ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2015 р. Справа № Б-39/189-08

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В. О. , суддя Шевель О. В.,

при секретарі Литвіновій К.О.,

за участю представників:

представник ПАТ "Альфа Банк" - Пархоменко Є.О. за довіреністю від 18.03.2015р.,

представник ПАТ "ОТП Банк" - Дубровська Г.В. за довіреністю від 02.09.2014р.,

представник апелянта - ОСОБА_3 за довіреністю №640634 від 23.10.2012р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_4, м.Харків (вх.№2360Х/2-8) на ухвалу господарського суду Харківської області від 26.09.2013 року у справі № Б-39/189-08,

за заявою боржника - фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, м.Харків,

про банкрутство, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.09.2013 року (суддя Міньковський С.В.) визнано недійсним договір купівлі - продажу від 25.06.2010 року двокімнатної квартири №24, загальною площею 72,6 кв. м, житловою площею 36,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, укладений між арбітражним керуючим Родзинським А.А., ідентифікацій код НОМЕР_1, та гр. ОСОБА_7, ідентифікаційний код НОМЕР_2.

Зобов'язано гр. ОСОБА_7 повернути квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 72,6 кв. м, житловою площею 36,7 кв.м, до конкурсної маси банкрута, а ліквідатору ФОП ОСОБА_5 арбітражному керуючому Івлєвій Н.А. повернути грошові кошти гр.. ОСОБА_7, що були сплачені за придбання цього майна у розмірі 243100,00 грн.

ОСОБА_4, покупець спірної квартири, не погоджуючись з вказаною ухвалою господарського суду, звернулася до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 26.09.2013 року повністю та прийняти нове, яким у задоволенні вимог ліквідатора ФОП ОСОБА_5 - арбітражного керуючого Івлєвої Н.А. відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що, постановляючи ухвалу від 26.09.2013 року, суд першої інстанції прийняв рішення про права та обов'язки гр.. ОСОБА_9, тобто особи, що не була залучена до участі у справі; апелянт є власником спірної квартири на підставі укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 договору купівлі-продажу від 01.10.2010 року; законність набуття права власності підтверджено судовими рішеннями у справі №2011/6165/2012; оскаржуваною ухвалою встановлено обов'язок ОСОБА_7 повернути належну їй квартиру; вважає, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом не в повному обсязі з'ясовані обставини, що мають значення до справи; судом порушені та неправильно застосовні норми матеріального та процесуального права; висновки, викладені в ухвалі, не відповідають обставинам справи; обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, є недоведеними.

Так, задовольняючи заяву ліквідатора, суд мотивував своє рішення порушенням ліквідатором Родзинським А.А. при відчуженні спірної квартири ОСОБА_7 норми статті 12 Закону України «Про іпотеку», оскільки на момент спірної угоди Родзинський діяв в силу норм статтей 25, 30, 48, 49 Закону про банкрутство від імені підприємця - фізичної особи як іпотекодавця, отже відчуження за спірною угодою відбувалося саме іпотекодавцем без згоди АТ«ОПТ-Банк» як іпотекодержателя.

Апелянт, посилаючись на норми ч.5 ст.124 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо обов'язковості судових рішень, які набрали законної сили; п.6 ч.1 статті 26 Закону про банкрутство щодо скасування усіх арештів, накладених на майно боржника, після визнання його банкрутом; п.14 ст.25 Закону про банкрутство щодо обов'язку ліквідатора здійснювати реалізацію майна для задоволення вимог кредиторів, вважає, що таки висновки прямо суперечать обставинам справи.

З посиланням на ч.3 статті 35 ГПК України, важає, що судами у справі №2011/6165/2012 встановлено законність дій ліквідатора Родзинського А.А. щодо відчуження спірного майна, тому встановлені обставини не підлягають доведенню у цій справі.

Також, апелянт вважає, що судом проігноровані вимоги частини 1 статті 20 Закону про банкрутство у редакції, що діяла на момент винесення ухвали.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.04.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження. Розгляд скарги призначено на 29.04.2015р. на 10:30 год. у складі колегії суддів: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Гетьман Р.А., суддя Шевель О.В.

Розпорядженням голови суду від 29.04.2015р. у зв`язку з відпусткою судді Шевель О.В. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Гетьман Р.А., суддя Фоміна В.О.

29.04.2015р. та 06.05.2015 року від ПАТ "ОТП Банк" до суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу (вх.№7002, вх.№7205), де зазначає, що ухвала господарського суду Харківської області від 26.09.2013р. є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга - такою, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 29.04.2015р. було оголошено перерву до 06.05.2015р. до 10:30 год.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.05.2015р. задоволено клопотання представника апелянта про продовження строку розгляду апеляційної скарги по даній справі за межі строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України. Продовжено строк розгляду даної справи. Розгляд справи відкладено на "14" травня 2015р. о 16:30 год.

