ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа № 907/52/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Матущак О.І.

Скрипчука О.С.

при секретарі Довгополові А.О.

розглянув апеляційну скаргу Приватного підприємства (далі - ПП) «Глоріем Карго Сервіс» № 6/15-7г від 07.04.2015 р. (вх. № ЛАГС 01-05/1720/15 від 16.04.2015 р.)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.03.2015 р.

у справі № 907/52/15 (суддя Л.М. Якимчук )

за позовом Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_3, с. Великі Геївці, Ужгородський район

до відповідача ПП «Глорієм Карго Сервіс», м. Ужгород

про стягнення 144529,80 грн.

За участю представників:

від позивача: не з'явився (належним чином повідомлений);

від відповідача: не з'явився (належним чином повідомлений).

Відводів складу суду в порядку ст. 20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв'язку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі.

Причини відкладення розгляду справ, викладені в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 05.05.2015р.

Сторони участі уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися, що підтверджується повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення (а. с. 60) і копією списків згрупованих рекомендованих відправлень від 20.05.2015р. (а. с. 79).

Представник апелянта заявив клопотання (вх.. №01-04/2929/15 від 12.05.2015р.) про розгляд справи 19.05.2015р. без його участі, прохаючи водночас суд задоволити апеляційну скаргу повністю .

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 20.03.2015 року (суддя Л.М. Якимчук) у справі № 907/52/15 позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 до ПП «Глорієм Карго Сервіс» про стягнення 144529,80 грн. (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02.03.2015р.) задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 113898,76 грн. за надані послуги з перевезення вантажу, 2890, 59 грн. у відшкодування сплаченого судового збору, а також 8000,00 грн. у відшкодування витрат на оплату послуг адвоката. В іншій частині позову відмовлено.

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, як експедитором, доведено факт виконання ним договорів - заявок № 2 від 06.08.2014р. та № 259 від 07.08.2014р. укладених з відповідачем, та надання останньому транспортно-експедиційних послуг, в свою чергу відповідач доказів їх оплати суду не надав. На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 533, 625, 929-935 Цивільного кодексу України місцевий господарський суд, визнавши підставними та обґрунтованими, задоволив позовні вимоги позивача частково, врахувавши при цьому збільшення офіційного курсу євро по відношенню до національної валюти Національним банком України станом на день прийняття рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив таке в апеляційному порядку. ПП «Глорієм Карго Сервіс» вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд вийшов за межі позовних вимог стягнувши з відповідача 113898, 76 грн.. Станом на день звернення позивача до суду з позовною заявою еквівалент 4 600 Євро у гривні становив 84 074, 9728 грн., саме ця сума, а не вказана позивачем сума боргу з урахуванням інфляції за час прострочення, вважає відповідач, підлягала стягненню судом в разі обгрунтування виникнення заборгованості у відповідача перед позивачем. Також апелянт стверджує, що заявки, на підставі яких суд зробив висновок про наявність заборгованості не можна вважати належними доказами у справі, оскільки, такі не підписані відповідачем, що свідчить про неукладення договорів-заявок. Крім того, вважає скаржник, вартість послуг адвоката має стягуватись пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У письмових поясненнях позивач доводи апеляційної скарги заперечив і зазначив, що рішення місцевого господарського суду вважає законним та обґрунтованим. При цьому ФОП ОСОБА_3 звертає увагу на те, що відповідач не погоджується із рішенням місцевого господарського суду лише в частині курсової різниці валют, обґрунтовуючи це тим, що такий повинен розраховуватись з моменту звернення до суду з позовом, однак, в силу ст. 533 ЦК України, вважає позивач, курс євро визначений судом на момент прийняття рішення, є вірним.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Львівський апеляційний господарський суд, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши фактичні обставини у справі, зробив висновок, що апеляційна скарга підлягає частково задоволенню, а оскаржуване рішення частковій зміні, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, спір між сторонами виник з приводу виконання договору про надання транспортно-експедиційних послуг з організації і перевезення імпортних вантажів і ці правовідносини врегульовані, зокрема, главою 65 ЦК України, ст. 316 Господарського кодексу України (далі - ГК України), Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність" від 01.07.2004р. N 1955-IV (зі змінами від 05.07.2012р.) (далі Закон України №1955-IV), Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, Женева, 19.05.1956р. (Україна приєдналась 01.08.2006р., набула чинність для України 17.05.2007р.).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1, 3 ст. 929 ЦК України, ч. 1. ст. 316 ГК України та ч. 1 ст. 9 Закону України N 1955-IV за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Зі справи вбачається, що між ФОП ОСОБА_3 (виконавець, перевізник) та ПП «Глорієм Карго Сервіс» (експедитор) укладено договір-заявку № 2 від 06.08.2014р. на суму 2 000 євро (по оригіналу СМR 10 днів, оплата по курсу НБУ на дату розрахунку) та договір-заявку №259 від 07.08.2014р. на суму 2 600 євро (по оригіналу СМR 10 днів, оплата по курсу НБУ на дату розрахунку), згідно яких перевізник зобов'язався надати експедитору послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом по маршруту Словаччина-Росія. По заявці № 2 здійснювалось перевезення вантажу автомобілем: RENAULT, номер: НОМЕР_2, прицеп: НОМЕР_3 (а. с. 11), по заявці № 259 перевезення вантажу здійснювалось автомобілем: RENAULT, номер: НОМЕР_5, прицеп: НОМЕР_4 (а. с. 12).

