ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.05.2015 Справа № 920/420/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Александр", м. Запоріжжя,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе", м. Суми,

про стягнення 186 971 грн. 55 коп.,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача - Сафронов М.А. (довіреність № 18-49/1402 від 29.12.2014року);

При секретарі судового засідання Чижик С.Ю.,

В судовому засіданні 19.05.2015року судом оголошено перерву до 20.05.2015року о 10 год. 40 хв.

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 170 638 грн. 40 коп., з яких: 144 000 грн. 00 коп. основного боргу за договором купівлі - продажу № 3/71//6869-1-2/1 від 01.03.2011року, 2 661 грн. 40 коп. 3% річних, 23 977 грн. 00 коп. інфляційних збитків, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Позивач подав заяву про збільшення позовних вимог № 7/1-202 від 24.04.2015року, в якій просить суд стягнути з відповідача 144 000 грн. 00 коп. основного боргу за договором купівлі - продажу № 3/71//6869-1-2/1 від 01.03.2011року, 3442 грн. 55 коп. 3% річних, 39 529 грн. 00 коп. інфляційних збитків, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Враховуючи передбачене ст. 22 Господарського процесуального кодексу України право позивача до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, суд приймає відповідну заяву до розгляду.

Відповідач подав відзив № 18-7/501 від 25.03.2015 року на позовну заяву, в якому не визнає позовні вимоги в частині стягнення 90 536 грн. 44 коп. основного боргу, 1 354 грн. 31 коп. 3% річних, 12 145 грн. 79 коп. інфляційних збитків та просить суд відмовити в позові в цій частині. Відповідач вказує, що з огляду на умови розрахунків, визначені у розділі 2 договору купівлі - продажу № 3/71//6869-1-2/1 від 01.03.2011року, позивачем не доведено факту порушення відповідачем взятого на себе зобов'язання з оплати кінцевого платежу в розмірі 20 % поставленої продукції, а також не додано належних доказів початку перебігу строку виконання відповідачем зобов'язання з оплати 20 % від вартості поставленої продукції, що мали бути сплаченими в якості авансового внеску.

Від Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області надійшов лист № 16347/10/18-19-10 від 29.04.2015року в якому повідомляється, що ПАТ "СМНВО ім. М.В. Фрунзе" відповідно пункту 200.19 статті 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ. віднесено до переліку платників, що відповідають критеріям, визначеним в Податковому кодексі, та мають право на автоматичне бюджетне відшкодування ПДВ за січень 2014 року та липень 2013року. В заявленій сумі бюджетного відшкодування довідками камеральних перевірок за липень 2013р. №854/15.2/05747991 від 09.09.2013р., за січень 2014року №715/15-02/05747991 від 12.03.2014 року не встановлено завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (рядок 19 декларації) у сумі 25534261 грн. та бюджетного відшкодування ПДВ у сумі 14764176 грн. (рядок 23.1 декларації).

Відповідач подав додаткове письмове пояснення, в якому вказує, що у розпорядженні відповідача відсутній текст протоколу розбіжностей ТОВ «Компанія «Александр» до договору № 3/71//6896-1 -2/1 від 01.03.2011 року, більше того, відсутній і супровідний лист позивача, яким направлявся підписаний примірник договору на адресу ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе». Згідно з Бухгалтерською довідкою про заявлений до бюджетного відшкодування ПДВ сплачений у вартості товару, отриманого від ТОВ «Компанія «Александр» від 15.05.2015 року № б/н, ПДВ, сплачений у вартості товару, отриманого від ТОВ «Компанія «Александр» за видатковою накладною № 2/2-4261 від 25.06.2013 року (податкова накладна № 607/0002 від 25.06.2013 року) включено в податковий кредит в липні 2013 та заявлений до відшкодування за серпень 2013 року в сумі 9 772,05 грн., за жовтень 2013 року - в сумі 2500,00 грн., за листопад 2013 року - в сумі 8 333,33 грн.; за видатковими накладними № 2/2- 8591 від 02.12.2013 року (податкова накладна № 24/0002 від 02.12.2013 року), № 2/2-8595 від 02.12.2013 року (податкова накладна № 26/0002 від 03.02.2013 року) № 2/2-8620 від 03.12.12. (податкова накладна № 40/0002 від 03.12.2013 року) включено в податковий кредит в грудні 2013 року, а заявлено до відшкодування в лютому 2014 року в сумі 1738,08 грн., в листопаді 2014 року в сумі 12 485,45 грн. Стосовно отримання підтвердження органами податкової служби заявленого до відшкодування ПДВ, то у відповідності до п. 200.12 та п. 200.18.1 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

