РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015№910/4629/15-г

За позовомДержавного підприємства Національної атомної енергогенеруюча компанія "Енегоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корона-2000"
простягнення 719 232,31 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Берестовенко О.М. - представник за дов.;

від відповідача: Ялі К.А. - представник за дов.

У судовому засіданні 20.05.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енерогоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корона-2000" про стягнення 719 232,31 грн. штрафних санкцій на підставі Договору №37-10/20-14-1-11-1981 від 01.12.2011 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2015 порушено провадження у справі №910/4629/15-г, розгляд справи призначений на 25.03.2015.

У судовому засіданні 25.03.2015, в порядку статті 77 ГПК України, оголошено перерву до 20.04.2015.

У судовому засіданні 20.04.2015 оголошено перерву до 06.05.2015 на підставі статті 77 ГПК України та ухвалою господарського суду міста Києва від 20.04.2015, в порядку статті 69 ГПК України, продовжено строк вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою від 06.05.2015, відкладено розгляд справи на 13.05.2015.

В судовому засіданні в порядку ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 20.05.2015.

У відзиві на позов відповідач заперечив проти позовних вимог з тих підстав, що умови п. 3.1 договору підряду позивачем не виконано - аванс не сплачено, тому відповідач позбавлений можливості своєчасно виконувати доручені йому роботи через неможливість своєчасного забезпечення матеріальними ресурсами.

В судовому засіданні 20.05.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

12.11.2010 між позивачем (замовник за договором) та відповідачем (генпідрядник за договором) укладений договір №37-10/20-14-1-11-1981 на виконання робіт з капітального ремонту покрівлі машзалу енергоблок №1, 2 ВП "Южно-Українська АЕС" (далі - договір), за умовами якого замовник доручає, а генпідрядник ухвалює й зобов'язується на свій ризик власними, притягнутими силами й засобами, якісно й у строк виконати роботи з капітального ремонту покрівлі машзалу енергоблоків №1, 2, визначені дефектними актами у строки, установлені календарним графіком проведення робіт.

Відповідно до п. 1.3 Договору, передбачена можливість зміни обсягів і строків виконання робіт за взаємною згодою сторін і в межах терміну дії договору, що оформляється додатковими угодами, або при узгодженні обох сторін шляхом обміну листами, графіками або протоколами із вказівкою причин, які привели до зміни.

Згідно п. 2.1 Договору, договірна ціна робіт із предмета даного договору, яка визначена відповідно до ДБН Д.1.1-1-2000 розрахунками договірної ціни (додаток №3) є динамічною й складає 20 254 959,60 грн., в тому числі: 16 879 133,00 грн. вартість робіт, 3 375 826, 60 грн. ПДВ.

Протягом 10 днів до початку робіт згідно з графіком виконання робіт (додаток №2) замовник зобов'язується перерахувати на розрахунковий рахунок генпідрядника аванс у розмірі 30 % від вартості робіт (п. п. 3.1),

Генпідрядник зобов'язаний використовувати аванс на придбання й постачання необхідних для виконання робіт матеріальних ресурсів.

Зарахування авансу здійснюється щомісяця при проміжних платежах за виконані роботи у розмірі 30 % від вартості виконаних робіт, згідно п. 3.3.

Підставою для розрахунків сторін є двосторонній акт приймання-передачі виконаних робіт КБ-2в й довідки про вартість виконаних робіт КБ-3, підписані сторонами.

Відповідно до п. 3.5 Договору, розрахунки з генпідрядником за виконані роботи здійснюються шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок генпідрядника протягом 30 банківських днів з дати пред'явлення рахунку.

Остаточні розрахунки за виконані роботи з генпідрядником здійснюються протягом 30 банківських днів після підписання технічного акту виходу об'єкта з ремонту.

Терміни виконання робіт сторони погодили в 4 розділі договору.

Роботи за договором виконуються генпідрядником відповідно до затверджених строків проведення робіт, зазначеними в запропонованому графіку (додаток №2).

Строк виконання робіт по взаємному погодженню сторін може уточнюватись в частині виконання проміжних операцій і строку завершення робіт.

Відповідно до п. 5.4 Договору, приймання виконаних робіт генпідрядником робіт оформлюється двостороннім актом приймання-передачі виконаних робіт, форма КБ-2в до 30 числа поточного місяця.

В період дії договору генпідрядником виконано роботи на суму 190 574, 40 грн. згідно актів №1 від 27.06.2013 на суму 156 511, 20 грн., №2 від 25.12.2013 - 34 063, 20 грн.

12.06.2014 сторони підписали додаткову угоду №1 до Договору.

Згідно додаткової угоди №1 сторони домовились, що загальна вартість робіт за даною додатковою угодою в зв'язку з перерахунком залишків робіт згідно ДСТУ Б Д.-1.1-1-2013 (з урахуванням виконаних робіт у сумі 190 574,40 грн.) складає 19 843 368, 77 грн. , у т.ч. ПДВ - 3 307 140,64 грн.