Розпорядженням голови суду від 14.05.2015р. у зв`язку з відпусткою судді Гетьмана Р.А. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В.О., суддя Шевель О.В.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

У відповідності до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №3 від 16.01.2013р. "Про внесення змін та доповнень до деяких постанов пленуму Вищого господарського суду України", зокрема, пунктом 2.2 доповнено постанову пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" пунктом 9-1 такого змісту: "9 -1. У разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги."

Враховуючи викладене, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку.

У судовому засіданні 14.05.2014 року представник апелянта підтвердив доводи апеляційної скарги, представники ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «ОТП-Банк», а також арбітражний керуючий Онищенко К.С. проти апеляційної скарги заперечували.

У судовому засіданні 14.05.2014р. оголошено перерву до 16.30 год. 21.05.2015 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення апелянта та учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, в межах вимог передбачених ст.101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.12.2008 року у справі №Б-39/189-08 порушено провадження у справі про банкрутство фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, накладено арешти на все майно, що належить фізичної особі - підприємцю ОСОБА_5, за винятком майна, на яке згідно до діючого цивільного процесуального законодавства не може бути звернено стягнення.

Постановою господарського суду Харківської області від 23.12.2008 року у справі № Б-39/189-08, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 17.03.2009 року за результатами розгляду касаційної скарги ЗАТ «Альфа-Банк», фізичну особу - підприємця ОСОБА_5 визнано банкрутом, введено ліквідаційну процедуру, скасовано арешти, накладені на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Родзинського А.А., якого зобов'язано у строк до 23.12.2009 року виконати ліквідаційну процедуру банкрута у відповідності до статей 25-30, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство) (а.с.36-39 том 4).

Окрім того, постанова господарського суду Харківської області від 23.12.2008 року у справі № Б-39/189-08 була предметом перегляду за апеляційною скаргою Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк». Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.08.2009 року скасовано постанову про визнання боржника банкрутом та відмовлено в задоволенні заяви фізичної особі - підприємцю ОСОБА_5 про порушення справи про банкрутство.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.10.2009 року скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.08.2009 року у справі № Б-39/189-08 та припинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою АКІБ «УкрСиббанк» з посиланням разом з іншим на те, що постанова господарського суду Харківської області від 23.12.2008 року набрала законної сили та була предметом дослідження у Вищому господарському суді України (а.с. 57-60 том 6).

Як свідчать матеріали справи, ліквідатором включено до складу ліквідаційної маси майно, що належить ОСОБА_5: нежитлову будівлю літ. «В-3», загальною площею 909,5 кв. м (АДРЕСА_3) (є предметом іпотеки за договором іпотеки з АТ «Альфа-Банк»); квартиру №24, загальною площею 72,6 кв.м (АДРЕСА_4) (є предметом іпотеки за договором іпотеки з АТ «ОТП-Банк»); квартиру №12, загальною площею 55,0 кв. м (АДРЕСА_5) (є предметом іпотеки за договором іпотеки з АТ «ОТП-Банк»); транспортний засіб (TOYOTA CAMRI, 3,5 л, 2006 року випуску), про що свідчить акт від 24.12.2008 року (є предметом іпотеки за договором іпотеки з АТ «ОТП-Банк» (а.с. 56 том 4).

Ухвалою господарського суду від 13.01.2009 року скасовано усі арешти та заборони, накладені на транспортні засоби, що належать банкруту (а.с. 43 том 4).

Ухвалою господарського суду від 30.01.2009 року накладені арешти на зазначені вище нежитлову будівлю літ. «В-3» та квартири №24 та №12 (а.с.57, 58 том 4).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.03.2010 року у справі №Б-39/189-08 продовжено строк ліквідаційної процедури на шість місяців, до 23.06.2010 року.

Ухвалою господарського суду від 03.06.2010 року зобов'язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І. вилучити заборони, зареєстровані 17.04.2008 року за № 7045564 та № 7045379, з Єдиного Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, та обтяжень, зареєстрованих за №7045515 та № 7044918, з Державного реєстру іпотек, відносно квартири № 12 (АДРЕСА_6) та квартири №24 (АДРЕСА_2) відповідно.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.06.2010 року скасовано усі арешти та заборони, накладені на нерухоме майно, що належить банкруту, зокрема: нежитлову будівлю літ. «В-3», загальною площею 909,5 кв. м (АДРЕСА_7); квартиру №12, загальною площею 55,0 кв. м (АДРЕСА_5); квартиру №24, загальною площею 72,6 кв.м (АДРЕСА_2) (а.с. 138,139 том 6).

