ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.05.15р. Справа № 904/150/15
За позовом Іноземного підприємства "АГБОР ІНЖИНІРІНГ ЛТД", м. Дніпропетровськ

до Товариства з додатковою відповідальністю "КОНЦЕРН "ВЕСНА", м. Дніпропетровськ

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство "Дніпроводоканал", м. Дніпропетровськ

про визнання договору укладеним

Суддя Бєлік В.Г.

Представники:

від позивача: Михалевич М.А., довіреність № б/н від 29.12.2014 року, представник;

від відповідача: Півень Л.С., довіреність № 01/1 від 02.01.2015 року, начальник правового управління.

від третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Тулінов І.І. дов. № 13/28-06 від 05.01.2015р. представник.

СУТЬ СПОРУ:

Іноземне підприємство "АГБОР ІНЖИНІРІНГ ЛТД" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "КОНЦЕРН "ВЕСНА", у якому просить визнати договір укладеним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем було отримано для підписання та скріплення печаткою проект договору про надання послуг водовідведення у частині скиду (приймання) стічних вод № 01/01/15 від 11.12.2014р., однак відповідач ухиляється від його укладення, що й стало підставою для звернення з позовом до суду.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2015р. залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Дніпроводоканал".

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позов зазначив, що і Господарський, і Цивільний кодекси передбачають, що підставою укладення договору за рішенням суду, є пряма вказівка закону на обов'язковість його укладення. Тобто, підставою укладення договору не може бути обов'язковість, встановлена в підзаконних або інших нормативно-правових актах, які не мають сили закону. З огляду на викладене, посилання позивача на п.п. 1.1., 1.2., 1.4. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України № 190 від 27.06.2008р., п.п. 1.2., 1.4., 6.3. Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України № 37 від 19.02.2002р. та п.п. 1.2., 6.4., 6.10. Правил приймання та скиду стічних вод підприємств у систему каналізації м. Дніпропетровська № 1895 від 25.12.20012р., які є підзаконними актами, відповідач вважає необґрунтованим та таким, що суперечить законодавству. Крім того, відповідач зазначає, що норми Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України №37 від 19.02.2002р., на які позивач посилається як на підставу для визнання договору укладеним, врегульовують правовідносини лише між абонентом та водоканалом. Також відповідач зазначає, що позивачем, звертаючись до суду з вимогою визнати договір укладеним, не дотримано вимог ч. 5 ст. 181 ГК України, якою передбачено, що для цього потрібна також і "згода другої сторони". Однак, з такою пропозицією позивач до відповідача не звертався, відповідної згоди від останнього не отримав, про що свідчить її відсутність у матеріалах справи. Відповідна обставина безумовно свідчить про те, що у позивача взагалі були відсутні правові підстави для передання даного спору до суду. Також, відповідач звертає увагу суду на те, що ним разом з листом від 22.12.2014р. за вих.№1233 направлявся позивачу проект договору в редакції відповідача.

В додаткових поясненнях відповідач зазначає, що, оскільки каналізаційний колектор є власністю відповідача, останній вправі на власний розсуд і на запропонованих ним умовах укладати відповідні договори про транспортування стічних вод до мережі водоканалу з будь-яким суб'єктом підприємницької діяльності, який скидає свої стічні води до колектору, в тому числі і з позивачем.

Представник третьої особи надав пояснення по суті позовних вимог, в яких зазначив, що для приєднання до системи централізованого водопостачання та водовідведення замовнику необхідно отримати технічні умови відповідно до Порядку надання архітектурно-планувального завдання та технічних умов щодо інженерного забезпечення об'єкта архітектури і визначення розміру плати за їх видачу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.99 № 2328. Типові форми технічних умов та опитувального листа на приєднання наведені в додатках 1,2. Укладення договору про транспортування стоків, між позивачем та відповідачем є їхньою внутрішньою діяльністю, внутрішня в яку КП "Дніпроводоканал" є безпідставною.

Ухвалою суду від 25.03.2015р. розгляд справи відкладався на 27.04.2015р.

27.04.2015р. у судовому засіданні оголошувалась перерва до 05.05.2015р.

Ухвалою суду від 05.05.2015р. продовжено строк розгляду справи до 26.05.2015р. та відкладено розгляд справи на 18.05.2015р.

