ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.05.15р. Справа № 904/2409/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "ТОВАРИСТВО ТЕХНІЧНОГО НАГЛЯДУ ДІЕКС", м. Дніпропетровськ

до Приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості в розмірі 164 734 грн. 31 коп.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники:

від позивача: Покотило Д.Ю., дов. від 19.05.2015 рок № 4

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просить суд стягнути з Відповідача заборгованості в розмірі: 142 014 грн. 31 коп., з яких: 113 600 грн. 00 коп. - сума основного боргу, 11 331 грн. 36 коп. - пеня, 997 грн. 19 коп. -3% річних, 16 085 грн. 76 коп. - інфляційні втрати. Позовні вимоги, мотивовані порушенням з боку Відповідача господарського зобов'язання встановленого умовами договору № 1381-14-ДС від 19.08.2014 року.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, просить в задоволенні позову відмовити, при цьому, посилається на те, що п. 5.7 Договору № 1381-14-ДС від 19.08.2014 року сторони визначили, що спори, які виникають за даним Договором, вирішуються в Третейському суді за місцем знаходження відповідача, у зв'язку з чим, даний спір повинен вирішуватись у Постійно діючому Регіональному суді при Асоціації "Регіональна правова група", Крім того, заперечуючи проти заявленого позову, Відповідач посилається на часткове погашення суми боргу в розмірі 22720 грн. 00 коп.

В засіданні суду 19.05.2015 року, судом оголошувалася перерва до 20.05.2015, згідно ст.. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 20.05.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення згідно зі ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, та представника відповідача, який був присутній в попередньому судовому засіданні, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.08.2014 року між Позивачем (Виконавцем) та Позивачем (Замовником) укладено Договір № 1381-14-ДС (надалі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору Виконавець бере на себе зобов'язання виконати роботи з технічного діагностування (ТД) та технічного опосвідчення (ТО) цехових киснепроводів АТ "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ", згідно переліку (додаток №2), а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги (роботи).

Відповідно до п. 2.3. Договору строк виконання робіт: ІІІ-IV квартал 2014 року.

Згідно п. 2.1. Договору вартість робіт за цим Договором визначена Протоколом угоди про договірну ціну (Додаток до Договору №1) і склала на дату підписання Договору 113600,00 грн., в тому числі ПДВ-20% - 22 720,00 грн., загальна вартість 136 320,00 грн.

Позивач виконав свої зобов'язання належним чином відповідно до умов Договору на загальну суму 136 320,00 грн., що підтверджується актом здачі-приймання робіт, копія якого містяться в матеріалах справи (а.с. 15).

Відповідно до умов п. 2.2. Договору, оплата здійснюється за фактом виконаних робіт, протягом 30-ти календарних днів після підписання обома сторонами акту здачі-приймання робіт.

Відповідач за виконані роботи розрахувався частково в розмірі 22 720,00 грн., внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед Позивачем в розмірі 113 600,00 грн.

На час розгляду справи доказів повної оплати Відповідачем вартості робіт суду не надано.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно, ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов'язку сплатити неустойку.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов'язання.

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили, що при затримці Замовником оплати наданих послуг, згідно з п. 2.2. Замовник сплачує Виконавцеві пеню в розмірі 0.5% від вартості наданих, та не сплачених послуг (робіт) за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Окрім суми основного боргу Позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 11331 грн. 36 коп. за період з 13.12.2014 року по 11.03.2015 року. (а.с. 4).

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Позивач вимагає стягнення суми боргу з врахуванням та 3% річних - 997 грн. 19 коп. за період з 13.12.2014 року по 11.03.2015 року та 16 085 грн. 76 коп. інфляційних втрат за вказаний період (а.с.4-5).

Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачем складає: 142 014 грн. 31 коп., з яких: 113 600 грн. 00 коп. - сума основного боргу, 11 331 грн. 36 коп. - пеня, 997 грн. 19 коп. -3% річних, 16 085 грн. 76 коп. - інфляційні втрати.

Суд відхиляє доводи Відповідача, стосовно того, що даний спір повинен вирішуватись у Постійно діючому Регіональному суді при Асоціації "Регіональна правова група", виходячи з наступного.

Звернення до третейського суду, є одним із способів захисту прав суб'єктів цивільних та господарських правовідносин (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24.02.2004 № 3-рп/2004). Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 12 Господарського процесуального кодексу України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди").

Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м'якого покарання від 02.11.2004 № 15-рп/2004). Тому в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону України "Про третейські суди", є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п'ятою статті 55 Конституції України.

Третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції (ст. 125 Конституції України). Отже, з аналізу положень Закону України "Про третейські суди" випливає, що третейські суди є недержавними незалежними органами захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та/або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Згідно з частиною 1 ст. 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Таким чином, у сторін існує виключно правова можливість, а не обов'язок на звернення до третейського суду. Для такого звернення, необхідна наявність волі обох сторін (тобто наявність угоди про передачу даного (саме цього) спору на розгляд третейського суду. Лише за наявність волі обох сторін про розгляд спору третейським судом, оформленої відповідним зверненням до суду, господарський суд зобов'язаний припинити провадження у справі. Проте, таке клопотання заявив лише відповідач. За відсутності волі на звернення до третейського суду у позивача чинне законодавство України не позбавляє його права на вирішення спору господарським судом. Згідно ст. 1 ГПК України юридичним та фізичним особам гарантовано право на звернення до господарського суду, згідно із встановленою підвідомчістю справ.

Відповідно до пункту 3 ст. 6 Закону України "Про судоустрій України" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Угоди про відмову у зверненні за захистом до суду є недійсними.

З урахуванням наведеного, за наявності спірних правовідносин, суд не вправі відмовити особі в розгляді позовної заяви, якщо з матеріалів справи вбачається, що даний спір підвідомчий господарському суду.

Стосовно доводів Відповідача щодо часткової оплати суми боргу в розмірі 22720 грн. 00 коп., слід зауважити, що дана оплата врахована Позивачем під час зменшення розміру заявлених позовних вимог (а.с. 35).

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір у справі покладається на відповідача, згідно зі ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 549, 611 ЦК України, ст.ст. 4, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" (50057, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Заводська, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Товариство технічного нагляду ДІЕКС" (49040 м. Дніпропетровськ, пров. Джинчарадзе, 8, ) 113 600 грн. 00 коп. основного боргу, 11 331 грн. 36 коп. пені, 997 грн. 19 коп. три проценти річних, 16 085 грн. 76 коп. інфляційних втрат, 2 840 грн. 28 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Товариство технічного нагляду ДІЕКС" (49040 м. Дніпропетровськ, пров. Джинчарадзе, 8, ) суму зайво сплаченого судового збору в розмірі 454 грн. 41 коп., перерахованого платіжним дорученням № 792 від 13.03.2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 25.05.2015

Суддя О.В. Ліпинський