Ухвалою господарського суду від 02.07.2010 року зобов'язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Слоневську Д.В. вилучити заборону, зареєстровану 23.05.2008 року за № 7247787, з Єдиного Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, та обтяження, зареєстроване за №7247987, з Державного реєстру іпотек, відносно нежитлової будівлі літ. «В-3», загальною площею 909,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 (а.с. 146-148 том 6).

Колегія суддів зазначає, що зазначені ухвали господарського суду щодо скасування арештів та зняття заборон відносно зазначеного майна банкрута є чинними, учасниками справи про банкрутство та іншими особами не оскаржувалися.

29.04.2011 року кредитор, ПАТ «Альфа-Банк», звернувся до господарського суду зі скаргою на бездіяльність ліквідатора (арбітражного керуючого Родзинського А.А.) при проведенні ліквідаційної процедури по справі про банкрутство фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, посилаючись на те, що станом на 28.04.2011 року, більше двох років після відкриття ліквідаційної процедури ліквідатор не надає інформацію про вжиті ним заходи задля задоволення кредиторських вимог та не узгоджує з ПАТ «Альфа-Банк» можливі оцінку та продаж майна (а.с.16-20 том 7).

24.05.2011 року ліквідатор (арбітражний керуючий Родзинський А.А. звернувся до господарського суду з клопотанням про визначення судом розміру винагороди ліквідатора та порядку часткового використання грошових коштів, отриманих від продажу в ліквідаційної процедурі, зокрема: двокімнатної квартири №24, загальною площею 72,6 кв.м (АДРЕСА_2); трикімнатної квартири №12, загальною площею 55,0 кв. м (АДРЕСА_5; нежитлової будівлі, літ. «В-3», загальною площею 909,5 кв. м (АДРЕСА_7); а також від продажу транспортного засобу (TOYOTA CAMRI , 3,5 л, 2006 року випуску). Разом з клопотанням подані докази проведення реалізації зазначеного майна (а.с. 22-78 том 7).

Колегія суддів зазначає, що при призначенні до розгляду скарги та клопотання судом витребувано від ліквідатора звіт про виконану роботу; звіт ліквідатора про хід ліквідаційної процедури разом з документами, що підтверджують проведення відповідних заходів, який був наданий ліквідатором до суду 31.05.2011 року (а.с.80-91 том7).

Ухвалою господарського суду від 31.05.2011 року у відповідності до приписів част.3 п.7 ст.48 Закону про банкрутство розглянуто клопотання ліквідатора Родзинського А.А. та визначено йому судом розмір винагороди та порядок часткового використання грошових коштів, отриманих від продажу в ліквідаційної процедурі, зокрема: двокімнатної квартири №24, загальною площею 72,6 кв.м (АДРЕСА_4); трикімнатної квартири №12, загальною площею 55,0 кв. м (АДРЕСА_6; нежитлової будівлі, літ. «В-3», загальною площею 909,5 кв. м (АДРЕСА_7); а також від продажу транспортного засобу (TOYOTA CAMRI, 3,5 л, 2006 року випуску).

При цьому, досліджуючи надані ліквідатором (арбітражним керуючим Родзинським А.А.) документи, господарським судом встановлено, зокрема, наступне: ліквідатором у газеті «Урядовий кур'єр» №1 (3907) від 09.01.2009 року опубліковано оголошення про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури; виявлено та включено до складу ліквідаційної маси майно: нежитлову будівлю літ. «В-3», загальною площею 909,5 кв. м (АДРЕСА_3); квартиру №12, загальною площею 55,0 кв. м (АДРЕСА_5); транспортний засіб (TOYOTA CAMRI , 3,5 л, 2006 року випуску); укладені з Українсько-Російською товарною біржею договори на проведення 26.02.2010 року та 22.11.2010 року аукціонів з продажу зазначених об'єктів майна; надруковані оголошення про прведення аукціонів з продажу; 08.02.2010 року укладені з суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_15 угоди про виконання робіт з незалежної оцінки зазначених об'єктів майна; отримано висновки:

- про вартість квартири №24, загальною площею 72,6 кв.м (АДРЕСА_2), згідно з яким ринкова вартість склала 221 000,00 гривень, без ПДВ; проведено аукціон з продажу зазначеного об'єкту майна, про що складено протокол проведення аукціону, згідно з яким визначений переможець аукціону - ОСОБА_7, за ціною 243 100,00 грн; укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири від 25.06.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом;

- про вартість квартири №12, загальною площею 55,0 кв. м (АДРЕСА_5), згідно з яким ринкова вартість склала 181600,00 грн., без ПДВ; проведено аукціон з продажу зазначеного об'єкту майна, про що складено протокол проведення аукціону, згідно з яким визначений переможець аукціону - ОСОБА_16, за ціною 199760,00 грн; укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири від 23.07.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом;

