ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015 р. Справа№ 5015/3554/12

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів Сухович Ю.О. (головуючий), Березяк Н.Є., Чорній Л.З., при секретарі судових засідань Мак Л.Б., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Індар", м.Київ

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Пластфарма", м.Львів

до відповідача 2: Приватного акціонерного товариства "По виробництву інсулінів "Індар", м.Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Індар", м.Вінниця

про: стягнення 5 410 750,00 грн.

За участю наступних учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: Лисик Г.М. - представник (довіреність №264/121-10-50 від 19.02.2015р.);

від третьої особи: Москва Ю.О. - представник (довіреність №б/н від 10.03.2015р.).

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали. Запис судового засідання проводився за допомогою програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Індар" подало на розгляд господарського суду Львівської області позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пластфарма" та Приватного акціонерного товариства "По виробництву інсулінів "Індар" про стягнення 5 410 750,00 грн.

Під час розгляду вказаного спору, до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Індар".

Рішенням господарського суду Львівської області від 17.06.2014р. залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.11.2014р. позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пластфарма" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Індар" 10 000,00 грн. боргу та 643,80 грн. судового збору. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "По виробництву інсулінів "Індар" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Індар" 5 400 750,00 грн. боргу та 63 736, 20 грн. судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2014р. задоволено касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "По виробництву інсулінів "Індар" та ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Індар" арбітражного керуючого Гонти О.А., рішення господарського суду Львівської області від 17.06.2014р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.11.2014р. у справі №5015/3554/12 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

При цьому Вищий господарський суд України зазначив, що суди попередніх інстанцій не з'ясували належне виконання сторонами договорів купівлі-продажу та відступлення права вимоги, умов договору купівлі-продажу від 29.07.2011 № 2007-1 щодо обсягу поставленого товару. Вказані докази та мотиви їх оцінки мають суттєве значення у даній справі, оскільки цей факт породжує обов'язок у відповідача здійснити оплату після отримання товару відповідності до умов договору. При цьому, судами не було перевірено, якими доказами підтверджується виконання сторонами умови договору купівлі-продажу, не з'ясовано та не перевірено розрахунки позивача, та не наведено підстави для їх стягнення.

Поза увагою судів залишилися клопотання ТОВ "Торговий дім "Індар" про витребування первинних бухгалтерських документів позивача щодо наявності боргу ТОВ в сумі 14234002,00 грн., що підтверджує право позивача стягнути зазначену суму боргу та встановлення обставин щодо недопущення заміни кредитора у зобов'язаннях за договором купівлі-продажу. Хоча положення ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлюють вимоги щодо підтвердження факту здійснення господарських операцій відповідними документами первинного обліку та встановлюють вимоги до таких документів. Такими доказами можуть бути, зокрема, накладні, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Тобто, попередні судові інстанції з урахуванням встановленого не дослідили, яке право вимоги первісного кредитора до боржника існувало до укладення договору про відступлення права вимоги з новим кредитором, та право якої вимоги було передано новому кредитору за спірним договором, і чи взагалі існувало таке право на момент його укладення.

Вищий господарський суд України вказав на те, що залишилися не дослідженими доводи відповідача про не відображення у документах фінансової та бухгалтерської звітності позивача зобов'язань за договором відступлення права вимоги у 2012 році з посиланням на рішення господарського суду м. Києва від 13.05.2013 у справі № 5011-9/11746-2012, листи Головного управління статистики у м. Києві та ДПІ у Дарницькому районі м. Києва.

Крім того, судами не перевірено дотримання порядку заміни кредитора у зобов'язанні, який встановлено ст.516 ЦК України, за ч. 1 якої заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вирішуючи спір, суди не дослідили виконання первісним кредитором вимог п.п. 2.1.2 п. 2.1 договору про відступлення права вимоги від 16.02.2012 щодо обов'язку первісного кредитора про письмове повідомлення боржника про відступлення права вимоги на користь нового кредитора.

Залишилися також поза увагою судів попередніх інстанцій, що в матеріалах справи наявні копії документів, які зазначають про існування іншого договору відступлення права вимоги щодо низки договорів купівлі-продажу, укладених між тими ж сторонами, зокрема і договору купівлі-продажу від 29.07.2011 № 2007-1.

Не в повній мірі відповідає дійсним обставинам справи висновок суду про те, що в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують дійсність договору відступлення права вимоги від 16.02.2012, оскільки не враховано те, що в межах провадження у справі про банкрутство ТОВ "Торговий дім "Індар" розглядається заява ПрАТ "По виробництву інсулінів "Індар" про визнання недійсним вказаного договору, у зв'язку з чим були заявлені клопотання про зупинення провадження у справі, в задоволенні яких судами було відмовлено, а вказані обставини як певні джерела доказування не досліджені.

