ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 року Справа № 904/1789/13-г

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В. (доповідач)

суддів: Пруднікова В.В., Широбокової Л.П.,

секретар судового засідання Герун Т.О.,

представники сторін:

від прокуратури Мамаєва Є.М., посвідчення №0001440 від 27.08.2012 року;

від позивача: Полікарпов А.О., представник, довіреність №15 від 13.01.2015 року;

від позивача: Дейнега Н.Є., представник, довіреність №264 від 12.05.2015 року;

від відповідача: Пека А.І., представник, довіреність №25 від 05.08.2014 року;

розглянувши матеріали апеляційної скарги приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Дніпропетровський олійно-екстракційний завод" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2014 року у справі № 904/1789/13-г

за позовом приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями Дніпропетровський олійноекстракційний завод", м. Дніпропетровськ

до відповідача регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

за участю прокуратури Дніпропетровської області, м. Дніпропетровськ

про визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

В березні 2013 року приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями "Дніпропетровський олійноекстракційний завод" (надалі - ПрАТ з ІІ "Дніпропетровський олійноекстракційний завод") звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання за ним права власності на нежитлові приміщення, а саме дитячий садок, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Короленко, 14 та їдальню, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, 46.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2014 року у справі №904/1789/13-г (суддя Кармазіна Л.П.) в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач та прокурор проти доводів апеляційної скарзі заперечують, вважають їх необґрунтованими та безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судових засіданнях представників сторін та прокуратури, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 20.01.1989 року між організацією орендарів „Дніпропетровський олійноекстракційний завод" (орендар), правонаступником якої є позивач, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, та Республіканським об'єднанням масложирової промисловості „Укрмасложирпром" (орендодавець) укладений договір про передачу Дніпропетровського олійноекстракційного заводу в оренду строком на 7 років з наступним правом викупу.

11.09.1992 року між Фондом державного майна України та організацією орендарів „Дніпропетровський олійноекстракційний завод" підписано додаткову угоду, за умовами якої фонд прийняв на себе зобов'язання орендодавця за договором оренди від 20.01.1989 року.

11.01.1993 року Фондом державного майна України був виданий наказ №5-ДП, яким надано дозвіл на приватизацію орендного підприємства "Дніпропетровський олійноекстракційний завод".

Розпорядженням Фонду державного майна України № 133-РОМ від 18.06.1993 року затверджено акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу орендного підприємства "Дніпропетровський олійноекст-ракційний завод", згідно з яким до вартості майна, що підлягало приватизації, не увійшла вартість майна, для якого встановлено пільги, в тому числі, майно вартістю 2256 тис. карб.

Розпорядженням Фонду державного майна України № 134-РПП від 18.06.1993 року затверджено план приватизації орендного підприємства "Дніпропетровський олійноекстракційний завод", п.4.5 якого визначено порядок і умови використання об'єктів соціально-побутової сфери вартістю 2256 тис.карб., до яких включені спірні об'єкти: дитячий садок (залишкова вартість 1204,8 тис.крб) та їдальня (залишкова вартість 1003,4 тис.крб) шляхом їх безоплатної передачі трудовому колективу за умов використання за призначенням.

24.06.1993 року між Фондом державного майна України та організацією орендарів "Дніпропетровський олійноекстракційний завод" укладено договір купівлі-продажу № КП-100 цілісного майнового комплексу орендного підприємства "Дніпропетровський олійноекстракційний завод".

За актом прийому-передачі державної частки цілісного майнового комплексу орендного підприємства "Дніпропетровський олійно-екстракційний завод" від 23.07.1993 року, який є додатком до договору купівлі-продажу № КП-100, Фондом державного майна України передано організації орендарів заводу викуплену нею державну частку майна, у тому числі, основні засоби невиробничого призначення, що передаються безкоштовно, вартість яких становить 2256 тис. крб.

Право власності організації орендарів "Дніпропетровський олійноекстракційний завод", правонаступником якої є позивач, на приватизоване майно цілісного майнового комплексу "Дніпропетровський олійноекстракційний завод" підтверджується Свідоцтвом про власність №П-88 від 28.10.1993 року.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належить майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" дія цього Закону не поширюється, зокрема, на приватизацію об'єктів державного земельного та житлового фондів, а також об'єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються.

Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що товариству покупців, створеному працівниками підприємства згідно з статтею 8 цього Закону, яке стало власником свого підприємства в результаті викупу підприємства, купівлі його на аукціоні, за конкурсом, придбання 51 і більше відсотків акцій, за його згодою відповідний державний орган приватизації безоплатно передає об'єкти соціально-побутового призначення, створені за рахунок коштів фонду соціального розвитку (аналогічних фондів) зазначеного підприємства із зменшенням ціни, за яку було придбано майно підприємства, на суму початкової ціни зазначеного майна. Ці пільги поширюються на викуп державного майна орендними підприємствами.

Статтею 2 вказаного закону визначено, що приватизація здійснюється на основі принципу надання пільг на придбання державного майна членами трудових колективів підприємства, що приватизується. Тобто, об'єкти соціально-побутового призначення, якщо вони входять до складу цілісного майнового комплексу і створені за рахунок коштів фонду соціального розвитку, підлягають приватизації в складі майна, яке приватизується шляхом викупу, але загальна ціна майна зменшується на суму початкової ціни об'єктів соціально-побутового призначення.

Верховним Судом України у постанові від 14.10.2014 року в справі № 3- 134гс14, за змістом якої вирішувалось питання правильного застосування ч.2 ст.24 Закону України "Про приватизацію державного майна" щодо набуття покупцем права власності на майно соціально-культурного призначення, визначено, що за обставин, коли спірні об'єкти соціально-побутового призначення не увійшли до статутного фонду при приватизації, а були передані позивачеві безоплатно у користування, відповідно до ст. 24 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) у позивача не виникло право власності на спірне нерухоме майно за наслідками приватизації.

Матеріалами справи підтверджено, що при приватизації спірні дитячий садок та їдальня не увійшли до статутного фонду позивача як об'єкти соціально-культурного призначення, тому колегія суддів вважає, що у позивача не виникло право власності на них.

Питання ж будівництва даних об'єктів у середині 1960-х років за рахунок коштів фонду соціального розвитку (аналогічних фондів) підприємства, як правильно зазначив місцевий господарський суд, в даному випадку не мають вирішального значення для правильного вирішення спору.

З огляду на викладене судова колегія вважає, що доводи апеляційної скар-ги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції; оскаржуване рішення ґрунтується на чинному законодавстві, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Дніпропетровський олійноекстракційний завод" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2014 року у справі № 904/1789/13-г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.В. Прудніков

Суддя Л.П. Широбокова

(Повний текст постанови складено 29.05.2015 року)