- про вартість нежитлової будівлі літ. «В-3», загальною площею 909,5 кв. м (АДРЕСА_7), згідно з яким загальна ринкова вартість склала 738 600,00 грн., без ПДВ; проведено два аукціони з продажу зазначеного об'єкту майна (1/2 частина та 1/2 частина нежитлової будівлі), про що складено протоколи проведення аукціонів, згідно яких визначений переможець двох аукціонів - ОСОБА_17 за ціною 406230,00 грн за 1/2 частину та 406230,00 грн за 1/2 частину; укладено нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу нежитлової будівлі від 28.12.2010 року тощо (а.с. 98-105 том 7).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.06.2011 року у цій справі відмовлено у задоволенні скарги ПАТ «Альфа-Банк» на бездіяльність арбітражного керуючого Родзинського А.А., оскільки судом не встановлено порушень законодавства у сфері банкрутства, посилаючись, при цьому, на приписи статей 29 та 30 Закону про банкрутство, зазначив, що обов'язок ліквідатора звітувати перед окремо визначеним кредитором, а також узгоджувати з ним оцінку та продаж майна банкрута - відсутній (а.с.113-115 том 7).

Ухвали господарського суду від 31.05.2011 року та від 21.06.2011 року є чинними, учасниками провадження, у тому числі ПАТ «Альфа-Банк» та АТ «ОТП -Банк», не оскаржувалися, внаслідок чого є обов'язковими до виконання.

Враховуючи приписи статті 35 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що зазначеними ухвалами господарським судом давалася оцінка діям ліквідатора арбітражного керуючого Родзинського А.А. під час реалізації спірних об'єктів майна банкрута ФОП ОСОБА_5, встановлені факти, у тому числі, щодо встановлення правильності визначення вартості майна за здійсненою незалежним оцінювачем оцінкою, є такими, що не доводяться при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.05.2011 року ліквідатора Родзинського А.А. за його заявою звільнено від виконання обов'язків ліквідатора та призначено арбітражного керуючого Телитченка А.О.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.04.2012 року за результатми розгляду скарги на дії (бездіяльність) арбітражного керуючого від 11.04.2012 року (а.с.37-38 том 8) Телитченка А.О. звільнено від виконання обов'язків ліквідатора та призначено арбітражного керуючого Ямпольського Ю.О., постановою Харківського апеляційного господарського суду від 30.05.2012 року в результаті апеляційного перегляду скасовано ухвалу господарського суду від 12.04.2012 року, призначено арбітражного керуючого Карелкіна І.О.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2012 року скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 30.05.2012 року, залишено без змін ухвалу господарського суду від 12.04.2012 року про призначення ліквідатором арбітражного керуючого Ямпольського Ю.О.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.12.2012 року ліквідатора Ямпольського Ю.О. за його заявою звільнено від виконання обов'язків ліквідатора та призначено арбітражного керуючого Івлєву Н.А.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.01.2013 року в результаті апеляційного перегляду скасовано ухвалу господарського суду від 13.12.2012 року, призначено арбітражного керуючого Ткаченка О.А.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.03.2013 року скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.01.2013 року, залишено без змін ухвалу господарського суду від 13.12.2012 року про призначення ліквідатором арбітражного керуючого Івлєвої Н.А.

Ухвалою господарського суду Харківської області (суддя Дзюба О.А.) від 27.01.2014 року постанова господарського суду Харківської області була переглянута за заявою боржника в порядку статті 112 Господарського процесуального кодексу України за нововиявленими обставинами, внаслідок чого заява була задоволена, постанова господарського суду Харківської області від 23.12.2008 року про визнання боржника (ФОП ОСОБА_5.) банкрутом була скасована (а.с.124-126 том 10).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.03.2014 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від17.06.2014 року, ухвалу господарського суду від 27.01.2014 року скасовано та прийнято рішення про відмову у задоволенні заяви ФОП ОСОБА_5 про пререгляд за нововиявленими обставинами та залишено без змін постанову господарського суду Харківської області про визнання боржника банкрутом від 23.12.2008 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.07.2014 року ліквідатора Івлєвої Н.А. за її заявою звільнено від виконання обов'язків ліквідатора та призначено арбітражного керуючого Онищенка К.С.

Як убачається з матеріалів справи, 04.07.2013 року ліквідатор Івлєва Н.А. звернулася до господарського суду із заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири №24, загальною площею 72,6 кв.м, житловою площею 36,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, укладений між арбітражним керуючим Родзинським А.А., який на дату укладення даного договору виконував обов'язки ліквідатора ФОП ОСОБА_5, та гр.ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І 25.06.2010 року. Одночасно ліквідатор просила накласти арешт на спірне майно та заборонити будь-яким особам здійснювати будь-які дії щодо відчуження (продажу, дарування, обміну тощо) зазначеного нерухомого майна з метою забезпечення інтересів заставного кредитора, та, враховуючи можливість перепродажу майна, що ускладнить його повернення банкруту (а.с.2-59 том 11).

