Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" травня 2015 р. Справа № 906/513/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Смірнов О.С. - довіреність №35 від 23.04.2015

від відповідача: Скиданчук І.В. - довіреність №3 від 05.01.2015

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Спільного Українсько-австрійського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Бітунова Україна" (м.Бровари Київська область)

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м. Житомир)

про стягнення 502434,66 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 502434,66грн., з яких: 355044,00грн. - основний борг, 16454,48грн. - 3% річних, 130936,18грн. - інфляційні. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов в частині стягнення основного боргу визнав, щодо стягнення інфляційних та річних заперечив з підстав, викладених у відзиві від 25.05.15. Зокрема зазначив, що позивач нарахував вказані суми всупереч п.7.2.6 договору, відповідно до якого загальний розмір відповідальності сторін за цим договором не може перевищувати 1% від загальної вартості порушених зобов'язань.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 10.07.2013 між Спільним Українсько-австрійським підприємством з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Бітунова Україна" (постачальник/позивач) та Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (покупець/відповідач) укладено договір поставки бітумної емульсії №18/02/13 (а.с.7-8), за умовами якого постачальник зобов'язується постачати емульсію бітумну катіонну (далі - Товар) покупцю окремими партіями згідно наданих заявок покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар на умовах даного договору (п.1.1 договору).

Загальна кількість Товару, що є предметом даного договору, визначається відповідно до заявок покупця. Покупець на свій розсуд, керуючись власними потребами, визначає загальну кількість заявок на поставку Товару, та відповідно загальну кількість Товару, що підлягає поставці відповідно до умов даного договору (п.1.2 договору).

Ціна однієї тони бітумної емульсії (згідно п.1.1 даного Договору) становить: емульсія бітумна катіонна ЕК-Ш марка ОВ 60 К - 7 900,00 грн. з ПДВ; емульсія бітумна дорожня ЕК-Ш марка ОВ 65 К - 8 200,00 грн. з ПДВ (п.2.1 договору).

Відповідно до п.2.2 договору ціна на Товар встановлюється в національній валюті України - гривнях (з урахуванням податку на додану вартість). Загальна вартість Товару за цим Договором складається із вартості кожної партії Товару, поставлених в межах строку дії цього Договору.

Розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України шляхом прямого переводу грошей на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30-ти календарних днів після отримання покупцем відповідної партії Товару, рахунку - фактури та документів відповідно до п.3.3 Договору. Покупець має право перерахувати кошти на р/р постачальника передоплату замовленої партії товару частково або в повному обсязі за рахунком-фактурою (п.3.1 договору).

Зобов'язання постачальника вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передачі Товару у власність покупця, що підтверджується видатковою накладною (п.4.6 договору).

Датою поставки Товару вважається дата його отримання покупцем згідно видаткові накладної (п.4.7 договору).

Передача (приймання) Товару відбувається на складі постачальника за адресою згідно п.4.1 Договору, при наявності доручення (п.5.1 договору).

Приймання-передача Товару по кількості та якості здійснюється сторонами відповідно до товаросупровідних документів: - видаткової накладної та паспорта якості на відвантажений товар (п.5.2 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2014 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п.10.1 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 425044,00грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: від 11.07.2013р. № 250 на суму 55 300,00 грн.; від 31.07.2013р. № 296 на суму 81 344,00грн.; від 31.07.2013 р. № 297 на суму 60 024,00 грн.; від 17.08.2013р. № 330 на суму 86 100,00грн.; від 21.08.2013р. № 339 на суму 58 220,00 грн.; від 23.08.2013 р. №348 на суму 84 056,00 грн. та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей від 11.07.2013 № 145, від 30.07.2013 р. № 178 та від 16.08.2013 р. № 211, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.9-17).

Відповідач свої зобов'язання стосовно своєчасної оплати поставленого товару на підставі договору №18/02/13 від 10.07.2013 виконав частково, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем, яка згідно розрахунку позивача на день звернення до суду склала 355044,00грн., що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов наступних висновків.

Оцінюючи подані докази, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, з врахуванням приписів чинного законодавства, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги те, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 355044,00грн. належним чином доведений та документально підтверджений, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" боргу є обґрунтованими.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторони домовилися та підтверджують, що загальний розмір відповідальності сторін за цим договором не може перевищувати 1% від загальної вартості порушених зобов'язань (п. 7.2.6 договору).

Дослідивши розрахунки заявлених до стягнення 16454,48грн - 3% річних та 130936,18 грн. - інфляційних нарахувань, суд дійшов висновку, що даний розрахунок здійснено вірно.

Однак, з огляду на пункт 7.2.6 договору, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій в загальній сумі 3550,44грн., тобто, 1% від суми боргу (355044,00грн.*1%=3550,44грн.). У задоволенні вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 143840,22грн. суд відмовляє за безпідставністю їх нарахування.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не спростував, доказів сплати боргу не надав, суму основного боргу визнав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 355044,00грн. - основного боргу та 3550,44грн. - штрафних санкцій обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і умов договору та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача за правилами ст.49 ГПК України пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 75, )

- на користь Спільного Українсько-австрійського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Бітунова Україна" (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Кутузова, 2-А, ) - 358594,44грн., з яких: 355044,00грн. - основний борг, 3550,44грн. - штрафні санкції, а також 7171,89грн. сплаченого судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу (за заявою)