номер провадження справи 5/51/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2015 Справа № 905/1196/13-г

За позовом: Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1)

До відповідача: Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" (84610, Донецька область, м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, буд. 10; 18014, м. Черкаси, вул. Першотравнева, буд. 72)

про стягнення 17 197 578,60 грн.

Суддя Проскуряков К.В.

Представники сторін:

Від позивача: Іванов П.О., довіреність № 39/10 від 19.09.2014

Від відповідача: не з'явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

19.03.2015 на адресу господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" про стягнення 17 197 578, 60 грн.

Ухвалою суду від 19.03.2015 справу №905/1196/15-г прийнято до свого провадження суддею Проскуряковим К.В., справі присвоєно номер провадження - 5/51/15, судове засідання призначено на 22.04.2015. Розгляд справи відкладався на 13.05.2015. У судовому засіданні 13.05.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Суду надано наступні пояснення: 23.12.2009 між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Відкритим акціонерним товариством «Концерн Стирол» «Тепломережа» було укладено договір поставки природного газу №06/09-2052, відповідно до поставки природного газу № 06/09-2052, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати у власність покупцю, а покупець зобов'язався прийняти від постачальника та оплатити природний газ в обсязі, узгодженому у договорі. Позивач виконав свої зобов'язання в повному обсязі. Постановою Вищого господарського суду України від 06.04.2015 № 25/7 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" залишено без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 у справі № 25/7 - без змін. Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.04.2013 (з урахуванням додаткового рішення від 30.04.2013) у справі № 25/7 позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" основний борг в сумі 74 840 452,99 грн., інфляційні втрати в сумі 5 529 903,32 грн., 3% річних в сумі 2 240 477,91 грн. та пеню в сумі 16 472 301,36 грн. В решті позову відмовлено. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 рішення Господарського суду Донецької області від 22.04.2013 скасовано в частині стягнення пені в сумі 16 472 301,36 грн. та прийнято в цій частині нове рішення, яким задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 20 590 376,71 грн. В іншій частині рішення Господарського суду Донецької області від 22.04.2013 залишено без змін. Позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних за період з 28.01.2011 по 07.02.2013 у розмірі 5 156 792, 91 грн. та інфляційні втрати за період з січня 2011 по грудень 2012 у розмірі 12 040 785, 69 грн. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судове засідання 13.05.2015 вдруге не з'явився. Відзив на позовну заяву та документи, витребувані ухвалами господарського суду Запорізької області від 19.03.2015 та від 22.04.2015 суду не надав. Своїм правом бути присутнім у судовому засіданні відповідач не скористався.

13.05.2015 на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача про призначення колегіального розгляду справи. В задоволенні клопотання судоми відмовлено.

З огляду на положення ст.69 ГПК України, відповідно до якої спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. Позовна заява надійшла до господарського суду Запорізької області 19.03.2015, тобто кінцевий строк розгляду справи - 19.05.2015. У представника позивача відсутні повноваження щодо надання суду клопотання про продовження строку розгляду справи.

Крім того, відповідно до п. 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженою наказом ДСА України № 28 від 20.02.2013, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Зазначене клопотання, не було підписано електронним цифровим підписом, його оригінали у паперовому вигляді також до суду не надходили, а оскільки воно не є офіційним документом, тому не підлягає розгляду судом.

В матеріалах справи міститься Акт господарського суду Запорізької області від 23.03.2015 про те що, ухвала про порушення провадження у справі від 19.03.2015 №905/1196/13-г не приймається до пересилання відповідачу на підставі листа Запорізької дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 20.01.2015 № 04-16-83 (І т. а.с. 142, 143).