Ухвалою господарського суду від 09.07.2013 року призначено до розгляду заяву ліквідатора на 30.07.2013 року; відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора про накладення арешту на квартиру № 24; задоволено заяву ліквідатора про заборону будь-яким особам вчиняти дії, що стосуються предмету спору; а також заборонено іншим особам відчужувати у будь-який спосіб 2-кімнатну квартиру №24, загальною площею 72,6 кв.м, житловою площею 36,7 кв.м, розташованої за адресою : АДРЕСА_2.

Дану ухвалу про призначення справи до розгляду, а також ухвали, якими відкладалися судові засідання від 30.07.2013 р. та від 15.08.2013 р., надіслано на адреси ліквідатора, гр. ОСОБА_7, колишнього ліквідатора Родзинського А.А., а також реєстраційній службі, БТІ, ПАТ «ОТП Банк», при цьому, інші особи, про яких відомо суду, зокрема про власника (на той час) квартири ОСОБА_11, про прийняття судом рішення про заборони вчиняти будь-які дії відносно спірної квартири, тобто про обмеження його прав власника та інших цивільних прав на момент розгляду заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна, не повідомлено, у судове засідання не викликано.

Оскаржуваною ухвалою господарського суду Харківської області від 26.09.2013 року господарським судом:

- визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25.06.2010р. двокімнатної квартири №24, загальною площею 72,6 кв.м, житловою площею 36,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, укладений між арбітражним керуючим Родзинським А.А., ідент.код НОМЕР_1, та гр. ОСОБА_7, ідент. код НОМЕР_2;

- зобов'язано гр. ОСОБА_7 повернути квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 72,6 кв.м, житловою площею 36,7 кв.м, до конкурсної маси банкрута, а ліквідатору ФОП ОСОБА_5 Івлєвій Н.А. повернути грошові кошти гр. ОСОБА_7, що були сплачені за придбання цього майна у розмірі 243100 грн.

Приймаючи зазначене рішення, господарський суд виходив з того, що спірна квартира знаходилася в іпотеці ПАТ «ОТП Банк» відповідно до договору іпотеки №РМ-SМЕ -702/137/2008/1 від 17.04.2008р. в забезпечення виконання умов кредитного договору №СrLРМ-SМЕ -702/137/2008 від 17.04.2008р.; борг за кредитним договором складав 300061,18 доларів США.

Судом зазначено, що згідно з ч.6 ст. 3-1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлені засади діяльності ліквідатора, однією із яких є - сумлінно та розумно, з урахування інтересів боржника та його кредиторів виконувати свої права та обов'язки. При цьому "сумлінність" або "добросовісність" має трактуватися як категорія моральна, що відображає врахування особою інтересів інших учасників господарських правовідносин, публічного інтересу тощо, а "розумність" - як категорія інтелектуальна, що припускає адекватність оцінки особою цінності певного цивільного права, доцільності своїх дій, наслідки здійснення або нездійснення цивільного права. Тобто, під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий (ліквідатор) зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 30.06.1999р. №784-ХІ (далі - Закон) ліквідатор зобов'язаний здійснити оцінку виявленого майна у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність та у відповідності до ст. 30 цього Закону здійснює продаж виявленого майна (рухомого або нерухомого) на відкритих торгах.

Для здійснення оцінки майна арбітражний керуючий залучає на підставі договору суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання з оплатою їх послуг за рахунок коштів, одержаних від виробничої діяльності боржника, визнаного банкрутом, або реалізації його майна, якщо інше не встановлено комітетом кредиторів. Згідно зі ст.3 Закону України "Про оцінку майна, майновий прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12.07.2001р. за № 2658-111 (далі - Закон про оцінку) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

У відповідності до ст.10 Закону про оцінку передбачено, що оцінка майна проводиться на підставі договору між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки. У відповідності до ст. 11 Закону про оцінку договір на проведення оцінки майна укладається в письмовій формі, який повинен містити істотні умови договору. Згідно до ст. 12 Закону про оцінку передбачено, що звіт про оцінку майна є документом, який повинен містити висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Проте в матеріалах справи №Б-39/189-08 відсутній договір між ліквідатором ФОП ОСОБА_5 арбітражним керуючим Родзинським А.А. та суб'єктом оціночної діяльності щодо проведення оцінки вищевказаного нерухомого майна банкрута та звіт про оцінку цієї нерухомості.