Судові засідання 05.05.2014р. та 18.05.2015р. проводились в режимі технічної фіксації судового процесу.

В порядку ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні 18.05.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, супровідним листом від 11.12.2014 року № tl-1245 Позивач направив на адресу відповідача для підписання проект договору про надання послуг водовідведення у частині скиду (приймання) стічних вод № 01/01/15 у двох примірниках (а.с. 27).

Після ознайомлення з проектом договору відповідач направив позивачеві лист № 1233 від 22.12.2014р., в якому зазначив, що у зв'язку з закінченням 31.12.2014р. строку дії договору № 214 від 10.09.2012р., ним 03.12.2014р. на адресу позивача електронною поштою було направлено проект договору № 315 від 15.12.2014р. про надання послуг з транспортування стоків, для розгляду та підписання. Натомість, 17.12.2014р. відповідачем було отримано два примірники договору № 01/01/15. Розглянувши запропонований позивачем договір, відповідач відмовився від його підписання, оскільки, вважає його положення неприйнятними та наполягає на підписанні договору № 315 від 15.12.2014р., та повторно направив проект вказаного договору з додатками (а.с. 36).

Позивач не погодився з відповідачем та звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати укладеним договір № 01/01/15.

Згідно п.7 ст. 181 Господарського кодексу України, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Після отримання супровідного листа від 22.12.2014р. № 1233 та договору № 315 від 15.12.2014р., позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом щодо визнання договору про надання послуг водовідведення у частині скиду (приймання) стічних вод № 01/01/15 укладеним.

Вивчивши матеріали справи та документи надані сторонами в ході судового засідання, заслухавши представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову на підставі наступного.

Відповідно до ч.1. ст.626, ч.1. ст 627, ч.1. ст. 638 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладанні спірного договору сторони не дійшли згоди стосовно його умов.

Статтею 187 Господарського кодексу України встановлено, що спори, які виникають при укладанні господарських договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону розглядаються судом.

Згідно з ч. 2 ст. 649 Цивільного кодексу України, розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

Тобто, неврегульовані розбіжності, що виникли між сторонами, передаються на розгляд суду за таких умов:

- укладення договору є обов'язковим на підставі закону, правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування;

- сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг);

- сторони домовились про передачу переддоговірного спору на розгляд суду, або це передбачено законом.

Матеріали справи не містять доказів визнання відповідача монополістом на ринку послуг з водопостачання та водовідведення, докази домовленості сторін про передачу переддоговірних спорів з приводу укладення договору про водовідведення або транспортування січних вод до матеріалів справи сторонами також не надано.

Позивач не обґрунтував позов спеціальними нормами права, які зобов'язували б відповідача укладати договір на прийняття стоків позивача до власної каналізаційної системи.

В той же час, згідно з п. 4.8. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, від 27.06.2008 р., № 190, виробник узгоджує приєднання водопровідних вводів субспоживачів до водопровідних мереж споживачів за умови наявності згоди споживачів.

Відтак, підстави для передачі переддоговірного спору на розгляд суду відсутні.

Крім того, предметом договору, за редакцією позивача, є зобов'язання відповідача з водовідведення стічних вод Замовника (позивача) у систему каналізації в обсязі 83,0 куб.м. на місяць через свої мережі та обладнання від місця врізки на об'єкті, розташованому по вул. Молодогвардійська, 21 у Дніпропетровську, та зобов'язання Замовника зі своєчасної оплати зазначених послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Цим же Законом визначено, що виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги;

Серед видів діяльності, визначених Статутом відповідача в якості предмету діяльності, водовідведення відсутнє.

Згідно з п.4 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства

Докази, визначення відповідача виконавцем послуг з водовідведення в установленому порядку відсутні.

До того ж, відповідно до п. 17 ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню.

Докази наявності у відповідача ліцензії на ведення діяльності з водовідведення відсутні.

Отже, у відповідача були відсутні підстави укладати договір, предметом якого є водовідведення стічних вод Замовника (позивача).