Вищий господарський суд України зазначив, що при новому розгляді справи суду необхідно врахувати вищенаведене, всебічно і повно з'ясувати дійсні права та обов'язки сторін, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

Згідно вимог ст.2-1 ГПК України 13.01.2015р. призначено автоматизований розподіл, внаслідок якого справу №5015/3554/12 передано для розгляду судді Сухович Ю.О.

Ухвалою суду від 16.01.2015р. справу прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 02.02.2015р.

В судовому засіданні 02.02.2015р. розгляд справи було відкладено на 23.02.2015р.

Ухвалою суду від 23.02.2015р. розгляд справи було відкладено на 11.03.2015р.

Ухвалою суду від 11.03.2015р. продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 30.03.2015р.

Ухвалою суду від 30.03.2015р. було призначено колегіальний розгляд справи, розгляд справи відкладено на 29.04.2015р.

Згідно вимог ст.2-1 ГПК України внаслідок проведеного автоматизованого розподілу членами колегії було визначено суддів Березяк Н.Є. та Коссака С.М.

Ухвалою суду від 29.04.2015р. розгляд справи відкладено на 20.05.2015р. з підстав викладених в ухвалі.

У зв"язку із перебуванням судді Коссака С.М. у відпустці станом на 20.05.2015р., було проведено повторний автоматизований розподіл внаслідок якого членом колегії визначено суддю Чорній Л.З.

Позивач явку уповноваженого представника у судове засідання повторно не забезпечив, причин неявки не повідомив, подав клопотання (вх.№20800/15 від 20.05.2015р.) про зупинення провадження у справі до вирішення касаційної скарги у справі №5/30/2012/5003 на постанову апеляційної інстанції від 15.04.2015р., якою залишено без змін ухвалу господарського суду Вінницької області від 10.03.2015р.

Відповідач-1 явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, вимог ухвал суду не виконав, витребуваних доказів не подав, причин неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду спору був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням №406 від 05.05.5015р., вручено 07.05.2015р.

Представник відповідача-2 заперечив проти поданого позивачем клопотання мотивуючи тим, що позивачем не подано належних доказів надсилання касаційної скарги, а долучена копія фіскального чеку не є належним доказом надсилання. Крім того, зазначив, що ухвала господарського суду Вінницької області у справі №5/30/2012/5003 набрала законної сили, відтак немає підстав для зупинення провадження у справі. Також представник відповідача зазначив, що за отриманою ним інформацією у Рівненський апеляційний господарський суд станом на 19.05.2015р. касаційна скарга позивача на ухвалу господарського суду Вінницької області у справі №5/30/2012/5003 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 15.04.2015р. не надходила.

Представник третьої особи заперечення представника відповідача-2 проти поданого позивачем клопотання підтримав повністю, просив суд відмовити у його задоволенні.

Розглянувши клопотання позивача про зупинення провадження у справі, заслухавши представників відповідача-2 та третьої особи, суд дійшов висновку відсутності підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Ухвала господарського суду Вінницької області від 10.03.2015р. у справі №5/30/2012/5003, якою визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 16.02.2012р. укладений між ТзОВ "Торговий дім "Індар" та ТзОВ "Індар", залишена без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.04.2015р., відтак набрала законної сили, є обов'язковою на всій території України, отже у суду немає підстав для зупинення провадження у справі у зв"язку з оскарженням позивачем вищевказаних ухвали та постанови до суду касаційної інстанції.

Крім того, слід зазначити, що згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем долучено до справи лише копію касаційної скарги та фіскального чеку на підтвердження її надсилання до Рівненського апеляційного господарського суду, однак не подано доказів прийняття касаційної скарги до провадження Вищим господарським судом України. Факт надсилання касаційної скарги не підтверджує того, що вказана скарга прийнята судом касаційної інстанції до розгляду.

Водночас, слід зазначити, що у випадку скасування ухвали господарського суду Вінницької області від 10.03.2015р. у справі №5/30/2012/5003 та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 15.04.2015р. та прийняття іншого судового рішення у вказаній справі, після набрання ним законної сили, позивач має право на підставі ст.112 ГПК України звернутись до господарського суду Львівської із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення у справі №5015/3554/12 .