Крім того, згідно з ч.7, 8 ст.30 Закону про банкрутство передбачено, що ліквідатор зобов'язаний при проведення ліквідаційної процедури використовувати один рахунок в банківський установі, з якого здійснюються виплати кредиторам. У відповідності до ч.7 ст. 48 Закону про банкрутство кошти, отримані від продажу майна громадянина- підприємця вносяться на депозитний рахунок нотаріальної контори або нотаріуса. Проте колишнім ліквідатором Родзинським А.А. грошові кошти від продажу майна банкрута не були зараховані на р/р в установі банку або внесені на депозит нотаріуса, що є порушенням норм ст.ст. 30, 48 Закону про банкрутство та ч.1 ст.26 Закону про банкрутство, відповідно до якої майно банкрута, що є предметом застави, використовується виключно для задоволення вимог заставодержателя.

Відповідно до норм ст.ст. 17, 25 Закону про банкрутство ліквідатор має право подати до господарського суду заяву про визнання недійсною угоду, укладену боржником, відповідно до цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 203 та ст. 215 Цивільного кодексу України підставою визнання правочину недійсним є невідповідність змісту правочину нормам вказаного кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як встановлено судом, продаж вказаної квартири, що була в іпотеці у банку, було здійснено за спірною угодою в порушення норм ст.12 Закону України "Про іпотеку" в редакції від 05.06.2003р. - без погодження іпотекодержателя - Банку. Так, норми ч. 3 вказаної статті містять пряму вказівку на правовий наслідок укладення угоди з відчуження переданого в іпотеку майна без згоди іпотекодержателя - правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Арбітражний керуючий Родзинський А.А. в силу того, що на момент укладення спірної угоди був призначений ліквідатором боржника, відповідно до норм ст.ст.25, 30,48,49 Закону про банкрутство при укладенні спірної угоди діяв від імені підприємця-фізичної особи як іпотекодавця. Отже, відчуження майна за спірною угодою відбулось саме іпотекодавцем без згоди АТ "ОТП Банк" як іпотекодержателя. При цьому, суд послався на думку ВГСУ у справах №5023/9719/11 та Б-24/163-09.

Враховуючи норму ст.12 Закону України «Про іпотеку», і той факт, що колишнім ліквідатором ФОП ОСОБА_5 арбітражним керуючим Родзинським А.А. за укладеним договором купівлі - продажу квартири від 26.06.2010р. було завдано збитки заставному кредитору, такий договір підлягає визнанню недійсним. Згідно зі ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Тобто, гр. ОСОБА_7 зобов'язаний повернути майно, що було предметом договору купівлі - продажу, а саме: двокімнатну квартиру №24, загальною площею 72,6 м. кв., житловою площею 36,7 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, до ліквідаційної маси банкрута, а ліквідатору ФОП ОСОБА_5 арбітражному керуючому Івлєвій Н.А. необхідно повернути грошові кошти, гр. ОСОБА_7, що були сплачені останнім за придбання цього майна, у розмірі 243100 грн.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками господарського суду, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Колегія суддв зазначає, що в порушення приписів процесуального закону сторони у справі про банкрутство (банк-кредитор та боржник), які були сторонами по іншій цівільній справі (банк-позивач та відповідач), не забезпечили можливість господарському суду розглянути повно та всебічно заяву про визнання недійсним спірного договору, зясувати усі обставини справи, оскільки не надали жодних пояснень та документів стосовно судового розгляду судами загальної юрисдикції цивільної справи № №2011/6165/2012. Висновки судів щодо приорітетності застосування норм цивільного права та законодавства про банкрутство щодо особи, яка має право власності на спірне майно, що було предметом зобов'язання за кредитним договором, щодо обов'язковості надання згоди банком-іпотекодержателем майна при його реалізації ліквідатором, а також щодо можливості банку саме у процедурі банкрутства реалізувати свої права на погашення заборгованості за рахунок спірного майна, що було предметом іпотеки за основним зобов'язанням, мали значення для розгляду заяви ліквідатора про визнання недійним договору купівлі-продажу від 25.06.2010 року.

Як убачається з доданих до апеляційної скарги доказів, майно банкрута: двокімнатна квартира № 24, загальною площею 72,6 м. кв., житловою площею 36,7 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, (далі по тексту - спірне майно) було предметом судового розгляду у межах цивільної справи №2011/6165/2012 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_11, ОСОБА_27, ОСОБА_23, за участі третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_24; про звернення стягнення на спірне майно, а саме: заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.10.2012 року позовні вимоги банку задоволені, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечними договорами від 17.04.2008 року, зокрема, квартиру № 24, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом визнання за ПАТ «ОТП Банк» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки з наданням усіх повноважень продавця для задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» у розмірі заборгованості за кредитним договором від 17.04.2008 року у сумі 300061,18 доларів США (2300431,98 гривень) (а.с.77-79 том 13).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних спорах апеляційного суду Харківської області від 16.04.2013 року у справі №2011/6165/2012 заочне рішення Дзержинського районного суду від 24.10.2012 року скасовано та прийнято нове, яким відмовлено ПАТ «ОТП Банк» у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.09.2013 року рішення апеляційного суду Харківської області від 16.04.2013 року у справі №2011/6165/2012 залишено без змін.

