КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2015 р. Справа№ 910/26153/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Авдеєва П.В.

за участю представників:

від позивача: Середа В.І.,

від відповідача: представники - Якименко М.М., Бондаренко Т.Л. - за довіреностями,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптечне об'єднання "Біокон", фізичної особи-підприємця Середи Віктора Івановича

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 р.

у справі № 910/26153/14 (суддя Паламар П.І.)

за позовом фізичної особи-підприємця Середи Віктора Івановича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптечне об'єднання "Біокон", м. Київ

про стягнення боргу, неустойки, сум з прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, ціна позову 371 689,44 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 у справі №910/26153/14 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 242501,86 грн. боргу та неустойки, 19144,95 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 5283,80 грн. три проценти річних з простроченої суми та 5338,61 грн. витрат по судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ „АО „Біокон" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не спростовано доводи відповідача щодо некористування нежитловим приміщенням з 25.12.2013 року, а також не надано оцінки контр розрахунку заборгованості, який був наданий відповідачем.

Також, не погоджуючись із вказаним рішенням, ФОП Середа В.І. звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 у справі №910/26153/14 у частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, а у іншій частині рішення залишити без змін.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права. Крім того, судом першої інстанції, на думку позивача, неправильно витлумачив зміст п.10.2 договору оренди №2/04, чим змінено умови договору оренди та порядок нарахування заборгованості з орендної плати.

Позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги ФОП Середи В.І. та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував.

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги ТОВ „АО „Біокон" та просили її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи свої позовні вимог позивач зазначав, що між ним та відповідачем було укладено договір оренди №2/04 від 4 квітня 2013 року, згідно з умовами якого він (орендодавець) передав відповідачу (орендарю) в тимчасове платне користування приміщенням загальною площею 59,1 м2 по пр-ту Гагаріна, 68 у м. Харкові, а останній - прийняв майно та зобов'язався проводити оплату за оренду указаного приміщення. Всупереч умов договору відповідач прострочив сплату орендної плати за договором за період листопада 2013-лютого 2014 років. Для її стягнення він звернувся в суд з відповідним позовом.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 04.03.2014 р. у справі № 922/5183/13, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.04.2014 р., з відповідача на його користь було стягнуто 73447,86 грн. заборгованості з орендної плати, 1612,49 грн. компенсації витрат на комунальні платежі та 1827 грн. судового збору.

При цьому, розмір заявленої і задоволеної судом вимоги про сплату орендної плати за лютий 2014 року не був збільшений відповідно до умов п. 10.2 спірного договору у два рази порівняно з останньою діючою за цим договором орендною платою.

За таких обставин, посилаючись на прострочення відповідачем сплати стягнутих рішенням суду сум, позивач на підставі ст.ст. 624, 625 ЦК України просив стягнути з відповідача на свою користь 19144,95 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 2306,61 грн. три проценти річних з простроченої суми за період прострочення 01 січня 2014 - 01 січня 2015 років, 8676,68 грн. пені за період з 15 квітня - 31 жовтня 2014 року.

Також позивач вказував, що всупереч умов вищевказаного договору оренди відповідач також прострочив сплату орендної плати за договором за період з березня до жовтня 2014 року, по закінченні строку оренди він не виконав обов'язку щодо повернення приміщення, у т.ч. до часу розгляду справи судом.

Враховуючи викладене позивач просив стягнути з відповідача збільшену відповідно до п. 10.2 договору частину орендної плати за лютий 2014 року у розмірі 10561,88 грн., орендну плату за березень-грудень 2014 року, збільшену відповідно до умов п. 10.2 договору, в загальному розмірі 230559,38 грн., а за неповернення приміщення протягом жовтня-грудня 2014 року на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України додатково неустойку у розмірі подвійної плати за користування приміщенням за час прострочення, що становить 71409,03 грн. Загалом вимоги в цій частині позивач просив задовольнити на суму 313911,16 грн.

Крім того, позивач, посилаючись на прострочення відповідачем орендної плати за період лютого-грудня 2014 року, на підставі ст.ст. 624, 625 ЦК України просив стягнути з відповідача на свою користь 2977,19 грн. три проценти річних з простроченої суми та 24672,85 грн. пені.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.04.2013 року між сторонами у справі укладено договір оренди № 2/04, згідно з умовами якого позивач (орендодавець) зобов'язався передати відповідачу (орендарю) в тимчасове платне користування приміщення загальною площею 59,1 м2 по пр- ту Гагаріна, 68 у м. Харкові для розміщення аптеки, а останній - прийняти указане приміщення та сплачувати встановлену оренду плату за його використання.

