ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Справа № 925/241/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

за участю представників: позивача: Шкіптан Д.В. - за довіреністю,

відповідача: Курдюкова Л.А. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-Будівельна Компанія "Палладіум"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія"

про стягнення 346 715 грн. 32 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 339 761,72 грн., зокрема 223 386,52 грн. основного боргу за отриманий товар (дизельне пальне) згідно видаткових накладних від 12 липня 2013 року № КП-000004, від 19 липня 2013 року № КП-000005, від 26 липня 2013 року № КП-000006, від 31 липня 2013 року № КП-000007; 48 251,49 грн. інфляційних втрат, 9 749,44 грн. три проценти річних та 58 378,27 грн. пені за прострочення виконання грошового зобов'язання.

26.02.2015 до суду надійшла від позивача заява про збільшення розміру позовних вимог (а. с. 67-68) до суми 346 715,32 грн., в якій позивач просить стягнути з відповідача 223 386,52 грн. основного боргу, 56 629,18 грн. інфляційних втрат, 9 528,38 грн. три проценти річних та 57 171,24 грн. пені. Ухвалою суду від 26.02.2015 вказана заява прийнята судом до розгляду у дану справу.

У відзиві на позовну заяву (а. с. 76-79) відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позов немотивований, необґрунтований та такий, що не підлягає задоволенню з підстав, того, що 1) подані позивачем як доказ поставки відповідачу дизельного пального видаткові накладні не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а отже, не є такими, що фіксують господарські операції між сторонами, додані до позову видаткові накладні не є належним доказами, що підтверджують прийняття товару відповідачем, оскільки містять підпис невідомої відповідачу особи, даний підпис не належить генеральному директору відповідача Іванову В.Є., що свідчить про навмисне підроблення документів з наміром фіксації фіктивних господарських операцій; 2) позивачем не надано інших документів, що могли б підтверджувати реальність операцій, жодна з долучених позивачем видаткових накладних не містить посилання на номер і дату довіреності на особу, яка отримала товар, прізвище та ініціали такої особи та її посаду, позивачем не подано документів, що могли б підтвердити реальну поставку товару, ТОВ "Інвестиційна компанія" не уповноважувало жодних осіб на отримання товарно-матеріальних цінностей від позивача, а також на підписання первинних документів; 3) відповідачем ніколи не здійснювалось придбання у позивача вказаного товару, а позивач не подав доказів доставки відповідачу вказаної кількості палива.

У судовому засіданні оголошувалась перерва із 24.03.2015 до 02.04.2015.

02.04.2015 представник відповідача подав клопотання від 01.04.2015 про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи документів, яку доручити Київському науково - дослідному інституту судових експертиз, та про зупинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України до отримання результатів судової почеркознавчої та технічної експертизи.

14.05.2015 представник відповідача подала клопотання від 12.05.2015 про призначення судової почеркознавчої експертизи видаткових накладних із питаннями щодо підпису на них, та клопотання від 13.05.2015 про призначення судової технічної експертизи видаткових накладних із питаннями щодо проставленої на них печатки. Також представник подала клопотання про залишення без розгляду клопотання про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи документів від 01.04.2015.

У судовому засіданні:

представник позивача підтримав позов з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та додаткових пояснень з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити позов у збільшеній сумі, заперечив проти доводів відповідача у відзиві на позов, стверджуючи, що підпис особи на видаткових накладних скріплений печаткою відповідача, тому вважається, що ці накладні підписані повноважною особою; стверджував, що позивач подав достатньо доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а всі заперечення та клопотання представників відповідача вважає способами затягування проведення розрахунку із позивачем та розгляду справи, з огляду на що заперечив проти призначення судових експертиз; також наполягав на тому, що позивач як постачальник не зобов'язаний контролювати правильність ведення бухгалтерського обліку покупцем товару та не може відповідати за добросовісність його керівника та працівників;

представники відповідача, заперечуючи проти позову, посилалися на доводи, викладені у відзиві на позов, та пояснили, що відповідач ніколи не отримував у позивача такий товар, як дизельне пальне, такі операції у бухгалтерському обліку відповідача відсутні, про існування видаткових накладних відповідачу стало відомо після отримання позову із додатками; проставлення печатки на накладній без реальної поставки не свідчить про наявність такої операції; вважає, що податкові накладні були виписані перед поданням позову, оскільки податкові накладні від 26.07.2013 та від 31.07.2013 підписані Пантя В.Ф., а відповідно до витягу із ЄДР Пантя В.Ф. зареєстрований як підписант із 11.12.2013.

