ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 травня 2015 р. Справа № 902/546/15

Суддя господарського суду Мельник П.А., при секретарі судового засідання Віннік О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Медівін" 21018, м.Вінниця, вул.Пирогова, буд.10

про стягнення 18877,44 грн. заборгованості

За участю представників сторін:

позивача, ОСОБА_2, довіреність № 1363 від 15.05.15, представник;

відповідача, Мальований В.В., довіреність № б/н від 19.05.15, представник.

ВСТАНОВИВ :

Заявлено позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Медівін" про стягнення 18877,44 грн. заборгованості, з яких: 11849,98 грн. основного боргу, 5427,29 грн. інфляційних втрат, 375,95 грн. 3% річних та 1224,22 грн. пені, у в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору №13 від 13.01.14 року.

Ухвалою суду від 17.04.2015 року порушено провадження у справі № 902/546/15 та призначено до розгляду в судовому засіданні 20.05.15 року.

18.05.15 р. до суду через канцелярію від відповідача надійшов відзив (вх.№06-52/4726/15), згідно якого останній повідомляє суд про проведення ним розрахунків в частині сплати суми основного боргу в сумі 11849,98 грн. (копія платіжного доручення №2039 від 13.05.15 р.) та просить суд відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача підвердив факт сплати відповідачем суми основної заборгованості, штрафні санкції просив суд стягнути повністю.

Відповідач свою процесуальну позицію, викладену у відзиві підтримав.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено, що 13 січня 2014 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Продавець, Позивач) та Науково - виробничим підприємством - товариством з обмеженою відповідальністю "Медівін" (Покупець, Відповідач) було укладено договір купівлі - продажу за № 13 (Договір), згідно положень якого Продавець продає, а Покупець купує вироби медичного призначення, медичний інструмент, хімреактиви, деззасоби, рентгенологічну плівку в кількості, асортименті та за цінами за домовленістю між сторонами згідно накладних, що є невід'ємною частиною цього договору.

На виконання умов укладеного договору Продавцем було продано, а Покупцем придбано товарів медичного призначення на загальну суму 11849,98 (одинадцять тисяч вісімсот сорок дев'ять гривень) 98 коп., про що свідчать видаткові накладні, які знаходяться в матеріалах справи.

Пунктом 4.2. Договору сторони погодили, що розрахунки за поставлений товар здійснюються Покупцем у безготівковому порядку шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Продавця належної до оплати суми коштів на протязі 21 календарного дня з моменту отримання товару.

Однак, в порушення взятих на себе зобов'язань Покупець не здійснив жодної оплати за поставлений за договором товар, у зв'язку з чим, за ним утворилась заборгованість на загальну суму 11849,98 грн., про що також свідчить обопільно підписаний сторонами акт звірки взаємних розрахунків станом на 10.04.14 р.

Непроведення розрахунку відповідачем за отримане обладнання в добровільному порядку спонукало позивача звернутись із відповідним позовом до суду.

Крім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення 5427,29 грн. інфляційних втрат, 375,95 грн. 3% річних та 1224,22 грн. пені.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що згідно поданого відповідачем платіжного доручення №2039 від 13.05.15 р. останнім здійснено перерахування на рахунок позивача 11849,98 грн. після порушення провадження у справі, що не заперечується представником ФОП ОСОБА_1

Як наголошено в п.4.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Визнання боржником претензії кредитора не є способом припинення зобов'язання і не свідчить про відсутність спору; особа, претензія якої визнана боржником, вправі звернутися до господарського суду з позовом про стягнення визнаної суми коштів. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що між сторонами відсутній спір щодо стягнення основного боргу в сумі 11849,98 грн., а тому провадження у цій частині підлягає припиненню згідно п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як видно з матеріалів справи відповідачем були порушені умови договору, а саме щодо розрахунків за поставлений товар.

Згідно приписів п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 7.3. Договору сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної оплати товару Покупець на вимогу Продавця сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалась пеня, від суми заборованості за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинного законодавства.

Перевіркою правильності розрахунку заявлених річних, інфляційних та пені судом не виявлено помилок в розрахунку, що свідчить про обгрунтованість заявлених до стягнення сум.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Поряд з тим, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 статті 625 ЦК України).

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з врахуванням вищевикладених мотивів щодо припинення провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу.

При цьому з врахуванням того, що спір до суду доведено внаслідок неправильних дій відповідача витрати по сплаті судового збору понесені позивачем за вимогу про сплату суми боргу покладаються на відповідача згідно приписів ч.2 ст.49 ГПК України.

Беручи до уваги викладене та керуючись ст.ст.22, 33, 34, 43, 44, 49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст.82, 87, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Медівін" (21018, м.Вінниця, вул.Пирогова, буд.10, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, іден. номер НОМЕР_1) 5427,29 грн. інфляційних втрат, 375,95 грн. 3% річних, 1224,22 грн. пені та 1827,00 грн. відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

3. Провадження у справі № 902/546/15 в частині вимоги про стягнення 11849,98 грн. основного боргу припинити згідно п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

4. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати сторонам рекомендованим листом.

Повне рішення складено 21 травня 2015 р.

Суддя Мельник П.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу АДРЕСА_1

3 - відповідачу 21018, м.Вінниця, вул.Пирогова, буд.10