ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015 р. Справа №917/2675/14

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01001

до Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго", пров. Луговий, 11, м.Миргород, Полтавська область,37600

про стягнення 1587159,61грн.

Колегія суддів: головуючий суддя Кльопов І.Г., судді Киричук О.А., Сірош Д.М.

Представники сторін

від позивача: Мельник В.В.

від відповідача: Новицька Т.А.

У судовому засіданні 21.05.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 ГПК україни

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 1587159,61грн., з них пеня у розмірі 836724,49грн., інфляційні нарахування - 512348,55грн. та 238086,57грн. - 3% річних, нарахованих за неналежне виконання зобов"язань за Договором купівлі-продажу природного газу №01/13-ТЕ від 28.02.2013р.

Представник позивача позовні вимоги підтримуєу повному обсязі.

Як зазначає відповідач, оплата природного газу здійснювалась відповідно до особливого порядку проведення розрахунків, а порушення строків оплати за газ відбулосяся не з вини відповідача; між сторонами даного спору на підставі постанови Кабінету Міністрів України №30 від 29.01.2014р. «Деякі питання надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» та затвердженого нею Порядку були укладені договори про організацію розрахунків №47/30 від 11.02.2014р. та №683/30 від 07.10.2014р., якими погодили послідовність погашення заборгованості за природний газ, спожитий у 2013р., що постачався згідно договору №01/13-ТЕ від 28.02.2013р.

Відповідач надав до суду пояснення від 28.04.2015р. вих. №6322, в яких погоджується з нарахуванням пені, 3% річних та інфляційних витрат частково, а саме: 31761,24грн. - пеня, 7329,52грн. - 3% річних та 5802,81грн. - інфляційні нарахування.

Крім того, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 10% від нарахованої суми, тобто пеню до 3176,12грн., 5802,81грн. - інфляційні нарахування, 7329,52грн. - 3% річних.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

28 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Позивач, Продавець) та Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Миргородтеплоенерго» (Покупець,Відповідач) укладений договір купівлі-продажу природного газу № 01/13-ТЕ (Договір).

Відповідно до Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю природний газ (газ), виключно для вироблення теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, на умовах цього договору (п.1.1, п.1.2 Договору).

Крім того, між сторонами 30.09.2013р. було укладено додаткову угоду №1 до Договору купівлю-продаж природного газу № 01/13-ТЕ (Договір).

Як зазначає позивач у позові, на виконання умов Договору та додаткової угоди, Позивач поставив протягом січня-грудня 2013 року, а Відповідач прийняв природний газ в обсязі 9 840,708 тис.куб.м на загальну суму 12 883 454,87 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу.

Відповідно до п.6.1 Договору Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання за Договором, не виконав належним чином, оскільки розрахувався за спожитий природний газ в повному обсязі з порушенням строків розрахунків за природний газ, встановлених договором, нарахував Відповідачу пеню у розмірі 836724,49грн., інфляційні нарахування - 512348,55грн. та 238086,57грн. - 3% річних та просить суд стягнути дану суму боргу на його користь.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, 11.02.2014р. та 07.10.2014р. між сторонами у справі та іншими учасниками правовідносин укладено договір №47/30 та 683/30 "Про організацію взаєморозрахунків відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік"

Вказані договіри передбачають перерахування з Державного бюджету України відповідачу заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Згідно п.7 Договорів про організацію взаєморозрахунків, сторони дійшли згоди погасити заборгованість Відповідача за спожитий природний газ перед Позивачем за Договором №01/13-ТЕ від 28.02.2013р. на загальну суму 7 781 692,02грн. Зокрема, згідно Договору №47/30 від 11.02.2014р. насуму 5 940 500,00грн., та згідно Договору№638/30 від 07.10.2014р. насуму 1 841 192,02грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевому бюджету Полтавської області для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

В свою чергу відповідач по справі перераховує ці кошти в погашення заборгованості за природний газ за 2013 рік за Договором між позивачем та відповідачем від №01/13-ТЕ від 28.02.2013р., що підтверджується платіжними дорученнями №2 від 01.04.2014р. на суму 5 940 500,00грн. та №9 від 10.10.2014р. на суму 1 841 192,02грн.

Укладений договір є підставою для проведення розрахунків з погашення зазначеної заборгованості з різниці в тарифах, що визначається згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору (пункт 4 Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджені Постановою КМУ № 30 від 29.01.2014).

Отже, укладення договору про організацію взаєморозрахунків можливо лише за наявності заборгованості теплопостачального підприємства перед газопостачальним підприємством за спожитий природний газ. Відшкодування заборгованості з різниці в тарифах відповідачу та відповідно погашення заборгованості позивачу за спожитий природний газ в сумі 7 781 692,02грн. 01.04.2014р. та 10.10.2014р.