У матеріалах справи знаходиться пояснення третьої особи вх.№7135/15 від 19.02.2015р., яке надійшло на електронну адресу суду, та в якому арбітражний керуючий ТзОВ "Торговий дім "Індар" просить зупинити провадження у справі № 5015/3554/12 до розгляду господарським судом Вінницької області в межах провадження справи про банкрутство ТзОВ "Торговий дім "Індар" №5/30/2012/5003 заяви про визнання недійсним договору відступлення вимоги від 16.02.2012р. Вказане пояснення надійшло також поштою отримане канцелярією суду 23.02.2015р.

Враховуючи, що ухвалою господарського суду Вінницької області від 10.03.2015р., яка залишена без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.04.2015р. в межах розгляду справи №5/30/2012/5003 про банкрутство ТзОВ "Торговий дім "Індар", договір про відступлення права вимоги від 16.02.2012р. в сумі 5 410 750,00 грн. визнано недійсним, отже відпали підстави для зупинення провадження у справі, відтак відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні заявив усне клопотання про накладення на позивача штрафу на позивача відповідно до положень ч.5 ст.83 ГПК України або прийняття окремої ухвали на підставі ст.90 ГПК України.

Представник третьої особи підтримав вказане клопотання.

Розглянувши усно заявлене представником-2 та підтримане третьою особою клопотання, заслухавши їх доводи, суд дійшов висновку відсутності підстав для його задоволення. При цьому суд виходить з наступного.

Згідно ст.90 ГПК України господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу. Окрема ухвала надсилається відповідним підприємствам, установам, організаціям, державним та іншим органам, посадовим особам, які несуть відповідальність за ухилення від виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, в порядку та розмірі, передбачених частиною першою статті 119 цього Кодексу. Окрему ухвалу може бути оскаржено в установленому цим Кодексом порядку. Якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення прокурору або органу досудового розслідування.

Окрема ухвала виноситься судом у випадку виявлення порушення законності в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу та у випадку виявлення недоліків у діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу.

На відміну від окремої ухвали, повідомлення прокурору або органу досудового розслідування (частина четверта статті 90 ГПК) надсилаються господарським судом не з будь-якого факту порушення підприємством або організацією законності, а лише у тих випадках, коли господарський суд виявить у діяльності працівників підприємства, організації такі порушення законності, які містять ознаки дії, переслідуваної в кримінальному порядку.

Надане суду статтею 90 ГПК України право реагування на виявлені порушення законності та недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу породжує прийняття різних процесуальних документів та передбачає вчинення різних дій та їх наслідків.

Слід зазначити, що ст.90 ГПК України має диспозитивний характер та не передбачає права сторони на подання клопотання про застосування судом вказаної статті.

Згідно ч.5 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право стягувати в доход Державного бюджету України з винної сторони штраф у розмірі до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на сторону.

У п.п.3.9.3. п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз»яснено, що у разі нез'явлення без поважних причин або без повідомлення причин в засідання господарського суду представника позивача, якщо його присутність було визнано обов'язковою, суддя вправі притягти позивача до відповідальності, встановленої пунктом 5 статті 83 ГПК, або залишити позов без розгляду (пункт 5 частини першої статті 81 ГПК), або вжити обох цих заходів одночасно, а також винести окрему ухвалу, як це передбачено частиною першою статті 90 ГПК.

Водночас, ухвалами суду від 30.03.2015р. та від 29.04.2015р. явка представника позивача не визнавалась обов"язковою. Крім того, слід зазначити, що норма ст.83 ГПК України є диспозитивною, отже суд наділений правом на її застосування, а не обов»язком.

Проаналізувавши матеріали справи суд не вбачає підстав для застосування ч.5 ст.83 або ст.90 ГПК України.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав викладених у попередньо поданому відзиві та доповненнях до нього, просив відмовити у його задоволенні у зв"язку із визнанням недійсним договору про відступлення права вимоги від 16.02.2012р. укладеного між ТзОВ "Торговий дім "Індар" та ТзОВ "Індар" заборгованість згідно якого була передана позивачу, яку він просить стягнути з відповідачів. Крім того, представник відповідача-2 посилаючись на ст.598, 601 ЦК України, ч.3 ст.203 ГК України зазначив, що зобов"язання відповідача-2 перед третьою особою припинилось на підставі зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви ПрАТ "По виробництву інсулінів "Індар" від 13.03.2015р. №440/121-04-50 .

Представник третьої особи також заперечив проти позову, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у попередньо поданих відзивах та поясненнях.