У судовому засіданні 14.05.2015 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення та доводи представників сторін у судовому засіданні, суд встановив таке.

За доводами позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-Будівельна Компанія "Палладіум" ним було поставлено товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія" у період з 13 липня 2013 року по 31 липня 2013 року товар (дизельне пальне) по видаткових накладних № КП-000004 від 12 липня 2013 року на суму 55 499, 76 грн., № КП-000005 від 19 липня 2013 року на суму 55 499, 76 грн., № КП-000006 від 26 липня 2013 pоку на суму 56 193, 50 грн., № КП-000007 від 31 липня 2013 pоку на суму 56 193, 50 грн. з урахуванням ПДВ, а всього на загальну суму 223 386,52 грн.

Товар прийнятий відповідачем без претензій і зауважень, вказані накладні підписані представником ТОВ "Інвестиційна компанія" та скріплені печаткою підприємства, їх оригінали подані представником позивача у судовому засіданні для огляду. Факт передачі представнику відповідача дизельного пального позивач підтверджує вказаними видатковими накладними та податковими накладними і відповідними податковими деклараціями.

У зв'язку з неоплатою відповідачем вартості отриманого дизельного пального позивач надіслав на адресу відповідача вимогу-претензію від 07.11.2013 вих. № 319 про здійснення розрахунків із позивачем по наявній заборгованості за отримане дизельне пальне, однак відповідач на вказану претензію не відповів, борг не сплатив, тому позивач звернувся до господарського суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 223 386,52 грн. основного боргу за продане відповідачу дизельне пальне та пеню, індекс інфляції і три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання з 12.07.2013.

В процесі розгляду спору позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог до суми до суми 346 715,32 грн., що складається із 223 386,52 грн. основного боргу, 56 629,18 грн. інфляційних втрат, 9 528,38 грн. три проценти річних та 57 171,24 грн. пені (а.с. 67-68). Ухвалою від 26.02.2015 вказана заява позивача прийнята судом до розгляду у дану справу. До заяви позивачем додано розрахунки заборгованості та нарахувань на основну суму боргу по кожній видатковій накладній окремо та виходячи із того, що строк виконання зобов'язання щодо оплати товару по кожній накладній встановлений ст. 692 ЦК України, оскільки письмова угода про строк оплати товару відсутня.

Відповідач повністю заперечив проти позову з підстав відсутності заборгованості перед позивачем та відсутності самого факту отримання такого товару у позивача, у зв'язку з чим заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи документів в частині дослідження підписів та печаток відповідача на видаткових накладних.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими до часткового задоволення, з огляду на таке.

Судом встановлено і позивачем не заперечено, що письмовий договір про поставку дизельного пального між сторонами не укладався.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Суд приходить до висновку, що між сторонами склалися договірні відносини купівлі-продажу товару, які основані на усній домовленості сторін та оформлені видатковими накладними. Таке оформлення договірних відносин між сторонами відповідає вимогам чинного законодавства, укладення усної угоди купівлі-продажу не суперечить законодавству.

Згідно статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до статті 692 цього Кодексу покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Загальні положення частини 2 статті 530 ЦК України не можуть бути застосовані в даному випадку до спірних правовідносин сторін, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, чітко встановлений спеціальною нормою права - статтею 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Суд приходить до висновку, що позивачем доведено і належними доказами підтверджено факт передачі позивачем та отримання відповідачем дизельного пального на загальну суму 223 386,52 грн. по вказаних у позові видаткових накладних, на яких проставлений підпис отримувача товару, що скріплений печаткою ТОВ "Інвестиційна компанія". Відсутність посади та прізвища особи, яка поставила підпис на видаткових накладних та реквізитів довіреності не впливає на висновок суду про отримання відповідачем дизельного пального у позивача.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи, заперечення відповідача щодо належного оформлення видаткових накладних та самого факту отримання відповідачем товару. Доводів про те, що відбиток печатки на вказаній накладній є підробленим, не наведено, доказів такої обставини не надано.

Представником відповідача подані 14.05.2015 клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо підпису на вказаних видаткових накладних та про призначення судової технічної експертизи щодо печатки відповідача на цих видаткових накладних (а.с. 241-244).

Розглянувши клопотання представника відповідача та заслухавши пояснення і доводи представників у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що вказані клопотання не підлягають задоволенню, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими, виходячи з такого.

Виходячи із припису пункту 1 частини 2 статті 79 ГПК України питання призначення судової експертизи є правом суду, а не обов'язком. Відповідно до частини 1 статті 41 цього Кодексу господарський суд призначає судову експертизу для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань.