В подальшому, постановою Верховного Суду України від 26.02.2014 року відмовлено у прийнятті заяви ПАТ «ОТП Банк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.09.2013 року.

Під час розгляду цієї цивільної справи судами апеляційної та касаційної інстанцій (в-подальшому не спростованих Верховним Судом України висновків судових рішень) зазначено, що продаж спірної квартири здійснено в рамках ліквідаційної процедури, визначеної господарським судом на підставі Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». При цьому, ПАТ «ОТП Банк» мав всі необхідні права щодо стягнення заборгованості по кредиту саме в межах ліквідаційної процедури. Після проведення ліквідаційної процедури ПАТ «ОТП Банк» не має права вимагати звергути стягнення на предмет іпотеки, оскільки майно реалізовано для погашення заборгованості та належить іншим особам. Квартира АДРЕСА_2 ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 2010 року. В рамках ліквідаційної процедури була придбана ОСОБА_7 та відчужена ОСОБА_25 Відповідачі у цій справі, у тому числі ОСОБА_11, є добросовісними набувачами спірного майна і не можуть нести цивільно-правової відповідальності за невиконання ОСОБА_5 основного зобов'язання.

При цьому, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказав на помилковість висновку про те, що майно підлягає відчуженню в порядку статті 23 Закуону України «Про іпотеку».

Отже, на момент прийняття оскаржуваної ухвали (26.09.2013 року) висновки судів у цивільній справі № 2011/6165/2012 щодо права власності ОСОБА_11 на спірне майно, щодо необов'язковості надання згоди банком на відчуження спірного майна в ліквідаційній процедурі та неможливості застосування приписів статті 23 Закону України «Про іпотеку» під час проведення судовоїї процедури банкрутства, які викладені у зазначених судових рішеннях, були обов'язковими для усіх, мали значення для вирішння у справі про банкрутство в силу приписів норм: ч.5 ст.124 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а в силу приписів статті 35 Господарського процесуального кодексу України встановлені факти не потребують доказування у справі про банкрутство.

При таких обставинах, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд, застосовуючи наслідки визнання недійсним укладеного в ліквідаційній процедурі договору купівлі-продажу майна спірного, що належить ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.2010 року, допустив помилку, не встановивши дійсного власника цього майна, та можливість ОСОБА_7 повернути квартиру до ліквідаційної маси, не повідомивши власника майна про розгляд заяви ліквідатора Івлєвої Н.А. про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна та прийняття рішення про обмеження щодо здійснення права власності, чим були порушені законні права та охоронювани законом інтереси апелянта.

Колегія суддів зазначає, що з моменту порушення справи про банкрутство до боржника підлягають застосуванню норми спеціального Закону про банкрутство, а не Закону про іпотеку, а з моменту визнання боржника банкрутом стосовно його майна діє правовий режим (щодо розпорядження, реалізації, скасування обтяжень тощо), встановлений нормами Закону про банкрутство.

Відповідно до статей 23, 24, 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» згода іпотекодержателя на реалізацію майна банкрута в процедурі банкрутства законом не вимагається у зв'язку з пріоритетом норм законодавства про банкрутство над нормами Закону України «Про іпотеку».

Норма статті 12 Закону України «Про іпотеку» не може застосовуватися, оскільки така норма пов'язує недійсність правочинів з вчиненням їх саме іпотекодавцями, а в даному випадку продаж майна здійснено не безпосередньо іпотекодавцем, а ліквідатором при здійсненні процедури в порядку, передбаченому спеціальним Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який має пріорітет над іншими нормами права в період провадження у справі про банкрутство.

Колегія суддів також вважає, що власник майна (ОСОБА_11.), не будучи учасником процесу у справі про банкрутство, але, маючи право на оскарження дій ліквідатора (ліквідаційної комісії) в силу приписів част. 3 статті 25 Закону про банкрутство щодо правомірності віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси, мав бути повідомленим про розгляд справи, судом не забезпечено захист такого права при вирішенні питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна, яке було предметом забезпечення та реалізовано в ліквідаційної процедурі попереднім ліквідатором, і на відчуження якого судом винесено заборону будь-яким способом.

У відповідності до статті 25 Закону про банкрутство ліквідатор може звернутися із заявою про визнання недійсним угод боржника лише з підстав, передбачених частиною десятою статті 17 цього Закону.

Обґрунтовуючи свої висновки про визнання недійсним договору від 25.06.2010 року, судом узято до уваги те, що внаслідок продажу майна без згоди іпотекодержателя банку як заставному кредитору завдано збитків. Але колегія суддів вважає такий висновок помилковим, оскільки системний аналіз норм статей 23, 24, 26 Закону про банкрутство, що діяв на момент укладення спірного договору, не передбачає обов'язковості отримання згоди, а тому є необґрунтованим посилання на приписи статті 12 Закону України «Про іпотеку», тобто ліквідатор необґрунтовано наполягав на обов'язковості надання такої згоди.