Заявки підписані обома сторонами і скріплені печаткою сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Наведене спростовує твердження відповідача про неукладеність договору з огляду на ч. 1, 2, 3 ст. 639 ЦК України та ст. 640. ЦК України.

З вищезазначеного випливає, що правовідносини, які склалися між сторонами є правовідносинами транспортного експедирування, що надає можливість ФОП ОСОБА_3 здійснити перевезення вантажу, зазначеного у заявках, самостійно, або знайти перевізника і організувати здійснення ним перевезення.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Факт виконання зазначених вище заявок позивачем підтверджується міжнародно-транспортними накладними CMR № та CMR №.

З CMR № (номер і прицеп автомобіля співпадають із заявкою № 2 від 06.08.2014р.) вбачається, що вантажоодержувачем товару є ВМК „Красный октябрь", м. Волгоград, Росія; відповідно до CMR № (номер і прицеп автомобіля співпадають із заявкою № 259 від 07.08.2014р.) вантажоодержувачем товару виступає „КБ Хладокомбинат", м. Кішпек, КБР, Російська Федерація.

Наявні у матеріалах справи CMR свідчать про те, що товар доставлений одержувачу.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач направила відповідачу оригінали CMR № та CMR № на підтвердження здійснення вказаних вище перевезень. У супровідному листі про їх направлення позивачем запропонувала відповідачу здійснити оплату наданих послуг.

Такі документи були доставлені ПП «Глорієм Карго Сервіс», про свідчить належним чином засвідчені копії опису вкладення цінного листа з відміткою про його відправлення 05.12.2014р. та рекомендоване повідомлення про вручення цього поштового відправлення з відміткою про його отримання 12.12.2014р.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З укладених між позивачем та відповідачем заявок від 06 та від 07.08.2014р. вбачається, що оплата послуг з перевезення вантажів здійснюється протягом 10-ти днів з дня отрмання відповідачем оригіналів ЦМР (міжнародних товаро-транспортних накладних - CMR).

У відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону України N 1955-IV клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Доказів, які би свідчили про те, що відповідач умови договорів-заявок № 2 та № 259 в частині оплати наданих послуг виконав, матеріали справи не містять.

Такі обставини справи дають змогу зробити висновок про те, що вимога про стягнення з ТОВ «Глорієм Карго Сервіс» 4 600 євро по курсу НБУ на день розрахунку за надані експедиційні послуги ФОП ОСОБА_3 є обґрунтованою і суд першої інстанції в силу вимог ст. ст. 11, 16 ЦК України дійшов до вірного висновку про необхідність її стягнення.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вирішив, що суму стягнення, яка визначена в іноземній валюті, необхідно перевести по курсу НБУ станом на дату прийняття рішення і стягнув з відповідача 113 898, 76 грн.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що 03.03.2015р. позивачем подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог з 84 262, 82 грн. до 144 529, 80 грн., обґрунтовану його правом, визначеним ст. 533 ЦК України та зміною курсу євро Національним банком України. До вказаного клопотання позивачем долучено квитанцію про доплату судового збору стосовно національної грошової одиниці.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Під збільшенням розміру позовних вимог (частина друга статті 22 ГПК) слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві. Якщо такі додаткові позовні вимоги зв'язані з раніше заявленими позовними вимогами підставою виникнення або поданими доказами (наприклад, коли позов подано на суму основного боргу і позивач до прийняття рішення просить додатково стягнути пеню за прострочку платежу), то їх може бути пред'явлено з дотриманням, зокрема, приписів статті 58 ГПК.

Згідно з ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Інформація про встановлені офіційні курси гривні до іноземних валют та банківських металів розміщується в міжнародній комп'ютерній мережі Інтернет, надсилається територіальним управлінням Національного банку та банкам згідно з Тимчасовою схемою розсилання організаційно-розпорядчих і нормативно-правових актів Національного банку, центральним органам виконавчої влади згідно з переліком, установленим Національним банком (Постанова Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 496 «Про затвердження Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», зареєстровано у Міністерстві юстиції України від 27.11.2003 за № 1094/8415).