Відповідно до п.п. 9.2 п.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України при відсутності представника позивача за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників відповідача-2 та третьої особи, суд встановив:

20.07.2011р. між ТзОВ "Торговий дім "Індар" (продавець) та ПрАТ "По виробництву інсулінів "Індар" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №2007-1, згідно якого продавець зобов"язується передати у власність покупця субстанцію інсуліну людини (далі - товар), а покупець зобов"язується прийняти та оплатити його на умовах даного договору.

Кількість та ціна вказується в специфікації, яка є невід"ємною частиною даного договору (п.1.2 договору).

21.07.2011р. до договору №2007-1 від 20.07.2011р. підписано додаток №1 - специфікацію згідно якої загальна сума поставки становить 7 292 750,00 грн. (сім мільйонів двісті дев"яносто дві тисячі сімсот п"ятдесят гривень 00 копійок) без ПДВ.

Відповідно до п.3.2. договору купівлі-продажу покупець здійснює оплату протягом 20 робочих днів після отримання товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Відповідно до умов вищевказаного договору купівлі-продажу ТзОВ "Торговий дім "Індар" поставив ПрАТ "По виробництву інсулінів "Індар" субстанцію інсуліну людини на суму 5 410 750,00 грн. згідно видаткової накладної №ТД-0000265 від 29.07.2011р. який було отримано представником ПрАТ "По виробництву інсулінів "Індар" Об'єдковою Оленою Григорівною по довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей довіреність № 228289 від 29.07.2011 року.

Отриманий товар покупцем - ПрАТ "По виробництву інсулінів "Індар" протягом 20 робочих днів оплачено не було.

16.02.2012р. між ТзОВ "Торговий дім "Індар" (первісний кредитор) та ТзОВ "Індар" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого в порядку та на умовах, встановлених даним договором, первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги за зобов"язанням між первісним кредитором та ПрАТ "По виробництву інсулінів "Індар" (ідентифікаційний код 21680915, адреса: 02099, м.Київ, вул.Зрошувальна, 5) надалі - боржник, яке виникло за договором №2007-1 від 20 липня 2011р. в сумі 5 410 750,00 грн.

Згідно п.1.2. договору відступлене право вимоги складає собою право первісного кредитора на погашення боржником заборгованості за договором в сумі 5 410 750,00 грн. (п"ять мільйонів чотириста десять тисяч сімсот п"ятдесят) грн. 00 коп., а також право пред"являти до боржника вимоги про стягнення пені за прострочення виконання зобов"язання завдані порушення зобов"язання за договором.

Умовами п.1.3. договору встановлено, що за відступлення права вимоги новий кредитор зобов"язується сплатити кредиторові кошти в сумі 5 410 750,00 грн. (п"ять мільйонів чотириста десять тисяч сімсот п"ятдесят) грн. 00 коп. в 3-х місячний строк з моменту добровільної сплати боржником коштів на користь нового кредитора за даними договорами в сумі 5 410 750,00 грн. (п"ять мільйонів чотириста десять тисяч сімсот п"ятдесят), або ж їх стягнення в примусовому порядку, відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п.2.1.1., п.2.1.2 первісний кредитор зобов"язується у 2-х денний строк з моменту підписання даного договору передати новому кредитору оригінали документів, що підтверджують право вимоги до боржника з оформленням акту прийому-передачі. У 2-х місячний строк з моменту підписання даного договору письмово повідомити боржника про відступлення права вимоги на користь нового кредитора.

Згідно п.2.2.1 договору новий кредитор зобов"язується прийняти від первісного кредитора всі документи, що підтверджують право вимоги за договором та сплатити первісному кредитору кошти за відступлене право в порядку визначеному пунктом 1.3. даного договору.

Згідно акту приймання-передачі документів до договору про відступлення права вимоги від 16.02.2012р. позивачу, як новому кредитору, передано оригінал договору № 2007-1 від 21.07.2011р.; видаткову накладну № ТД-0000265 від 29.07.2011р.; довіреність № 228289 від 29.07.2011р.

З метою забезпечення виконання ПрАТ "По виробництву інсулінів "Індар" зобов'язань за договором купівлі-продажу ТзОВ "Індар" (новий кредитор) та ТзОВ "Пластфарма" (поручитель) 17.02.2012р. уклали договір поруки.

Сторони договору поруки узгодили, що в порядку та умовах, визначених цим договором поручитель в обсязі 10 000,00 грн. поручається перед новим кредитором за виконання ПрАТ "По виробництву інсулінів "Індар" зобов'язань за договором № 2007-1 від 21.07.2011 року в сумі 5 410 750,00 грн. та договором про відступлення права вимоги від 16.02.2012 року, а саме погашення заборгованості в сумі 5 410 750,00 грн.

