090 від 21 січня 2015 року (а.с.24), проте наявна заборгованість з боку відповідача залишилась не сплаченою.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 112627,34 гривень вартості спожитої теплової енергії за період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.9 ст.129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До того ж, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює те, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 112627,34 гривень вартості спожитої теплової енергії за період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року.

Проте, оскільки державним виконавцем 09.12.2014 р. видано акт № 40651338 про передачу ПАТ «Банк «Золоті ворота» предмета іпотеки - нежитлові приміщення 3-го поверху №№275,276,276а, 277-:-290, CXLI, CXLIV, CXLV, в літері «А-3» загальною площею 614,5 кв.м, які розташовані за адресою: м.Харків, пр.Московський, 122, обґрунтованим періодом нарахування заборгованості за поставлену теплову енергію буде період з жовтня 2013 року по 09 грудня 2014 року.

Враховуючи викладене, та те, що на момент прийняття рішення по справі, у матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку, суд вважає заявлену вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 69506,70 гривень за період з жовтня 2013 року по 09 грудня 2014 року нормативно та документально обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Посилання відповідача про те що позивачем в порушення умов договору не було направлено відповідачу актів звірки-отримання теплової енергії, рахунків на оплату, тому строк виконання грошового зобов'язання з оплати поставленої теплової енергії для відповідача не настав, судом відхиляються, оскільки строк виконання грошового зобов'язання встановлено п. 6.3. договору, а саме відповідач зобов'язався за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачувати позивачу вартість, зазначеної в додатку №1 до кількості теплової енергії.

Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 6121,49 гривень суми пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.2.3 договору, в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення..

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, за змістом положень договору сторонами передбачена відповідальність у вигляді пені.

Законодавством обмежено максимально граничний розмір пені, що було враховано позивачем при здійсненні розрахунку.

Згідно з ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Вказаний розрахунок здійснено позивачем з урахуванням приписів ч.6 ст.232 Господарського кодексу України та ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Таким чином, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахованої санкції, перевіривши періоди нарахування останнім вказаної суми пені з урахуванням приписів ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, дійшов висновку про те, нарахована сума пені підлягає стягненню з відповідача частково в сумі 2332,30 гривень.

Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 21627,03 гривень суми інфляційних втрат та 2057,98 гривень суми 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд, перевіривши розрахунки позивача щодо кожної із нарахованих санкцій, перевіривши періоди нарахування останнім вказаних сум інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням обґрунтованих сум заборгованості за теплову енергію, дійшов висновку про те, що нараховані суми підлягають стягненню з відповідача частково, а саме з відповідача слід стягнути 19065,67 гривень суми інфляційних втрат та 1811,36 гривень суми 3% річних.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що позивачем не дотримано порядку досудового врегулювання спору, також судом відхиляються з огляду на наступне.

Рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2002 року №1-2/2002 встановлено, що положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та ст.129 Конституції України, ст.ст.11, 257, 261, 264, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Хоу Гуілі (63260, с.Мелихівка Нововодолазького району Харківської області, вул.Піщана, 31, код ЄДРПОУ ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м.Харків, вул.Доброхотова, 11, , р/р №13 у ВАТ "Держаний ощадний банк України" м. Харкова, МФО 351823) 69506,70 гривень заборгованості за спожиту теплову енергію, 2332,30 гривень суми пені, 19065,67 гривень суми інфляційних втрат, 1811,36 гривень суми 3% річних та 1529,72 гривень судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення заборгованості у розмірі 43120,64 гривень, пені в сумі 3789,19 гривень, 3% річних в сумі 246,62 гривень та інфляційних втрат в сумі 2561,36 гривень відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.05.2015 р.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/1643/15