Статтею 55 ГПК України передбачено, що ціна позову визначається, зокрема, у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку, а у позовах про стягнення іноземної валюти - в іноземній валюті та у карбованцях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

В п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що ціна позову про стягнення іноземної валюти визначається в іноземній валюті та національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову (п. 4 ч. 1 ст. 55 ГПК України).

У разі подання позову про стягнення національної валюти України - еквіваленту іноземної валюти ціна позову визначається в національній валюті України за офіційним курсом, визначеним Національним банком України, на день подання позову.

З позовом до Господарського суду Закарпатської області ФОП ОСОБА_3 звернулася 21.01.2015р. (курс 100 євро станом на цю дату, згідно даних Національного банку України становив 1827.71680 грн.), ціна позову становила 84088 (4 600 грн. * 18, 28 грн. = 84 088 грн.). Судовий збір складає 1827 грн.

Заява про збільшення розміру позовних вимог подана 03.03.2015р., курс 100 євро станом на цю дату, згідно даних НБ України становив 2 786.61530 грн., тому ціна позову, з врахуванням заяви про її збільшення станом на 03.03.2015р., складає 128 202 грн. (4 600 грн. * 27, 87 грн. = 128 202 грн.).

Саме ця сума 128202 грн. і підлягає до задоволення (4600 Євро, станом на 03.03.2015р.)

Відтак, стягнення заборгованості в еквіваленті курсу євро до гривні на день прийняття рішення, за відсутності відповідної заяви позивача, що було зроблено місцевим господарським судом, є помилковим і в цій частині підлягає зміні, а твердження апелянта щодо неправомірності присудження до стягнення суми позову в розрахунку гривневого еквівалента до євро станом на день прийняття рішення є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на винну сторону відповідно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача за розгляд справи в суді першої інстанції слід стягнути 2 564, 04 грн. судового збору.

Крім того, є обґрунтованим твердження в апеляційній скарзі відповідача, що у зв'язку із частковим задоволенням позову, кошти за надання послуг позивачу адвокатом мають покладатися на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за надані послуги адвоката покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З договору про надання правової допомоги № 02/с від 15.01.2015р. вбачається, що адвокат Гончаров В.В. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 21/112 від 11.11.2002р.) надає правову допомогу у справі по стягненню з ПП «Глорієм Карго Сервіс» заборгованості за надані послуги з організації перевезення вантажу згідно з заявками від 06.08.2014р. та 07.08.2014р. Правова допомога полягає у: підготовці документів правового характеру (позовна заява, клопотання, запити, скарги тощо) і представництві інтересів клієнта перед державними органами і установами, підприємствами незалежно від форми власності і громадянами, а також у судах всіх юрисдикцій і інстанцій при розгляді даної справи та у виконавчому провадженню відповідних судових рішень. Вартість правової допомоги визначена в розмірі 8 000, 00 грн.

Факт оплати наданих послуг в сумі 8 000 грн. підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією прибуткового касового ордера № 01 від 15.01.2015р.

Таким чином, з дотриманням вимог ч. 5 ст. 49 ГПК України, за надані послуги адвоката з відповідача на користь позивача слід стягнути 7 096 грн. (88, 70% від 8 000 грн.).

Твердження апелянта про те, що суд стягнув із відповідача суму боргу з урахуванням інфляції за весь час прострочення, судова колегія вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 3.07.1991р., індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка є предметом даного спору, індексації не підлягає.

Відповідно до квитанції № 9 від 08.04.2015р. апелянтом сплачено 1445, 30 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги, відтак, на його користь слід стягнути з позивача 163, 28 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційному порядку.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити частково. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.03.2015р. частково змінити. Стягнути з ПП «Глорієм Карго Сервіс» (код 38863803, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Гоголя, буд. 16) на користь ФОП ОСОБА_3 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) суму в розмірі 128 202 грн. (сто двадцять вісім тисяч двісті дві грн. 00 коп.) за надані послуги з перевезення вантажу, суму 2564, 04 грн. (дві тисячі п'ятсот шістдесят чотири грн. 4 коп. коп.) у відшкодування сплаченого судового збору, а також суму 7 096 грн. (сім тисяч сто двадцять грн. 00 коп.) у відшкодування витрат на оплату послуг адвоката. В решті позову відмовити.

2. Стягнути з ФОП ОСОБА_3 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ПП «Глорієм Карго Сервіс» (код 38863803, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Гоголя, буд. 16) 163, 28 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

3. Місцевому суду видати відповідні накази.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-І ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.05.2015 року

Головуючий суддя Дубник О.П.

Судді Матущак О.І.

Скрипчук О.С.