ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2015 р. Справа № 911/1400/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Балт Янтар Україна», м. Сімферополь

про стягнення 2704865,40 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Лещенко О.О., довір. № 06 від 14.01.2015 р.

від відповідача: не з'явився

Обставини справи:

Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - позивач, ДП «НЕК «Укренерго») звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Балт Янтар Україна» (далі - відповідач, ТОВ «Балт Янтар Україна») про стягнення 2704865,40 грн. збитків.

Згідно з приписами ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та встановлено забезпечити розгляд господарських справ Господарського суду Автономної Республіки Крим - Господарським судом Київської області, а господарських справ Господарського суду міста Севастополя - Господарським судом міста Києва, господарських справ Севастопольського апеляційного господарського суду - Київським апеляційним господарським судом.

У зв'язку з викладеним, розгляд даної справи здійснюється господарським судом Київської області.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладення між ДП «НЕК «Укренерго» та ТОВ «Балт Янтар Україна» договору № 60/01-12 від 01.03.2012 р., згідно якого відповідач зобов'язувався поставити товар, а позивач - прийняти та оплатити його. Зобов'язання за договором належним чином були виконані його сторонами.

Державною фінансовою інспекцією України було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», якою було виявлено різницю між вартістю реалізації трансформаторів для позивача та вартістю їх придбання ТОВ «Балт Янтар Україна» у заводу - виробника, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 2704865,40 грн. збитків та судовий збір.

Розгляд справи відкладався.

Представник позивача у судових засіданнях 23.04.2015 р. та 21.05.2015 р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судові засідання 23.04.2015 р. та 21.05.2015 р. представника не направив.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 21.05.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Державною фінансовою інспекцією України було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» за період з 01.07.2011 р. до 30.06.2013 р., за результатами якої було складено акт № 05-21/259 від 18.10.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході ревізії Державною фінансовою інспекцією була здійснена перевірка господарського договору, укладеного між ДП «НЕК «Укренерго» та ТОВ «Балт Янтар Україна» № 60/01-12 від 01.03.2012 р., на виконання якого відповідач зобов'язався поставити товар, а позивач - прийняти та оплатити його.

Зокрема, у ході перевірки договору було проведено ревізію правильності застосування розцінок за договором.

В акті перевірки було встановлено, що протягом дії укладеного договору, до Відокремленого підрозділу Північна Електроенергетична Система (Північна EC) за договором № 60/01-12 від 01.03.2012 р. було поставлено 3 трансформатори типу TG 420 К=1500-3000/1 на загальну суму 1477875,00 грн. (вартість однієї одиниці - 492625,00 грн.).

При цьому, в ході зустрічної звірки, проведеної з ТОВ «Балт Янтар Україна», було встановлено, що для виконання зобов'язань за вказаним договором ТОВ «Балт Янтар Україна» було здійснено придбання трансформатору типу TG 420 К= 1500-3000/1 за ціною 231713,20 грн. за одиницю, що на 260911,80 грн. менше вартості поставленого ДП «НЕК «Укренерго» трансформатора.

Отже, ДФІ було встановлено завищення ТОВ «Балт Янтар Україна» вартості поставлених для Північної EC трансформаторів типу TG 420 К=1500-3000/1 за договором № 60/01-12 від 01.03.2012 р. на загальну суму 782735,40 грн.

Окрім того, згідно з договором № 60/01-12 від 01.03.2012 р., 9 одиниць трансформаторів струму 330 кВ типу TOГ 362 на загальну суму 4233330,00 грн. (з урахуванням ПДВ) (за ціною 470370,00 тис. грн. за одиницю) відвантажено на ПС 750 кВ «Запорізька» Запорізьких МЕМ (3 одиниці) та ПС 750 кВ «Дніпровська» Дніпропетровських МЕМ (6 одиниць). Згідно з наданими до ревізії сертифікатами якості, вказані трансформатори виготовлено KT «ЗЗВА» на замовлення ТОВ «Балт Янтар Україна» за договором № 2/37-В-127 від 20.03.2012 р. Згідно з наданими КТ «ЗЗВА» видатковими накладними, трансформатори струму 330 кВ типу ТОГ 362 було реалізовано ТОВ «Балт Янтар Україна» за ціною 256800,00 грн. з ПДВ за одиницю, що на 213570,00 грн. менше ціни за одиницю трансформатора, поставленого ДП «НЕК «Укренерго».

Тобто, різниця між вартістю закупівлі 9 трансформаторів струму 330 кВ типу ТОГ 362 відповідачем та вартістю його поставки на Запорізькі та Дніпропетровські МЕМ Дніпровської EC склала 1922130,00 грн.

Таким чином, ревізією було встановлено, що вартість поставлених трансформаторів на 2704865,40 грн. більше вартості, за яку відповідач придбав трансформатори у заводу-виробника, чим завдав ДП «НЕК «Укренерго» збитків на зазначену суму.

За наслідками проведеної ревізії ДП «НЕК «Укренерго» було направлено на адресу ТОВ «Балт Янтар Україна» претензію № 01/01-6-2/1892 від 25.02.2014 р., яка була залишена ТОВ «Балт Янтар Україна» без відповіді.

Оскільки вказану суму коштів відповідачем не сплачено, ДП «НЕК «Укренерго» і звернулось до суду з даним позовом про стягнення збитків.

У відповідності з вимогами ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому приписами ч. 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачені способи захисту порушеного цивільного права чи інтересу, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Поряд з цим, згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з приписами ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Слід зазначити також, що за приписами ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем було поставлено товар, передбачений договором № 60/01-12 від 01.03.2012 р., який було прийнято позивачем та оплачено.

Звертаючись з позовом до суду, ДП «НЕК «Укренерго» посилається на приписи ст. 224 Господарського кодексу України, згідно якої учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно приписів ст. 226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний відшкодувати на вимогу суб'єкту завдані збитки у добровільному порядку в повному обсязі.

Поняття збитків розкривається у Цивільному кодексі України у статті 22, згідно якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22). При цьому частиною 2 статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Приписами ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 25.01.2007 р. у справі № 6/213-06-5667, за загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Згідно з частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Така ж позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 14.11.2007 р. у справі № 16/217, а також у постанові Верховного Суду України від 04.04.2006 р. у справі № 43/543.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивачем належними та допустимими доказами, в розумінні наведених вище приписів ст.ст. 32-34 ГПК України, не доведено суду, чим саме і в який спосіб були порушені його права відповідачем з огляду на прийняття позивачем поставленого відповідачем товару за цивільно-правовою угодою № 60/01-12 від 01.03.2012 р. та здійснення розрахунків за нього у повному обсязі.

Окрім того, позивачем не надано суду доказів порушення відповідачем вимог ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України в частині неналежного виконання зобов'язань, у даному випадку - зобов'язань постачальника за договором поставки.

Водночас, слід зазначити, що виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

У той же час, виявлення вказаних порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

У такому випадку, посилання на акт Державної фінансової інспекції України, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними.

При цьому, згідно ст. 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються. Довідка органу державного фінансового контролю чи акт перевірки може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - пред'явлення відповідного позову до суду), однак не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Наведена правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 10.07.2013 р. у справі № 910/2210/13.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення 2704865,40 грн. збитків є недоведеними та необґрунтованими, у зв'язку з чим суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Інші документи, долучені до матеріалів справи, наведених вище висновків суду не спростовують.

Судові витрати у даній справі згідно з приписами ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення підписане 26.05.2015 р.

Суддя В.М. Бабкіна