ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"18" травня 2015 р. Справа № 911/1414/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові технології світла», м. Одеса

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-2», м. Сквира, Сквирський р-н

про стягнення 164 300,67 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач - Уколова М.В. предст. дов. б/н від 01.03.2015;

відповідач - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові технології світла» (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-2» (відповідач) про стягнення 164 300,67 грн., з яких: 117 755,47 грн. боргу, 1665,49 грн. пені, 4535,22 грн. 3% річних та 40 344,49 грн. інфляційних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.04.2015 у справі №911/1414/15 було порушено провадження та призначено до розгляду на 18.05.2015 року.

В судове засідання 18.05.2015 року відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника, хоча про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення №759, витребувані документи, в тому числі, відзив на позов, не надав, обґрунтованого клопотання про відкладення до суду не надсилав.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи те, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до статті 75 ГПК України, за відсутності представника відповідача.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, 18.05.2015 у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, суд,

встановив:

08.08.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нові технології світла» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Край - 2» (Покупець) укладений Договір поставки №485 від (далі - Договір), відповідно до умов якого, Постачальник зобов'язався поставляти та передавати у власність Покупця товар, а Поку пець зобов'язався прийняти та своєчасно оплачувати товар на умовах, передбачених даним До говором.

Відповідно до пункту 3.3. Договору, оплата виконується шляхом банківського переказу на рахунок Постачальника, зазначений у статті 9 цього договору протягом терміну платежу зазначеного у пункті 1.1. Додатку №3 «Спеціальні умови».

Згідно Додатку № 3 до Договору поставки № 485 від 08.08.2011, у пункті 1.1. в редакції Протоколу розбіжностей Покупець оплачує кожну окрему партію товару по мірі його реалізації за період один календарний тиждень протягом 7 банківських днів с дня закінчення календарного тижня, але не пізніше ніж 90 календарних днів від дати поставки товару за умови повернення нереалізованого товару, якщо Постачальник надасть належним чином оформлені рахунки та накладні (у формі відповідної до інструкції покупця) на адресу Покупця, яка вказана в стаття 9 договору.

В пункті 8.1. визначено, що цей Договір укладений строком до 31.12.2009 року. Строк дії цього Договору автоматично продовжується на додаткові однорічні терміни у випадку. Якщо не менше ніж за 3 днів до закінчення його строку дії будь-яка сторона не повідомить іншу сторону у письмовій формі про свій намір припинити його дію.

З огляду на те, що сторонами не надано доказів припинення дії даного договору, суд вважає, що є достатні правові підстави вважати цей договір пролонгованим.

Як зазначає позивач, ним умови Договору було виконано належним чином та поставлено відповідачу товар, на підтвердження чого до суду надані копії видаткових накладних на загальну суму 121711,20 грн.

В подальшому відповідачем було здійснено часткову оплату та повернуто товар, у зв'язку з чим станом на момент звернення позивача до суду залишок заборгованості за поставлений товар складав 117 755,47 грн.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку 29.03.2014 року позивачем було направлено цінним листом з описом вкладення в адресу відповідача претензію №52/2014 від 26.03.2014 з вимогою про сплату заборгованості або повернення поставленого товару. Зазна чена претензія була отримана відповідачем 02.04.2014 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення, проте відпові ді на претензію не надано, вимоги не задоволені.

Зважаючи на те, що відповідач не сплатив вищезазначеної заборгованості, позивач був змушений звернутись з позовом до суду.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до частини першої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до пункту 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено: покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на те, що заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття рішення повністю не погашена, доказів оплати отриманого товару чи його повернення відповідач до суду не надав, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога про стягнення з відповідача 117 755,47 грн. боргу за поставлений товар підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1665,49 грн. нарахованої від кожної несвоєчасно оплаченої видаткової накладної.

У пункті 3.8. Протоколу розбіжностей, сторонами було погоджено, що за несвоєчасну оплату продукції, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку, пеня позивачем була нарахована окремо на видаткову накладну № НТ000000106, № НТ000000115, № НТ000000257 та № НТ000000272, з урахуванням п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ.

Судом здійснено перевірку розрахунку пені, наданого позивачем та встановлено, що розрахунок є арифметично вірним, відповідає нормам законодавства та матеріалам справи, а відтак вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в повному обсязі в сумі 1665,49 грн.

Позивачем також заявлено позовну вимогу щодо стягнення з відповідача 4535,22 грн. 3% річних та 40 344,49 грн. інфляційних з липня 2013 року по березень 2015 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних встановив, що заявлені позивачем до стягнення суми відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимога щодо стягнення 4535,22 грн. 3% річних та 40 344,49 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 117 755,47 грн. боргу, 1665,49 грн. пені, 4535,22 грн. 3% річних та 40 344,49 грн. інфляційних.

Згідно із статтями 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-2» (09000, Київська область, м. Сквира, вул. Леніна, 22; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові технології світла» (65012, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15, оф. 22, ) - 117 755 (сто сімнадцять тисяч сімсот п'ятдесят п'ять) грн. 47 коп. боргу, 1665 (одну тисячу шістсот шістдесят п'ять) грн. 49 коп. пені, 4535 (чотири тисячі п'ятсот тридцять п'ять) грн. 22 коп. 3% річних, 40 344 (сорок тисяч триста сорок чотири) грн. 49 коп. інфляційних втрат та 3286 (три тисячі двісті вісімдесят шість) грн. 01 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення: 28.05.2015р.

Суддя О.В. Щоткін