Ухвала суду про порушення провадження у справі від 19.03.2015 № 905/1196/13-г була розміщена на сторінці господарського суду Запорізької області офіційного веб-сайту «Судова влада України» в мережі Інтернет (І т. а.с. 144, ІІ т. а.с. 10-11). Також, ухвалу суду про порушення провадження у справі було направлено на адресу електронної пошти відповідача, зазначену у позовній заяві: , що підтверджується витягами з Журналу реєстрації вихідної кореспонденції електронною поштою № 06-05/955 від 03.04.2015 (І т. а.с. 149). Крім того, в матеріалах справи міститься Акт про те, що протягом робочого часу 03.04.2015 відповідальні працівники суду намагалися додзвонитися до відповідача, за вказаними у позовній заяві телефонами, для передачі телефонограми. Однак, протягом зазначеного часу за вказаними номерами не відповідали (І т. а.с 148).

В матеріалах справи містяться Витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 19.03.2015 та станом на 21.04.2015, відповідно до яких місцезнаходженням Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» є 84610, Донецька область, м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, 10 (І т. а.с. 145-147, ІІ т. а.с. 9).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Надання відзиву та документів, що підтверджують заперечення проти позову, є не обов'язком, а правом відповідача, в чому вбачається прояв принципу диспозитивності.

Згідно зі ст. 22 ГПК України сторони мають право брати участь у господарських засіданнях. Оскільки зміст норми не передбачає обов'язку сторін брати участь в судових засіданнях, нез'явлення повноважних представників сторін в судове засідання є реалізацією процесуального права сторони.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає за можливе розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши документи, заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов'язкову силу для сторін. Будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2009 між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - постачальник) та Відкритим акціонерним товариством «Концерн Стирол» «Тепломережа» (далі - покупець, правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Концерн Стирол») було укладено договір поставки природного газу №06/09-2052 (далі - договір з усіма змінами, додатками та доповненнями), відповідно до поставки природного газу № 06/09-2052, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати у власність покупцю, а покупець зобов'язався прийняти від постачальника та оплатити природний газ в обсязі, узгодженому у договорі.

Згідно з пунктами 4.2, 4.4 договору право власності на газ переходить від Постачальника до Покупця у пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ. Приймання-передача газу, поставленого Постачальником Покупцю у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його фактична ціна та вартість.

Не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки, покупець зобов'язується надати постачальнику для підпису два примірники акта приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою покупця та погоджені газотранспортним підприємством, копію технічних актів приймання-передачі газу та реєстр обсягів реалізації газу (абз.2 п.4.4 договору).

Відповідно до п.6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % попередньої оплати вартості обсягів газу, запланованих для поставки, за 5 (п'ять) банківських днів до початку місяця поставки. Остаточний розрахунок здійснюється на підставі акта приймання-передачі газу (за місяць передачі газу) до 10-го числа місяця, наступного за місяцем передачі газу.

Пунктом 7.2 договору сторони встановили, що у разі невиконання відповідачем умов п.6.1 договору останній зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Строк позовної давності за цим договором, в тому числі по стягненню неустойки, встановлюється тривалістю у 3 (три) роки. Неустойка нараховується протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом (п.9.3 договору).

Сторонами були підписані додаткові угоди № 1 від 10.03.2010, № 3 від 31.05.2010 з протоколом розбіжностей від 22.06.2010, № 4 від 01.06.2010, № 5 від 25.06.2010, № 6/1 від 20.07.2010, № 6 від 21.07.2010, № 7 від 06.08.2010, відповідно до яких внесено доповнення та зміни до основного договору в частині періоду, обсягів поставки, а також строку дії договору.

В матеріалах справи містяться Акти приймання-передачі природного газу (І т. а.с. 51 - 61) та платіжні доручення щодо часткової оплати отриманого природного газу (І т. а.с. 74 - 136).

Позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних за період з 28.01.2011 по 07.02.2013 у розмірі 5 156 792, 91 грн. та інфляційні втрати за період з січня 2011 по грудень 2012 у розмірі 12 040 785, 69 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 18.03.2011 у справі № 25/7 позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" основний борг в сумі 74 840 452,99 грн., індекс інфляції в сумі 5 529 903,32 грн., 3% річних в сумі 2 240 477,91 грн. В частині стягнення основного боргу в сумі 646 578 921 грн. провадження у справі припинено за відсутністю предмету спору.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.12.2011 рішення Господарського суду Донецької області від 18.03.2011 скасовано частково, позовні вимоги дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення пені задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" основний борг у сумі 74 840 452,99 грн., інфляційні нарахування - 5 529 903,32 грн., 3 % річних у сумі 2 240 477,91 грн., пеню - 380 839,22 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.02.2012 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.12.2011 та рішення Господарського суду Донецької області від 18.03.2011 у справі № 25/7 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду Донецької області від 28.05.2012 у справі № 25/7, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.08.2012, позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" основний борг в сумі 74 840 452,99 грн., індекс інфляції в сумі 5 529 903,32 грн., 3% річних в сумі 2 240 477,91грн., пеню в сумі 3 046 713,78 грн. В решті позову (в частині пені) відмовлено. В частині стягнення основного боргу у сумі 646 578 921,00 грн. провадження у справі припинено за відсутності предмету спору.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.12.2012 у справі № 25/7 скасовано рішення Господарського суду Донецької області від 28.05.2012 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.08.2012 у справі № 25/7, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.04.2013 (з урахуванням додаткового рішення від 30.04.2013) у справі № 25/7 позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" основний борг в сумі 74 840 452,99 грн., інфляційні втрати в сумі 5 529 903,32 грн., 3% річних в сумі 2 240 477,91 грн. та пеню в сумі 16 472 301,36 грн. В решті позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 рішення Господарського суду Донецької області від 22.04.2013 скасовано в частині стягнення пені в сумі 16 472 301,36 грн. та прийнято в цій частині нове рішення, яким задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 20 590 376,71 грн. В іншій частині рішення Господарського суду Донецької області від 22.04.2013 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.04.2015 № 25/7 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" залишено без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 у справі № 25/7 - без змін.

Зазначеною постановою встановлено наступне:

«…23.12.2009 р. між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерного компанії "Нафтогаз України" (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Концерн Стирол", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол" (покупець), був укладений договір поставки природного газу № 06/09-2052, відповідно до п. 2 якого постачальник зобов'язався передати у власність покупцю, а покупець зобов'язався прийняти від постачальника та оплатити природний газ в обсязі, узгодженому в договорі.

Сторонами були підписані додаткові угоди № 1 від 10.03.2010 р., № 3 від 31.05.2010 р. з протоколом розбіжностей від 22.06.2010 р., № 4 від 01.06.2010 р., № 5 від 25.06.2010 р., №6/1 від 20.07.2010 р., № 6 від 21.07.2010 р., № 7 від 06.08.2010 р., відповідно до яких внесено доповнення та зміни до основного договору.

Відповідно до п. 6.1 договору остаточний розрахунок здійснюється на підставі акта приймання-передачі газу (за місяць передачі газу) до 10-го числа місяця, наступного за місяцем передачі газу.

На виконання умов зазначеного договору позивач протягом періоду січень 2010 року - грудень 2010 року передав відповідачу природний газ.

У матеріалах справи наявні акти прийому-передачі природного газу від 31.01.2010 р. за січень 2010 року, від 28.02.2010 р. за лютий 2010 року, від 31.03.2010 р. за березень 2010 року, від 30.06.2010 р. за червень 2010 року, від 31.07.2010 р. за липень 2010 року, від 31.08.2010 р. за серпень 2010 року, від 30.09.2010 р. за вересень 2010 року, від 31.10.2010 р. за жовтень 2010 року, від 30.11.2010 р. за листопад 2010 року, від 06.12.2010 р. та від 31.12.2010 р. за грудень 2010 року.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Цими ж статтями також передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, не допускається.

Договір № 06/09-2052, укладений між позивачем та відповідачем, є договором поставки, особливості укладення, зміни та виконання якого врегульовані у ст. 712 Цивільного кодексу України та загальними положеннями статей Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини, що виникають на підставі договору купівлі-продажу….