За змістом підпунктів 2, 3 пункту 10 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні, а сторона остання - для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобов'язань і проведення розрахунків з постачальником імпортованого природного газу.

Окрім того, пунктом 15 цього договору передбачено, що сторони засвідчують, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Таким чином, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, тому підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки відповідно до пункту 15 цього договору сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

При вирішенні даної справи судом врахована практика Верховного Суду України в аналогічних справах, зокрема, постанови Верховного Суду України від 25.03.2015р. у справі №924/1265/13, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012 та від 16.09.2014р. у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012.

Згідно статті 111- 28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У вище вказаних постановах Верховний Суд України зазначив, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу; що договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог та оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України не було. Верховний Суд України також зазначив, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Суд зазначає, що матеріали даної справи містять докази здійснення оплати поза межами порядку і строків, встановлених договорамм про організацію взаєморозрахунків.

Так, власними коштами ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» на виконання Договору №01/13-ТЕ від 28/02/2013р. було сплачено 5 101 762,85 грн.

У період з 01.01.2013р. до 30.09.2013р., тобто до моменту укладання Договору №01/13-ТЕ від 28/02/2013р., ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» частково проводило оплату за природній газ, отриманий від позивача у 2013р.. Станом на 30.09.2013р. ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» було сплачено 3 330 000,00 грн.

30.09.2013р. ПАТ НАК «Нафтогаз України» нарахувало ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» 8 178 495,13 грн. за природний газ поставлений у період з 01 січня 2013р. по 30 вересня 2013р., з яких 5 101 762,85 грн. було оплачено власними коштами ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго», решта - за рахунок різниці в тарифах на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків.

Рішенням господарського суду м. Києва від 21.06.2013р. по справі №910/6165/13, яке було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2013р. по справі №910/6165/13 було укладено Договір №01/13-ТЕ від 28/02/2013р. (далі - Договір). На підставі цього рішення суду 30 вересня 2013р. між позивачем та нашим підприємством було підписано Договір.

Згідно п. 11.1 Договору: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін», отже фактично договір набув чинності 30 вересня 2013р.

Згідно п. 6.1. Договору: «Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу». Отже, газ отриманий нами у період з 01 січня 2013р. по 30 вересня 2013р. необхідно було оплатити до 14 жовтня 2013р.

Згідно п. 3.3 Договору: «Приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу». Відповідно до п. 3.4. Договору: «Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами».

Оскільки, фактично Договір був підписаний 30.09.2013р., то й акти приймання-передачі газу за період з 01 січня 2013р. по 30 вересня 2013р. були оформлені та підписані 30.09.2013р.

Тому, станом на 14.10.2013р. ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» була прострочена заборгованість у сумі 1 771 762,85 грн., на яку позивач мав право провести нарахування фінансових та штрафних санкцій за період з 14.10.2013р. по 15.01.2014р. включно.

Відповідно до п. 1.9. Постанови пленуму ВГСУ №14 від 17/12/2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» день фактичної оплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Згідно інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», зокрема: «При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30)».

З урахуванням викладеного та здійснивши власний перерахунок, суд дійшов висновку про те, що правомірними та такими, що підлягають задоволенню є вимоги про стягнення пені у розмірі 31 762,24грн., 3% річних у розмірі 7 329,52грн. та 5 802,81грн. - інфляційні нарахування.

Заявлене клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 10% від нарахованої суми, тобто пеню до 3176,12грн., 5802,81грн. - інфляційні нарахування, 7329,52грн. - 3% річних судом відхилено з огляду на наступне:

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України приймаючи рішення у справі суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотанян, оскільки вказані обставини не є винятковими, а штрафні санкції не є надмірно великими.

Заявлені до стягнення річні та інфляційні за своєю правовою природою не є неустойкою та не можуть бути зменшені на підставі ст.83 (п.3) ГПК України.

Понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст.49 ГПК України.

Оскільки позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлений ЗУ "Про судовий збір", суд, на підставі ст.7 даного закону повертає позивачу судовий збір у розмірі 34923,81грн.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго", пров. Луговий, 11, м.Миргород, Полтавська область,37600 () на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01001 (клд ) пеню у розмірі 31 762,24грн., інфляційні нарахування у розмірі 5 802,81грн., три відсотки річних у розмірі 7 329,52 грн., а також 897,89грн. судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3 В іншій частині позову - відмовити.

4. Повернути Публічному акціонерному товариству Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01001 (клд ) з Державного бюджету України надлишково сплачений судовоий збір у розмірі 34923,81грн. за платіжним дорученням №2008826 від 08.09.2014р. (оригінал знаходиться у матеріалах справи).

Повний текст рішення складено: 22.05.2015р.

Головуючий суддя Кльопов І.Г.

Суддя Киричук О.А.

Суддя Сірош Д.М.