Враховуючи, що відповідач-2 не виконав своїх зобов"язань по договору купівлі-продажу відтак, позивач просить стягнути з відповідача-1- ТзОВ "Пластфарма", як з поручителя, 10 000,00 грн. та з ПрАТ "По виробництву інсулінів "Індар", як з боржника, 5 400 750,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників відповідача-2 та третьої особи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом з матеріалів справи, підставою виникнення взаємних прав та обов'язків сторін у даній справі є договір купівлі-продажу від 20.07.2011р. №2007-1 укладений між ТзОВ "Торговий дім "Індар" та ПрАТ "По виробництву інсулінів "Індар" з додатком № 1 до нього, договір відступлення права вимоги від 16.02.2012р. укладений між ТзОВ "Торговий дім "Індар" та ТзОВ "Індар", договір поруки від 17.02.2012р. укладений між ТзОВ "Індар" та ТзОВ "Пластфарма".

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Факт поставки третьою особою відповідачу-2 на підставі договору купівлі-продажу №2007-1 від 20.07.2011р. субстанції інсуліну людини на суму 5 410 750,00 грн. підтверджується видатковою накладною №ТД-0000265 від 29.07.2011р. Вказаний товар був отриманий представником відповідача-2 Об"єдковою Оленою Григорівної на підставі довіреності №228289 від 29.07.2011р.

Матеріалами справи підтверджується відсутність будь-яких оплат відповідачем-2 вказаного товару у встановлений договором купівлі-продажу строк.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні на обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ст. 517 ЦК України).

Позовні вимоги ТзОВ "Індар", як особи, яка звернулась до суду за захистом порушеного права, ґрунтуються на праві вимоги до відповідача-2 в сумі 5 410 750,00 грн., яке перейшло до ТзОВ "Індар", як до нового кредитора, на підставі укладеного з ТзОВ "Торговий дім "Індар" (первісного кредитора) договору про відступлення права вимоги від 16.02.2012р.

Однак, ухвалою господарського суду Вінницької області від 10.03.2015р. у справі №5/30/2012/5003, в межах розгляду справи про банкрутство ТзОВ "Торговий дім "Індар", договір про відступлення права вимоги від 16.02.2012р. в сумі 5 410 750,00 грн. укладений між ТзОВ "Торговий дім "Індар" та ТзОВ "Індар" визнано недійсним.

Вказана ухвала господарського суду Вінницької області залишена без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.04.2015р., отже набрала законної сили.

Згідно ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За змістом ч.3 ст.217 ГК України господарське зобов"язання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Зважаючи на вищенаведені норми права у позивача відсутнє право вимоги до відповідача-2, як до боржника, оскільки внаслідок визнання недійсним договору про відступлення права вимоги позивач не є новим кредитором у зобов"язанні.

Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи, що відповідач-2 не виконав своїх зобов"язань по договору купівлі-продажу відтак, позивач просить стягнути з відповідача-1- ТзОВ "Пластфарма" як з поручителя 10 000,00 грн. та з ПрАТ "По виробництву інсулінів "Індар" як з боржника 5 400 750,00 грн.

Зважаючи на те, що договір поруки укладався на забезпечення виконання зобов"язань за договором про відступлення права вимоги від 16.02.2012р., який визнаний недійсним відтак, у позивача відсутні підстави вимагати стягнення заборгованості з відповідача-1 як з поручителя, у зв»язку із втратою статусу нового кредитора у зобов»язанні.

У зв"язку з тим, що договір відступлення права вимоги визнаний недійсним, відтак встановлювати інші обставини на виконання вказівок наведених у постанові Вищого господарського суду України від 23.12.2014р. немає необхідності.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Договір відступлення права вимоги є заміною сторони у зобов'язанні, при укладанні якого відбувається заміна сторін у зобов'язанні, а саме зобов'язання залишається незмінним.

Зважаючи на те, що договір відступлення права вимоги від 16.02.2012р. укладений між позивачем та третьою особою визнаний недійсним, відтак позивач не є новим кредитором, який набув право вимоги до відповідача-2 як до боржника та відповідача-1 як до поручителя, його право не є порушеним, отже у задоволенні позову слід відмовити повністю.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.11, 15, 509, 216, ЦК України, ст.ст.193, 230, 231 ГК України, ст.ст. 33, 34, 35, 43, 49, 82-85, 87 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

складено 25.05.2015р.

Суддя Сухович Ю.О.

Суддя Березяк Н.Є.

Суддя Чорній Л.З.