Також сторони погодили п. 3.5 доповнити: "сума робіт доручених до виконання у 2014 році згідно календарного плану складає 8 500 000,00 грн. включаючи ПДВ - 1 416 666,67грн.

Сторони домовились, що терміни виконання залишку робіт загальною вартістю в сумі 11 343 368,77 грн. визначаються наступними додатковими угодами.

Відповідно до п. 11.7, договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до додатку №3 до додаткової угоди №1 до договору, генпідрядник зобов'язується виконати роботи відповідно до затверджених термінів проведення робіт, тобто до 31.12.2014.

Станом на 12.01.2015 відповідач виконав роботи у 2014 році згідно актів здачі-приймання форми КБ-2В на суму 3 415 853, 83 грн., у тому числі: акт №1 за серпень 2014 року на суму 1 757 187, 61 грн., акт №2 за серпень 2014 року на суму 925 659, 78 грн., акт № 7/37-10 за листопад 2014 року на суму 733 006, 44 грн., тобто всього у 2014 році виконано роботи на суму 3 415 853, 83 грн.

Таким чином роботи за договором не виконані на суму 5 084 146, 17 грн.

Відповідач на підтвердження своїх заперечень посилається на не виконання позивачем умов договору щодо сплати авансу, що й призвело до неможливості виконати роботи вчасно.

Протягом 10 днів до початку робіт згідно з графіком виконання робіт (додаток №2) замовник зобов'язується перерахувати на розрахунковий рахунок генпідрядника аванс у розмірі 30 % від вартості робіт (п. п. 3.1),

Генпідрядник зобов'язаний використовувати аванс на придбання й постачання необхідних для виконання робіт матеріальних ресурсів.

Зарахування авансу здійснюється щомісяця при проміжних платежах за виконані роботи у розмірі 30 % від вартості виконаних робіт, згідно п. 3.3.

Дійсно, умовами договору передбачено здійснення сплати авансу у розмірі 30 % від вартості робіт згідно з графіком, однак з твердженням відповідача, суд не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно положень ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

При цьому, умовами договору чи календарним графіком виконання робіт не передбачено, що генпідрядник приступає до виконання робіт тільки після виплати авансу замовником.

Слід взяти до уваги положення ст. 846 ЦК України, які передбачають, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Пунктом 3.7 договору сторони погодили, що остаточні розрахунки за виконані роботи з генпідрядником здійснюються протягом 30 банківських днів після підписання технічного акту виходу об'єкта з ремонту.

Стаття 851 ЦК України встановлює випадки коли підрядник може порушити строки виконання роботи. Для цього необхідно два пов'язаних елементи: 1) замовник не надав матеріалу, устаткування або речі, що підлягає переробці; 2) цим створена неможливість виконання договірних обов'язків підрядника. Таким чином можна стверджувати, що ця стаття є конкретизацією положень ст. 538 ЦК України, де передбачено право сторони зупинити виконання зобов'язання у разу затримки виконання зустрічного зобов'язання контрагентом.

Крім цього, суд визнає необґрунтовані твердження відповідача що умовами додаткової угоди №1 до договору відповідач гарантував виконання робіт у погоджений строк лише за умовами належного виконання своїх зобов'язань замовником.

Відповідачем не надано доказів звернення до позивача щодо неможливості виконання робіт без авансу.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що відповідач порушив умови договору та не виконав роботи згідно календарного графіку на суму 5 084 146, 17 грн.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання умов договору - виконання робіт на 5 084 146, 17 грн. (тобто не виконання робіт передбачених п.п.2,5, 6, 7, 8, 9, 10 додатку №3).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк зобов'язання щодо виконання робіт не здійснив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 7.4 договору, у випадку несвоєчасного виконання робіт за договором генпідрядник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % від вартості робіт з якого допущено несвоєчасне виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів - додатково виплачує штраф у розмірі 7% від зазначеної вартості.

Позивач заявив до стягнення пеню - 468 439, 31 грн. та штраф - 250 793,00 грн. за порушення строків виконання робіт передбачені п.п.2, 5, 6, 7, 8, 9, 10 додатку №3 до договору.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України, штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 № 06/5026/1052/2011.

Оскільки прострочення з виконання робіт мало місце, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 468 439,31 грн. пені, 250 793,00 грн. штрафу (за обґрунтованими розрахунками).

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з задоволенням позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корона-2000" (02094, м. Київ, вул. Червоноткацька, 27-А, код 33444644) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Вєтрова, 3, код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" (55000, Миколаївська обл. м. Южноукраїнськ, промзона, код 20915546) пеню - 468 439, 31 грн. (чотириста шістдесят вісім тисяч чотириста тридцять дев»ять гривень 31 коп.), штраф - 250 793, 00 грн. (двісті п'ятдесят тисяч сімсот дев'яносто три гривні 00 коп.) та 14 384,64 грн. (чотирнадцять тисяч триста вісімдесят чотири гривні 64 коп.) судового збору.

3.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання повного тексту рішення: 25.05.2015.

Суддя М.Є. Літвінова