….В ході розгляду справи відповідачем частково сплачено основний борг в сумі 646.578.921,00 грн. Також у заяві від 17.04.2013 р. № 3110-1820 позивачем зменшено розмір позовних вимог в частині суми основного боргу до 74.840.452,99 грн.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем суми основного боргу у розмірі 74.840.452,99 грн. і останнім вказана заборгованість не оспорюється, колегія суддів погоджується із висновком судів про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Згідно з пунктом 9.3 договору поставки строк позовної давності за цим договором, в тому числі щодо стягнення неустойки, встановлюється тривалістю у 3 (три) роки. Неустойка нараховується протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлений ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України….

… Отже, положення пункту 9.3 договору № 06/09-2052 від 23.12.2009 р., в якому сторони фактично змінили порядок обчислення позовної давності за вимогами про стягнення пені за прострочену суму, оскільки встановили, що строк позовної давності за вимогами про стягнення неустойки починає свій перебіг не з моменту прострочення платежу, а з дати, що визначається шляхом зворотного відрахунку шести місяців від дати звернення виконавця з позовом, суперечать вимогам ч. 2 ст. 260, ст. 261 ЦК України та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України (постанови від 04.12.2012 р. у справі № 17/034-11 (№ 3-56гс12) та від 11.12.2012 р. у справі № 10/065-11 (№ 3-62гс12).

Зі змісту п. 6.1 договору також випливає, що момент прострочення відповідачем виконання зобов'язання встановлюється щодо кожного підписаного акта окремо і, як наслідок, пеня також має нараховуватись на суму боргу за кожним актом передачі-приймання газу окремо за шість місяців, визначених ч. 6 ст. 232 ГК України, та в межах передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України строку з урахуванням ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Судами встановлено, що розрахунок пені на загальну суму 20.590.376,71 грн. є обґрунтованим та арифметично вірним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснено розрахунок та пред'явлено до стягнення 3 % річних за період з 11.02.2010 р. по 27.01.2011 р. у розмірі 2.240.477,91 грн. та інфляційні втрати за період: лютий - грудень 2010 року у розмірі 5.529.903,32 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судами також встановлено, що наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому суди дійшли вірного висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення з відповідача 2.240.477,91 грн. 3% річних та 5.529.903,32 грн. інфляційних втрат….».

З матеріалів цієї справи № 905/1196/13- г вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних за період з 28.01.2011 по 07.02.2013 у розмірі 5 156 792, 91 грн. та інфляційні втрати за період з січня 2011 по грудень 2012 у розмірі 12 040 785, 69 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача, суд приходить до висновку про необхідність здійснити власний перерахунок 3 % річних, оскільки позивач нарахував відповідачу 3 % річних за дні фактичної оплати суми боргу, які не включаються у період розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат.

Згідно з розрахунком суду, за період з 28.01.2011 по 07.02.2013 підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 5 118 168, 06 грн., з відмовою у стягненні 38 624, 85 грн. та інфляційні втрати у розмірі 12 036 151, 18 грн., з відмовою у стягненні 4 634, 51 грн.

За таких обставин, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, суд звертає увагу сторін, що прийняте рішення суду може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку та випадках, визначених розділом ХІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" (84610, Донецька область, м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, буд. 10; 18014, м. Черкаси, вул. Першотравнева, буд. 72, ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ) 3 % річних у розмірі 5 118 168 (п'ять мільйонів сто вісімнадцять тисяч сто шістдесят вісім) грн. 06 коп., втрати від інфляції у розмірі 12 036 151 (дванадцять мільйонів тридцять шість тисяч сто п'ятдесят одна) грн. 18 коп., судовий збір у розмірі 68 646 (шістдесят вісім тисяч шістсот сорок шість) грн. 88 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Суддя К.В.Проскуряков

Рішення господарського суду набирає чинності протягом 10 днів із дня його підписання.

Рішення оформлено і підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 18.05.2015