01.03.2011року між сторонами укладено договір № 3/71//6869-1-2/1, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача, а останній - прийняти та оплатити на умовах договору товар, найменування та кількість якого вказані у специфікаціях (додатках до договору), що є невід'ємними частинами договору.

Стосовно вказівки у договорі на його підписання з боку позивача з протоколом розбіжностей, сторони пояснюють, що текст такого протоколу розбіжностей до договору № 3/71//6896-1-2/1 від 01.03.2011 року відсутній, сторонами вчинені фактичні дії по виконанню договору № 3/71//6896-1-2/1 від 01.03.2011 року та не заперечується факт його укладення.

Згідно зі ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Загальна вартість договору складає 1 500 000 грн. 00 коп. та визначається як загальна вартість товару поставленого згідно з підписаними сторонами специфікаціями, включає в себе вартість упаковки, маркування та транспортування, відповідно до умов поставки передбачених договором (п. 2.1. договору).

Згідно з п. 3.3. договору, датою поставки вважається дата передачі товару відповідачу, вказана у видатковій накладній.

Позивач надає відповідачу разом з товаром наступні документи: рахунок-фактуру, видаткову накладну, податкову накладну. Право власності на товар (партію товару) та ризики переходять від позивача відповідачу з моменту передачі товару (партії товару) відповідачу (перевізнику) (п. 3.4., 3.5. договору).

Відповідно до умов п. 2.3. договору купівлі - продажу № 3/71//6869-1-2/1 від 01.03.2011року, оплата товару здійснюється в наступному порядку:

- передоплата в розмірі 20 % від вартості товару (партії товару) на банківський рахунок позивача протягом 20 днів з моменту отримання від позивача рахунку (копії) на товар;

- оплата 60 % від вартості товару (партії товару) на банківський рахунок позивача протягом 20 днів з дати поставки товару;

- оплата 20% від вартості товару (партії товару) протягом 10 банківських днів з моменту підтвердження органами податкової служби заявленого відповідачем до відшкодування податку на додану вартість сплаченого відповідачем у вартості товару, що отримано у позивача.

Матеріалами справи, а саме видатковими накладними № 2/2-4261 від 25.06.2013року на суму 126 632 грн. 29 коп., № 2/2- 8591 від 02.12.2013року на суму 150 113 грн. 41 коп., №2/2-8595 від 02.12.2013року на суму 75 428 грн. 45 коп., № 2/2-8620 від 03.12.2013року на суму 799 грн. 27 коп., податковими накладними №607 від 25.06.2013року, №26 від 02.12.2013року, №24 від 02.12.2013року, №40 від 03.12.2013року та відповідними рахунками - фактури підтверджується факт поставки позивачем відповідачу та отримання останнім товару на загальну суму 352 973 грн. 42 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач повністю не оплатив поставлений товар, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в загальній сумі 144 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст. 530 цього ж Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 352 973 грн. 42 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач вказує на те, що з огляду на умови розрахунків, визначені у розділі 2 договору купівлі - продажу № 3/71//6869-1-2/1 від 01.03.2011року, позивачем не доведено факту порушення відповідачем взятого на себе зобов'язання з оплати кінцевого платежу в розмірі 20 % поставленої продукції, а також не додано належних доказів початку перебігу строку виконання відповідачем зобов'язання з оплати 20 % від вартості поставленої продукції, що мали бути сплаченими в якості авансового внеску.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Із наведеного вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Підстав для застосування в даному випадку до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 530 ЦК України в частині пред'явлення вимог кредитора та обов'язку боржника виконати обов'язок у семиденний строк немає, оскільки сторонами у договорі установлено строки оплати товару.

