РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015Справа №910/7236/15-г
За позовом Державного підприємства «Науково-виробниче об'єднання «Павлоградський хімічний завод»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»

про стягнення 20507465,74 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Гулак Н.В., Величко І.П., Григор'єва Л.А. (представники за довіреностями);

від відповідача - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Державного підприємства «Науково-виробниче об'єднання «Павлоградський хімічний завод» (далі - Позивач) до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (далі - Відповідач) про стягнення 20507465,74 грн. заборгованості по вкладу, по відсоткам за вкладом, пені та 3% річних у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського вкладу № 144192-41.4-5116914 від 29.12.2014, що виявилось у неповерненні вкладу та несплаті відсотків у строк.

Відповідач проти позову заперечує, оскільки вважає, що в зв'язку з віднесенням його до категорії неплатоспроможних, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а отже і Позивача, не здійснюється відповідно до приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому підстав для задоволення позову немає.

У судові засідання Відповідач представників не направляв, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Відповідача про призначення справи до розгляду в засіданнях суду, про час і місце їх проведення, оскільки ухвали суду надсилалися на адресу місцезнаходження Відповідача згідно відомостей з ЄДРЮО та ФОП, та отримувались Відповідачем, що вбачається зі зворотних повідомлень про вручення поштових відправлень, тому будь-які несприятливі наслідки такого ненаправлення повноважних представників покладаються на Відповідача.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у судові засідання обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні. Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Позивача, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі укладеного 29.12.2014 між Відповідачем (Банк) та Позивачем (Вкладник) Договору банківського вкладу (далі - Договір), Позивачем було внесено на депозитний рахунок № 010 у Банку вклад в розмірі 20000000 грн. (банківська виписка від 29.12.2014) під виплату Банком 15% річних, та зі строком повернення вкладу - 04.03.2015 (в редакції Договору про внесення змін № 1 від 30.01.2015).

За умовами Договору Банк отримав право використовувати кошти Вкладника, які зберігаються на рахунку, гарантуючи їх наявність, на натомість Банк зобов'язався здійснювати обслуговування вкладу відповідно до умов цього Договору, внутрішніх положень Банку, чинних законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України, своєчасно повернути вклад та сплатити Вкладнику проценти за вкладом в обумовленому Договором розмірі та строки.

Даний Договір є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. Зворотного матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що всупереч умовами Договору, листам-вимогам Позивача від 02.03.2015 № 30/168-96, від 04.03.2015 № 30/168-98 та від 16.03.2015 № 30/168-109 та статтям 1058, 1061, 525, 526, 530 ЦК України Відповідач взяті на себе за Договором зобов'язання належним чином не виконав, у встановлений Договором строк вклад у розмірі 20000000 грн. Позивачу не повернув, нараховані відсотки за вкладом за період 01.03.2015 - 03.03.2015 в сумі 24657,53 грн. не сплатив.

Крім того, виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, Банк (Відповідач) є порушником зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених Договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення пені на підставі ст.ст. 546, 549 ЦК України та п. 4.1 Договору, і також 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, а разом санкцій, нарахованих на суму неповернутого вкладу та невиплачених відсотків.

Перевіривши доданий Позивачем до позову розрахунок 459766,14 грн. пені та 23042,07 грн. 3% річних за період 05.03.2015 - 18.03.2015 суд дійшов висновку про обґрунтованість розрахунку та нарахованих сум, їх арифметичну правильність, відповідність вимогам закону та умовам Договору.

Отже, всупереч ст.ст. 1058, 1061 ЦК України та умовам Договору Відповідач не забезпечив права Позивача на вчасне та в повному обсязі повернення йому вкладу та виплату відсотків, хоча сума вкладу була внесена Позивачем на рахунок Відповідача належним чином та в повному обсязі, що підтверджено залученою до справи випискою по рахунку. Раніше встановленого Договором строку вклад Позивачем знятий не був, і матеріали справи не містять доказів протилежного.

