ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015 року Справа № 904/9969/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Вечірко І.О., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового зсідання: Малик С.О.

представники сторін:

від відповідача: СтрельченкоЯ.С., довіреність №8166-К-Н-О від 16.10.14року представник;

представник позивача в судове засідання не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Масон" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2015 року у справі №904/9969/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Масон", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Дніпропетровськ

про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2015 року у справі №904/9969/14 (суддя Євстигнеєва Н.М.) в задоволені позовних вимог відмовлено. Витрати по сплаті судового збору покладено на позивача.

Рішення мотивовано недоведеністю позову.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків оскаржуваного рішення обставинам справи.

Просить рішення господарського суду від 02.02.2015 року у справі №904/9969/14 скасувати.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу спростовує доводи позивача та просить залишити скаргу без задоволення, рішення суду - без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Масон" звернулося до господарського суду із позовом, яким просить зобов'язати публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк":

- виконати лист від 15 травня 2014 року на переказ коштів шляхом списання з рахунку платника № 5696 в ПАТ КБ "Приватбанк" МФО 305299 грошових коштів у сумі 105 236, 82 грн. та перерахувати їх на поточний рахунок позивача № 9240, відкритий у Дніпропетровському регіональному управлінні ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 305299;

- виконати лист від 15 травня 2014 року на переказ коштів шляхом списання з рахунку платника № 2322 в ПАТ КБ "Приватбанк" МФО 305299 грошових коштів у сумі 16 055, 24 грн. та перерахувати їх на поточний рахунок позивача № 9240, відкритий у Дніпропетровському регіональному управлінні ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 305299.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до умов договорів банківського обслуговування від 27.04.2011 року та від 13.02.2012 року відповідач в особі Севастопольського філії ПАТ "КБ "Приватбанк" відкрив позивачу поточний рахунок № 5696 (у гривні) та картковий рахунок № 2322 (у гривні) в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг" (а.с.33,34).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Пунктом 3.1.1.3. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що банк має право використовувати кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Нарахування відсотків на залишки вільних коштів на рахунку клієнта (розміри, порядок оплати і терміни) здійснюється відповідно до діючих тарифів банку на розрахункове інкасове обслуговування клієнта.

Згідно звітів відповідача про дебетові та кредитові операції з 01.03.2014р. по 31.03.2014року:

- по рахунку № 2322 станом на 02.04.2014 року знаходилось 16 055, 24 грн.;

- по рахунку № 5696 станом на 02.04.2014 року знаходилось 105 236, 82 грн. (а.с.42, 43).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначено тимчасово окупованою територією.

06.05.2014 року Правлінням Національного Банку України прийнято Постанову №260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Урим і міста Севастополя".

Згідно п.6 вказаної Постанови відповідач припинив діяльність відокремлених підрозділів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до наказу 6695879 28.05.2014 року відповідач в особі Севастопольського філії ПАТ "КБ "Приватбанк" в односторонньому порядку платіжними дорученнями:

- № Е0528L0602 перерахував 105 236, 82 грн. з рахунку позивача № 5696 на рахунок позивача № 5896, МФО 305299 ПАТ "КБ "Приватбанк" з призначенням платежу: "Сальдо рахунку відповідно до наказу 6695879";

- № Е0528L0F7Х перерахував 16 055, 24 грн. з рахунку позивача № 2322 на рахунок позивача № 2322, МФО 305299 ПАТ "КБ "Приватбанк" з призначенням платежу: "Сальдо рахунку відповідно до наказу 6695879".

З огляду на викладені обставини щодо підстав припинення діяльності відповідача на окупованій території України доводи позивача про безпідставне розпорядження його грошовими коштами є неправомірними.

28.04.2014 року позивачем здійснено перереєстрацію місця знаходження на територію міста Запоріжжя (а.с.32).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 15.05.2014року направив на адресу відповідача лист №15/05-14 з вимогою здійснити банківські операції по зарахуванню грошових коштів з раніше відкритих рахунків № 5696 та карткових № 2322 на його новий рахунок №9240, відкритий у Дніпропетровському Регіональному управлінні ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с.44).

Вимога позивача відповідачем не виконана. Наявна у справі переписка сторін свідчить, що на час звернення позивача до суду грошові кошти так і не були зараховані на зазначені позивачем рахунки.

Колегія суддів погоджується з висновком оскаржуваного рішення щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне:

Статтею 1074 Цивільного кодексу України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ст. 1071 Цивільного кодексу України, яка регулює порядок списання коштів з рахунку клієнта, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до пункту 3.4.1.18. Умов та правил надання банківських послуг банк і клієнти зобов'язані дотримуватись вимог законодавства України з питань відкриття і ведення рахунків. За порушення зазначених вимог банки і клієнти несуть відповідальність, передбачену законодавством України.

За приписами ст. 21.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Розрахунковим є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунку платника на рахунок отримувача (п. 1.35 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Одним із видів розрахункових документів є платіжне доручення, що містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (ст. 1.30, ст. 22.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги - доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. При використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання (ст. ст. 22.3, 22.4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту (ст. 22.9 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (ст. 30.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Право розпорядження коштами, що знаходяться на рахунку, відкритому в банку, надане лише власникові рахунку.

Суд вірно зазначив, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що він у встановленому законом порядку надав відповідачу необхідні платіжні доручення для здійснення операцій по перерахуванню грошових коштів.

Лист-вимога як форма розрахункового документа діючим законодавством не передбачена.

Під час судового засідання 07.05.2015 року представник апелянта надав копії платіжних доручень від 19.01.2015 року за №№228, 229 на переказ грошових коштів, які засвідчені реєстраційними номерами відповідача та отримані ним 20.01.2015 року (а.с.123).

Однак дані докази висновки оскаржуваного рішення не спростовують, оскільки на час розгляду справи судом першої інстанції були відсутні, поважність їх не надання суду позивач не обгрунтував. Окрім того, на час звернення до суду право позивача відповідачем не порушено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є не доведеною, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2015 року у справі №904/9969/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 25.05.2015 року.