Відповідно до ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Таким чином, поставка товару без попередньої оплати не є вчиненням конклюдентних дій, які призвели до фактичної зміни умов договору, зокрема щодо порядку розрахунків, оскільки продавець скористався своїм законним правом у зустрічному зобов'язанні, при цьому відповідно до статей 692, 538 Цивільного кодексу України відповідач не звільняється від оплати отриманого товару.

З огляду на вказане, суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову в частині строків виконання зобов'язання з оплати 20 % від вартості поставленої продукції в якості авансового внеску.

Положення ст. ст. 655, 692 Цивільного кодексу України встановлюють презумпцію оплатності переданого покупцеві товару.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, позивачем відповідачу поставлено товар на загальну суму 352 973 грн. 42 коп. за видатковими накладними № 2/2-4261 від 25.06.2013року на суму 126 632 грн. 29 коп., № 2/2- 8591 від 02.12.2013року на суму 150 113 грн. 41 коп., №2/2-8595 від 02.12.2013року на суму 75 428 грн. 45 коп., № 2/2-8620 від 03.12.2013року на суму 799 грн. 27 коп.

За податковою накладною №607 від 25.06.2013року на суму 126632 грн. 29 коп., податок на додану вартість становить 21105 грн. 38 коп., за податковою накладною №26 від 02.12.2013року на суму 150113 грн. 41 коп. - 25018 грн. 90 коп., за податковою накладною №24 від 02.12.2013року на суму 75428 грн. 45 коп. - 12571 грн. 41 коп., №40 від 03.12.2013року на суму 799 грн. 27 коп. - 133 грн. 21 коп.

Згідно з п.п. 14.1.18., 14.1.178., 14.1.181. ст. 14 Податкового кодексу України, податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу; бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1.).

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.4).

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (п.200.7.).

Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних (п.200.10.).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті, подали відповідну заяву та відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 цієї статті, мають право на автоматичне бюджетне відшкодування податку.

Автоматичне бюджетне відшкодування здійснюється за результатами камеральної перевірки, яка проводиться протягом 20 календарних днів, наступних за граничним терміном отримання податкової декларації, та відповідно до вимог, визначених статтею 76 цього Кодексу (п.200.18.).

Контролюючий орган зобов'язаний протягом трьох робочих днів після закінчення перевірки надати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає автоматичному відшкодуванню з бюджету (п. 200.18.1.).

Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, надає платнику податку суму автоматичного бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом трьох операційних днів після отримання висновку контролюючого органу (п. 200.18.2.).

Суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість (п. 200.23.).

Як зазначено вище, згідно з п. 3.2. договору, оплата кінцевого платежу (20% від вартості товару) здійснюється протягом 10 банківських днів з моменту підтвердження органами податкової служби заявленого відповідачем до відшкодування податку на додану вартість сплаченого відповідачем у вартості товару, що отримано у позивача.

При цьому, у пункті п. 3.2. договору щодо кінцевого платежу, сторонами не визначено яка саме сума заявленого відповідачем до відшкодування податку на додану вартість сплаченого відповідачем у вартості товару (повністю чи частково) має бути підтверджена органами податкової служби.

Відкладальна обставина - момент підтвердження органами податкової служби заявленого відповідачем до відшкодування податку на додану вартість сплаченого відповідачем у вартості товару, що отримано у позивача, тому суд виходить з факту вчинення відповідних дій (заявлення до відшкодування ПДВ та підтвердження органами податкової служби).

Разом з цим слід відзначити, що у законодавстві не визначений порядок підтвердження податковими органами заявленого покупцем до відшкодування податку на додану вартість, в розрізі конкретного продавця і такий порядок також не був узгоджений сторонами.