Вказаним невиконанням умов Договору Відповідачем було порушене майнове право Позивача на вільне володіння та розпорядження належним останньому майном, яким, у розумінні статей 177, 190 ЦК України, є грошові кошти, у т.ч., враховуючи положення пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які існують у формі записів на депозитному рахунку Позивача №010, відкритому в Банку.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом встановлено, що станом на момент виникнення у Банку обов'язку повернути вклад, сплатити відсотки за вкладом, а також сплатити пеню та 3% річних за прострочення виплати, у Банку не було достатніх підстав для невиконання взятих на себе зобов'язань щодо виплати визнаних судом обґрунтованих сум (20000000 грн. вкладу, 24657,53 грн. відсотків, 459766,14 грн. пені та 23042,07 грн. 3% річних). Зворотного Відповідачем не доведено.

За загальним правилом, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (стаття 41 Конституції України, стаття 321 ЦК України).

Судом встановлено, що всупереч ст.ст. 1058, 1061 ЦК України та умовам Договору Банк не зміг забезпечити право Позивача на безперешкодне, вчасне та повне повернення йому вкладу та сплату відсотків за ним.

При розгляді спору по суті, судом враховано, що на підставі постанови Правління НБУ від 19.03.2015 № 190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) було прийнято рішення від 19.03.2015 №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Київська Русь», згідно з яким з 20.03.2015 по 19.06.2015 включно запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Банку.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Таким чином, під час розгляду в суді даного спору в Банку була запроваджена тимчасова адміністрація, на що Банк наголошує у відзиві, як на підставу відмови в позові.

Однак суд ставиться критично до таких підстав для відмови у позові з огляду на наступне.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, відповідно до пунктів 1, 2 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку.

Однак, станом на час виникнення у Банку обов'язку повернути вклад, виплатити відсотки, а також після порушення Банком цих зобов'язань та виникнення обов'язку сплатити штрафні санкції, тимчасової адміністрації в Банку запроваджено ще не було.

При розгляді справи судом було встановлено порушення прав Позивача внаслідок безпідставного невиконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договором вкладу.

Отже, подаючи позов до суду 20.03.2015 (направлено поштою) Позивач діяв на захист своїх прав, порушених до запровадження у Банку тимчасової адміністрації, зокрема враховуючи ту обставину, що день подання позову співпадає з днем запровадження тимчасової адміністрації в Банку.

Суд зазначає, що Конституцією України закріплений обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), та передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55).

Зазначені положення Конституції України реалізовані у статті 15 ЦК України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також у статті 20 ГК України, згідно з якою держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Таким чином, у разі порушення законних прав та інтересів осіб, суд зобов'язаний їх захистити у спосіб передбачений, зокрема, статтею 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України.

Так, пунктом 5 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі.

Аналогічне положення міститься і у частині 2 статті 20 ГК України, якою встановлено, що права та законні інтереси суб'єктів господарювання та споживачів захищається, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі.

Відтак, виходячи з аналізу зазначених положень норм чинного законодавства, порушені права та інтереси Позивача підлягають захисту шляхом присудження до виконання обов'язку Відповідача за Договором банківського вкладу, тому позов про стягнення 20000000 грн. вкладу, 24657,53 грн. відсотків, 459766,14 грн. пені та 23042,07 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

При цьому, судом враховано, що відповідно до пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі запровадження тимчасової адміністрації банку-боржника.

Разом з тим, відповідно до пункту третього частини 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Таким чином, на підставі даної норми уповноважена особа Фонду має право виплатити Позивачу вищенаведені визнані судом обґрунтованими суми в добровільному порядку. Однак, примусове виконання рішення суду, на підставі виданого наказу, на час дії тимчасової адміністрації буде зупинено, разом з цим всі вищезазначені обставини не виключають можливість задоволення даного позову.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на Відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-35, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (м. Київ, вул. Хорива, 11-А; ідентифікаційний код 24214088) на користь Державного підприємства «Науково-виробниче об'єднання «Павлоградський хімічний завод» (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Заводська, 44; ідентифікаційний код 143100 (двадцять мільйонів) грн. заборгованості по вкладу, 24657 (двадцять чотири тисячі шістсот п'ятдесят сім) грн. 53 коп. відсотків за вкладом, 459766 (чотириста п'ятдесят дев'ять тисяч сімсот шістдесят шість) грн. 14 коп. пені, 23042 (двадцять три тисячі сорок дві) грн. 07 коп. 3% річних, а також 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.05.2015

Суддя Сташків Р.Б.