РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2015Справа №910/8400/15-г
За позовом Спільного Українсько-австрійського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Бітунова Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центршляхбуд"

про стягнення 870 621,02 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

від позивача: Смірнов О.С. (дов. від 30.06.2014)

від відповідача: Верховський О.В. (дов. від 20.04.2015)

В судовому засіданні 18.05.2015 відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.04.2015 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Спільного Українсько-австрійського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Бітунова Україна" (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центршляхбуд" (надалі - відповідач) про стягнення 870 621,02 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/8400/15-г, розгляд справи призначено на 22.04.2015.

В судовому засіданні 22.04.2015 оголошено перерву до 18.05.2015.

В судове засідання, призначене на 18.05.2015, з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2013 між позивачем (субпідрядник) та відповідачем (підрядник), було укладено договір субпідряду № 79/1. (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір).

Згідно умов п. 1.1 Договору Підрядник доручає, а Субпідрядник зобов'язується виконати роботи з поточного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільної дороги загального користування державного значення Львівської області Н-09, а Підрядник зобов'язується прийняти та оплатити такі роботи.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунки за виконані роботи по цьому договору здійснюються шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок Субпідрядника після одержання Субпідрядника рахунку на оплату робіт та підписання Сторонами Акту приймання виконаних підрядних робіт та довідки про вартість виконаних робіт, а також після одержання від Субпідрядника документів зазначених пунктом 4.2 Договору та виключно після отримання повного розрахунку від Генпідрядника.

На виконання умов Договору позивач виконав роботи на суму 888 388,80 грн., що підтверджується актом виконаних будівельних робіт КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати КБ-3.

Відповідач повністю не розрахувався із позивачем, в наслідок чого виникла заборгованість в сумі 870 621,02 грн.

Претензією від 12.03.2015 позивач звернувся до відповідача про необхідність сплати суми заборгованості за договором підряду.

Водночас, як зазначено позивачем, останній на заяву не відреагував, грошових коштів в порядку регресу не перерахував.

Суд наголошує, що договір є дійсним, укладений правочин є підставою для настання відповідних прав та обов'язків між сторонами. Позивачем було надано послуги в строк передбачені договором та надавались вчасно і якісно, ніяких заперечень (претензій) від відповідача не надходило.

Виходячи з вище викладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідачем неналежно було виконано грошове зобов'язання по сплаті по договору субпідряду за надані послуги, він умисно не сплатив рахунок за отримані послуги, тим самим спричинивши заборгованість перед позивачем.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З урахуванням викладеного, зважаючи на відсутність в матеріалах справи яких доказів оплати заборгованості за договором, суд дійшов висновку, що обґрунтованими є позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за договором підряду в сумі 870 621,02 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що договір субпідряду № 79/1 від 05.09.2013 містить умову, відповідно до якої, виконання зобов'язання з оплати коштів за виконані роботи пов'язано з діями особи, яка не є стороною такого договору.

Однак, за змістом ст. 511 ЦК України, зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 528 ЦК України, у випадку покладення виконання обов'язку боржником на іншу особу, відповідальним за виконання зобов'язання залишається боржник, а не така особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Також, згідно ч. 2 ст. 838 ЦК України, генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду.

Частиною 2 ст. 194 ГК України передбачено, що неналежне виконання зобов'язання третьою особою не звільняє сторони від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідальним за виконання зобов'язання з оплати виконаних робіт на суму 870 621,02 грн. залишається відповідач та факт неотримання коштів від замовника будівництва не являється підставою для відмови від виконання зобов'язань за договором субпідряду № 79/1 від 05.09.2013.

Такої позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постановах від 03.10.2012 у справі №5011-53/4606-2012 та від 03.12.2012 у справі №5011-16/4107-2012.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49, ст. 82-85, 87 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центршляхбуд" (01103, м. Київ, вулиця Кіквідзе, будинок 10-А; ідентифікаційний код: 38291014) на користь Спільного Українсько-австрійського підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Бітунова Україна" (07400, Київська обл., місто Бровари, вулиця Кутузова, будинок 2 А; ідентифікаційний код 31256895) 870 621 (вісімсот сімдесят тисяч шістсот двадцять одна) грн. 02 коп. - основного боргу та 17 412 (сімнадцять тисяч чотириста дванадцять) грн. 42 коп. - суму судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 22.05.2015

Суддя М.О. Лиськов