Посилання суду на відсутність у матеріалах справи договору між ліквідатором ФОП ОСОБА_5 арбітражним керуючим Родзинським А.А. та суб'єктом оціночної діяльності щодо проведення оцінки вищевказаного нерухомого майна банкрута та на те, що грошові кошти від продажу майна банкрута не були зараховані на р/р в установі банку або внесені на депозит нотаріуса, що є порушенням норм ст.ст. 30, 48, не може вважатися обґрунтуванням недійсності договору, оскільки таких підстав не зазначено ні в Законі про банкрутство, ні в Цивільном кодексі України.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази належного виконання попередніми ліквідаторами своїх обов'язків, зокрема, не відомо, де знаходяться отримані від реалізації майна банкрута (у тому числі спірного) грошові кошти, яким саме ліквідатором (Родзинським, Телитченком, Ямпольським, Івлєвою) не виконано приписів закону щодо відкриття банківського рахунку або депозитного рахунку у нотаріуса та зарахування цих коштів, яким ліквідатором не здійснено погашення заборгованості перед ПАТ «ОТП-Банк» як іпотекодержателем тощо. В той час, коли зазначені порушення ліквідатором не є підставою для визнання недійсним спірного договору, але непогашення у ліквідаційної процедурі вимог банку за рахунок реалізованого у 2010 році іпотечного майна може призвести до заподіяння збитків банку, але це слід встановити в іншій спосіб захису законного права або охоронюваного законом інтересу банку.

За таких обставин, заява ліквідатора про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна від 25.06.2010 року не може бути задоволена за відсутності законних правових підстав.

Окрім того, застосовуючи правові наслідки визнання договору від 25.06.2010 року недійсним на підставі статті 216 Цивільного кодексу України, господарський суд не встановив та не врахував того, що на момент розгляду заяви ОСОБА_7 не був власником майна (спірної квартири), не встановив, що ліквідатором Івлєвою Н.В. були отримані кошти за майно, що продано на аукціоні ліквідатором Родзинським А.А., що виключає можливість такого повернення. Навпаки, з матеріалів справи убачається, що власником квартири була гр. ОСОБА_11, а ліквідатором Івлєвою Н.А. вживалося заходів щодо зясування питання про отриманні кошти у попередніх ліквідаторов Телитченка та Родзинського (а.с.35-37 том 10).

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на те, що судами в межах справи №№2011/6165/2012 встановлено законність дій ліквідатора Родзинського А.А. щодо відчуження спірного майна, тому встановлені обставини не підлягають доведенню у цій справ, оскільки судами встановлено законність повноважень ліквідатора здійснювати продаж майна боржника, якого визнано господарським судом банкрутом у встановленому Законом про банкрутство порядку.

Як підтверджується матеріалами справи, оцінку ж діям ліквідатора Родзинського А.А. щодо правомірності його дій під час продажу спірного майна надав господарський суд в чинній, никім не оскарженій у межах справи про банкрутство ухвалі від 31.05.2011 року, якою затверджено розмір винагороди ліквідатора та порядок часткового використання грошових коштів, отриманих від продажу в ліквідаційної процедурі.

Також, колегія суддів вважає необґрунованими доводи апелянта щодо ігнорування судом при розгляді оскаржуваної ухвали вимоги частини 1 статті 20 Закону про банкрутство, оскільки ці норми до спірних питань не можуть бути застосовані в силу приписів прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції від 22.12.2011 року № 4212.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що господарським судом при розгляді заяви ліквідатора невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, не в повному обсязі з'ясовані обставини, що мають значення до справи; висновки, викладені в ухвалі, не відповідають обставинам справи; обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, є недоведеними, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала господарського суду Харківської області від 26.09.2013 року у справі № Б-39/189-08 - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви ліквідатора Івлєвої Н.А. про визнання договору купівлі-продажу від 25.06.2010 року недійсним.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, п.п. 1)-4) ст.104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_11 задовольнити.

Скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 26 вересня 2013 року у справі № Б-39/189-08 та прийняти нове рішення.

У задоволенні заяви ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 Івлєвої Н.А. про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 25.06.2010 року двокімнатної квартири №24, загальною площею 72,6 м кв., житловою площею 36,7 м кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, - відмовити в повному обсязі.

Справу № Б-39/189-08 направити до господарського суду Харківської області до розгляду.

Повний текст постанови складено 26.05.2015 року.

Головуючий суддя Пуль О.А.

Суддя Фоміна В. О.

Суддя Шевель О. В.