До того ж, згідно з п. 4.7. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України,

Аналогічні вимоги містяться у п.п. 6.1.-6.2. Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19 лютого 2002 р. № 37 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.04.2002 р. за № 403/6691, а саме, від 27.06.2008 р., № 190, приєднання мереж водопостачання та водовідведення субспоживачів до мереж споживачів здійснюється згідно з порядком, наведеним у пунктах 4.1 - 4.6 цих Правил. Зазначеними пунктами визначено наступне. 4.1. Для приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення замовнику таких послуг надаються технічні умови. Форма технічних умов наведена в додатку 1 до цих Правил. Для одержання технічних умов замовник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення подає до виробника таких послуг: заяву; опитувальний лист за формою згідно з додатком 2; ситуаційний план з визначенням місця розташування земельної ділянки на відповідній території. Технічні умови мають містити графічний матеріал із нанесенням відповідних інженерних мереж та місць приєднання до них об'єкта будівництва. Виробник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення видає замовнику технічні умови згідно з поданою заявою протягом десяти робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви з урахуванням потужностей споруд та пропускної спроможності мереж систем централізованого водопостачання та водовідведення, із зазначенням умов для проектування вводу: місця приєднання, місця розташування водомірного вузла, умов для влаштування проміжного резервуара і насосів - підвищувачів тиску. 4.2. Вартість послуг з надання технічних умов на приєднання до централізованих систем водопостачання та водовідведення визначається на підставі обґрунтованих трудовитрат та вартості одного людино-дня. 4.3. Забороняється будь-яке самовільне приєднання об'єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньобудинкових мереж або до мереж споживачів). 4.4. Виконання технічних умов є обов'язковим при розробленні проектів на об'єкти будівництва. 4.5. З'єднування системи водопостачання об'єкта, який підключений до системи централізованого питного водопостачання, з водопроводами, які підключені до власних джерел водопостачання, можливо за погодженням із виробником. Засувки, встановлені на лініях, що з'єднують зазначені водопроводи, не можуть розглядатися як роз'єднувачі, у зв'язку з чим між ними має бути наявний видимий розрив. З'єднання таких водопроводів може здійснюватись у разі недостатньої потужності централізованого водопроводу з місцевих джерел за узгодженням з виробником і територіальними органами держсанепідемслужби та при встановленні засувок, опломбованих у закритому положенні виробником. 4.6. Технічний нагляд за будівництвом та приймання споруд в експлуатацію здійснюються згідно з Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 13 квітня 2011 року N 461.
п.6.1. підключення нових абонентів до системи каналізації дозволяється лише за наявності проекту приєднання до мереж каналізації населеного пункту, розробленого у відповідності до чинних норм проектування та узгодженого з Водоканалом у встановленому порядку.

п. 6.2. Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України підприємства, які приєднані до системи каналізації, для укладання договору про приймання стічних вод подають Водоканалу не менше ніж за місяць до початку скиду стічних вод або закінчення терміну попереднього договору:

- лист-заявку на укладення договору на скид стічних вод із зазначенням пропонованих до приймання у каналізацію об'ємів стічних вод, графіка їх скиду та характеристикою складу стічних вод за кожним з випусків;

- генплан об'єкта в масштабі 1:500 з каналізаційними мережами та випусками до міської каналізації;

- індивідуальні норми водоспоживання та водовідведення на одиницю продукції або послуг;

- паспорт водного господарства.

У місцевих Правилах приймання можуть бути передбачені додаткові вимоги до укладення договору, які враховують місцеві особливості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем вимоги п. 6.2. Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України не виконані, на адресу відповідача лист-заявка на укладення договору на скид стічних вод із зазначенням пропонованих до приймання у каналізацію об'ємів стічних вод, графік їх скиду та характеристика складу стічних вод за кожним з випусків; генплан об'єкта в масштабі 1:500 з каналізаційними мережами та випусками до міської каналізації; індивідуальні норми водоспоживання та водовідведення на одиницю продукції або послуг; паспорт водного господарства не направлялись.

Доказів виконання цих вимог позивач не надав, помилково вважає, що зазначені вимоги стосуються лише відповідача, як абонента водоканалу.

Проте, представник третьої особи підтвердив необхідність додержання субабонентом виконання зазначених вище вимог, про що надав письмові пояснення.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що позивач не використав свого права на звернення до відповідача з листом-заявкою на укладення договору на скид стічних вод та необхідні документи відповідачеві не надав.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

З врахуванням викладеного вище, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у справі слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 75, 82-87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено

25.05.2015р.

Суддя В.Г. Бєлік