Підставою для проведення почеркознавчої експертизи представник відповідача вказує на те, що позивач у письмових поясненнях до позовної заяви від 24.03.2015 стверджує, що підпис на накладних належить директору відповідача, однак цей висновок відповідача є помилковим, оскільки у вказаних поясненнях таке твердження позивача відсутнє і у судовому засіданні представник позивача цього не стверджував. У видаткових накладних не вказана посада особи, яка їх підписала, тому відсутні підстави ставити експертам питання щодо відповідності підпису на видаткових накладних підпису Іванова В.Є, який був директором ТОВ "Інвестиційна компанія" у липні 2013 року. Підставою для проведення технічної експертизи представник відповідача вказує на те, що відповідач категорично не погоджується з твердженням позивача про те, що проставлена на видаткових накладних печатка належить ТОВ "Інвестиційна компанія", однак не вказує підстави для такого заперечення, що ставить під сумнів взагалі наявність таких підстав та свідчить про надуманість такого заперечення.

Таким чином, відповідачем не вказані питання, які потребують спеціальних знань, а правові питання на експертизу ставитися не можуть. Тому суд приходить до висновку про достатність доказів у справі для прийняття рішення по даному спору між сторонами і не вбачає підстав для призначення судової експертизи.

В силу статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позивачем доведено і відповідачем не спростовано, що позивач поставив відповідачу, а останній отримав у липні 2013 року дизельне пальне на загальну суму 223 386 грн. 52 коп., що оформлено вказаними у позовній заяві видатковими накладними. Доводи представника відповідача про те, що новому директору товариства невідомо про такі поставки дизельного пального та про проведення "службового розслідування за фактом можливого протиправного використання печатки ТОВ "Інвестиційна компанія" протягом періоду 16.07.2012-01.01.2014 колишніми посадовими особами ТОВ "Інвестиційна компанія" та решту доводів відповідача 2суд вважає такими, що не заслуговують на увагу та не спростовують доводів позивача.

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України, статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладені вище обставини та подані суду докази, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 223 386 грн. 52 коп. боргу за продане відповідачу дизельне пальне є законною і обґрунтованою, підтвердженою належними доказами, не спростованою відповідачем, тому є підлягаючою до задоволення.

Вимога позивача про стягнення пені за прострочення сплати коштів не підлягає задоволенню, виходячи із такого.

Згідно статті 546 Цивільного кодексу України пеня є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

В статті 548 ЦК України вказано, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Оскільки письмова угода сторін про сплату пені за прострочення сплати коштів відсутня, тому вимога позивача про стягнення пені є безпідставною.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає законною і обґрунтованою вимогу позивача про стягнення із відповідача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за прострочення відповідачем проведення розрахунку, виходячи із такого:

судом встановлено порушення відповідачем зобов'язання щодо оплати вартості отриманого відповідачем товару у встановлений законом строк;

частиною 2 статті 20 ГК України встановлено можливість особи захищати своє право способами, передбаченими законом;

оплата за отриманий товар є грошовим зобов'язанням відповідача;

вимога до відповідача про сплату цих сум заявлена позивачем у позовній заяві і подання окремих вимог законом не вимагається.

Отже, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню на вимогу позивача інфляційні втрати в сумі 56 629 грн. 18 коп. та три проценти річних в сумі 9 528 грн. 38 коп. за прострочення виконання грошового зобов'язання по 22.12.2014. Розрахунок вказаних сум виконаний вірно, у ньому враховані строки сплати по кожній видатковій накладній окремо.

З огляду на викладене, позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до статті 49 ГПК України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу, пропорційно розміру задоволених вимог, понесені останнім витрати на сплату судового збору в сумі грн.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія" (20623, Черкаська область, Шполянський район, с. Іскрене, вул. Васильківська, 3, ідентифікаційний код 32741920) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-Будівельна Компанія "Палладіум" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 31, ідентифікаційний код 37101609) - 223 386 грн. 52 коп. (двісті двадцять три тисячі триста вісімдесят шість гривень 52 копійки) основного боргу, 9 528 грн. 38 коп. (дев'ять тисяч п'ятсот двадцять вісім гривень 38 копійок) три проценти річних, 56 629 грн. 18 коп. (п'ятдесят шість тисяч шістсот двадцять дев'ять гривень 18 копійок) інфляційних втрат, 5 790 грн. 88 коп. (п'ять тисяч сімсот дев'яносто гривень 88 копійок) судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 25.05.2015.

Суддя А.Д. Пащенко