РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2015Справа №910/4243/15-г

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Укркаргогруп»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Люкс-Тур»
простягнення 54 928,88 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Кабачна І.С.
від відповідача:не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укркаргогруп» (надалі - ТОВ «Укркаргогруп») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Люкс-Тур» (надалі - ТОВ «Туристична компанія «Люкс-Тур») про стягнення 54 928,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про надання поворотної фінансової допомоги №17/08/12-32 від 17.08.2012 р. позивач надав кошти у вигляді безпроцентної поворотної грошової позики, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по поверненню грошових коштів не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 44 000,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 10 928,88 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.02.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.04.2015 р. розгляд справи відкладено на 13.05.2015 р. у зв'язку з неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

В судове засідання представник позивача з'явилася, на виконання вимог ухвали суду надала документи та пояснення стосовно суті спору, позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, 47, на яку було відправлено ухвалу суду, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №19850672 від 29.12.2014 р., матеріалами справи та вказано в позові.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2012 р. між ТОВ «Укркаргогруп» (позикодавець) та ТОВ «Туристична компанія «Люкс-Тур» (позичальник) було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №17/08/12-32 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1 цього договору, а позичальник зобов'язується повернути зазначені грошові кошти у визначений цим договором строк.

Згідно з п. 1.2 Договору у зв'язку з тим, що між сторонами за цим договором налагоджуються тісні взаємовигідні ділові стосунки та перспективне довгострокове співробітництво, позичальнику поворотна фінансова допомога надається на безпроцентній основі.

За змістом п. 2.1 Договору розмір фінансової допомоги становить 44 000,00 грн.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що строк користування повторною фінансовою допомогою становить 365 календарних дня.

Відповідно до п. 5.1 Договору після закінчення строку, визначеного а п. 4.2 цього договору, позичальник зобов'язується протягом 2 календарних днів (до 19.08.2013 р. включно) повернути позикодавцеві кошти надані в якості поворотної фінансової допомоги.

На виконання умов Договору 17.08.2012 р. позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 44 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Спір у справі виник у зв'язку із наявністю зобов'язання відповідача по поверненню на користь позивача позики у розмірі 44 000,00 грн. та сплати штрафних санкцій за Договором.

Договір є договором позики, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріалами справи (банківські виписки з рахунку позивача) підтверджується перерахування позивачем та отримання відповідачем 44 000,00 грн. на підставі Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені Договором.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 5.1 Договору, відповідач був зобов'язаний повернути позивачу позику до 19.08.2013 р. включно.

Таким чином, заборгованість відповідача становить 44 000,00 грн., а строк виконання грошового зобов'язання відповідача на момент звернення позивача із позовом до суду настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 44 000,00 грн. на підставі Договору за надану позику.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

ТОВ «Туристична компанія «Люкс-Тур» обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Укркаргогруп» про стягнення з ТОВ «Туристична компанія «Люкс-Тур» заборгованості у розмірі 44 000,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 10 928,88 грн., нарахованої за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 18.08.2013 р. по 25.12.2014 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк (до 19.08.2013 р.) свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Згідно з положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 7.5 Договору у разі несвоєчасного повернення коштів, наданих в якості поворотної фінансової допомоги, позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неповернутих коштів кожний день прострочення.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов'язання за Договором, нарахованої в розмірі 10 928,88 грн. за період з 18.08.2013 р. по 25.12.2014 р., проте суд здійснює перерахунок пені, виходячи з наступного.

По-перше, згідно з п. 2.2.1 Договору останній день виконання грошового зобов'язання з повернення суми позики є 19.08.2013 р., відтак відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання з наступного дня, тобто з 20.08.2013 р.

По-друге, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, пеня нараховується за перші шість місяців прострочення, а не за весь період прострочення до подачі позову.

За перерахунком суду, здійсненим з дотриманням приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, становить 2 883,51 грн. В іншій частині (8 045,37 грн.) пеня нарахована неправомірно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Туристична компанія «Люкс-Тур» на користь ТОВ «Укркаргогруп» заборгованості у розмірі 44 000,00 грн. та пені у розмірі 2 883,51 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог (пеня у розмірі 8 045,37 грн.) необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркаргогруп» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Люкс-Тур» (03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, 47,; ідентифікаційний код 35572874) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркаргогруп» (03058, м. Київ, вул. Ніжинська, 5; ідентифікаційний код 37416212) заборгованість у розмірі 44 000 (сорок чотири тисячі) грн. 00 коп., пеню у розмірі 2 883 (дві тисячі вісімсот вісімдесят три) грн. 51 коп. та судовий збір у розмірі 1 559 (одна тисяча п'ятсот п'ятдесят дев'ять) грн. 40 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено 18.05.2015 р.

Суддя В.П. Босий