Згідно з податковими деклараціями з податку на додану вартість з додатком № 5, відповідачем у розділі податковий кредит додатку № 5 включено до суми ПДВ, податок на додану вартість у ціні товару поставленого позивачем за вищевказаними видатковими накладними у повному обсязі, в тому числі за грудень 2013 року ПДВ в сумі 37 723 грн. 52 коп. (25018 грн. 90 коп. + 12571 грн. 41 коп. +133 грн. 21 коп.), за липень 2013 року ПДВ в сумі 21 664 грн. 18 коп.

Як вказує сам відповідач, за даними бухгалтерської довідки про заявлений до бюджетного відшкодування ПДВ сплачений у вартості товару, отриманого від ТОВ «Компанія «Александр» від 15.05.2015 року № б/н, ПДВ, сплачений у вартості товару, отриманого від ТОВ «Компанія «Александр» за видатковою накладною № 2/2-4261 від 25.06.2013 року (податкова накладна № 607/0002 від 25.06.2013 року) заявлений до відшкодування за серпень 2013 року в сумі 9 772,05 грн., за жовтень 2013 року - в сумі 2500,00 грн., за листопад 2013 року - в сумі 8 333,33 грн.; за видатковими накладними № 2/2- 8591 від 02.12.2013 року (податкова накладна № 24/0002 від 02.12.2013 року), № 2/2-8595 від 02.12.2013 року (податкова накладна № 26/0002 від 03.02.2013 року) № 2/2-8620 від 03.12.12. (податкова накладна № 40/0002 від 03.12.2013 року) заявлено до відшкодування в лютому 2014 року в сумі 1738,08 грн., в листопаді 2014 року в сумі 12 485,45 грн.

Відповідно до інформації, викладеної у листі Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області № 16347/10/18-19-10 від 29.04.2015року, відповідач відповідно пункту 200.19 статті 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ. віднесено до переліку платників, що відповідають критеріям, визначеним в Податковому кодексі, та мають право на автоматичне бюджетне відшкодування ПДВ за січень 2014 року та липень 2013року. В заявленій сумі бюджетного відшкодування довідками камеральних перевірок за липень 2013р. №854/15.2/05747991 від 09.09.2013р., за січень 2014року №715/15-02/05747991 від 12.03.2014 року не встановлено завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (рядок 19 декларації) у сумі 25534261 грн. та бюджетного відшкодування ПДВ у сумі 14764176 грн. (рядок 23.1 декларації).

Відповідно до ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина).

Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Якщо настанню обставини недобросовісно сприяла сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою, що не настала.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Виходячи з принципу справедливості та добросовісності, відповідач, отримавши від позивача товар на виконання умов договору, зобов'язаний вжити усіх належних заходів для виконання свого договірного зобов'язання по оплаті товару у повному обсязі.

З огляду на викладені обставини, суд вважає заперечення відповідача в частині сплати кінцевого платежу в розмірі 20 % поставленої продукції необґрунтованими, а строк виконання зобов'язань щодо оплати товару у повному обсязі таким, що настав.

Судом встановлено, що відповідач повністю не розрахувався за отриманий товар, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

На підставі вищевказаного, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань стосовно оплати отриманого товару у повному обсязі, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 144 000 грн. 00 коп. заборгованості за товар.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату товару відповідачеві нараховано 3 % річних в загальній сумі 3442 грн. 55 коп. та інфляційні збитки в сумі 39529 грн. 00 коп. за період з 26.08.2014року по 30.04.2015року, з урахуванням часткових проплат.

Передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені % є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та не залежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосуванням до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв'язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Перевіривши обставини, пов'язані з правильністю здійснення розрахунку 3% річних та інфляційних збитків, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару, а також те, що право позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України, обґрунтованими, правомірними і такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3442 грн. 55 коп. 3% річних, 39529 грн. 00 коп. інфляційних збитків.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3739 грн. 43 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" (вул. Горького, 58, м. Суми, 40004, код 05747991) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Александр" (вул. Леніна, 63, м. Запоріжжя, 69002, ) 144 000 грн. 00 коп. основного боргу, 3442 грн. 55 коп. 3% річних, 39 529 грн. 00 коп. інфляційних збитків, 3739 грн. 43 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.05.2015року.

Суддя Є.А. Жерьобкіна