Відповідно до умов розділу 3 вказаного договору сторони встановили розмір орендної плати за перший місяць використання 10519,80 грн. та погодили його щомісячне коригування на індекс інфляції з наростаючим підсумком (п. 3.1 договору).

Умовами договору передбачено, що оплата за перший та два останні місяці користування має бути здійснена протягом 5 банківських днів з дня підписання вказаного договору (п. 3.2.1), а за наступні місяці орендна плата сплачується у вигляді попередньої оплати за один наступний місяць не пізніше 5-го числа кожного наступного місяця (п. 3.2.2).

Попередня оплата за останні два місяці користування визначена гарантійним платежем на строк дії договору, з якого орендодавець вправі отримувати суми, належні за порушення орендарем умов договору. У разі використання встановлений обов'язок орендаря на вимогу орендодавця відновити гарантійний платіж до первісного розміру (п. 3.4).

Відповідно до умов п. 11.1 договору, строк його дії встановлений з 4 квітня 2013 до 4 жовтня 2014 року.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем був виконаний обов'язок з передачі відповідачу приміщення загальною площею 59,1 м2 по пр-ту Гагаріна, 68 у м. Харкові, що також підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області від 04.03.2014 р. у справі № 922/5183/13 за участю цих сторін.

Вищевказаним рішенням також встановлено факт прострочення відповідачем орендної плати 73447,86 грн. за листопад 2013 - лютий 2014 років та відшкодування витрат по сплаті комунальних послуг 1612,49 грн., а всього 75060,35 грн.

Доказів належної оплати зазначених сум відповідачем надано не було.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 19144,95 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 2306,61 грн. три проценти річних з простроченої суми згідно розрахунку, викладеного в уточненні до позовної заяви від 12 січня 2015 року, який суд вважає обґрунтованим.

При цьому місцевий господарський суд правильно зазначив, що посилання відповідача на сплату грошових коштів в рахунок виконання рішення суду у справі №922/5183/13, на підставі платіжних вимог №№ 1726/14/1 від 3 липня 2014 р., 1726/14/1 від 11 липня 2014 р., 1726/14 від 20 жовтня 2014 р., 3396 від 25 грудня 2014 р. є безпідставними, оскільки доказів одержання позивачем указаних сум, перерахованих на рахунок органу Державної виконавчої служби, суду не надано. Посилання на неправомірні дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби та Державного казначейства є необгрунтованими, оскільки стосуються прав та обов'язків сторін, які виникли зі спірного договору. Зобов'язання ж відповідача зі сплати орендної плати припиняється після його належного виконання, тобто надходження коштів на рахунок позивача.

Поясненнями позивача, частково відповідача підтверджується факт використання останнім орендованого приміщення протягом дії договору до 04.10.2014 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заперечення відповідача щодо користування спірним приміщення у зв'язку з припиненням роботи розміщеної у ньому аптеки наприкінці 2013 року, є необгрунтованими, оскільки належних доказів повернення цього майна позивачу, у тому числі забезпечення йому безперешкодного доступу до приміщення, у вказаний період надано не було.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 762 ЦК України позивач набув право на одержання орендної плати за використання його майна протягом 01 березня - 04 жовтня 2014 року.

Доказів сплати відповідачем на користь позивача належної за цей період орендної плати суду не надано.

Згідно положень п. 10.2 договору оренди за порушення строків оплати орендної плати, передбачених цим договором, орендар на письмову вимогу орендодавця сплачує на користь останнього пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. А у разі порушення строків оплати оренди більш ніж на один місяць, орендар сплачує орендодавцю орендну плату за прострочений період, збільшену у два рази у порівнянні з останньою діючою за даним договором оренди орендною платою.

Відповідно до вказаних умов сторони передбачили відповідальність орендаря за порушення строків оплати орендної плати у вигляді сплати неустойки (грошової суми), розмір якої залежить від тривалості прострочення.

Колегія судців погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зі змісту п. 10.2 договору слідує, що сплата пені або збільшеного розміру орендної плати є альтернативними, а не додатковими (такими, що підлягають застосуванню спільно) санкціями, оскільки відповідне посилання у договорі відсутнє.

Доводи апеляційної скарги позивача з цього приводу суперечать умовам спірного договору, а тому є безпідставними.

Таким чином, оскільки прострочення орендної оплати, про стягнення якої заявлено позов тривало більше одного місяця, то позивач вправі вимагати сплати відповідачем на його користь орендної плати за прострочений період, збільшену у два рази.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 622, 624 ЦК України підлягає стягненню 81110,73 грн. боргу з орендної плати за період 01 березня - 04 жовтня 2014 року, 81110,73 грн. неустойки у розмірі орендної плати за період 01 березня - 04 жовтня 2014, 10561,88 грн. неустойки у розмірі орендної плати лютого 2014 року, а всього 172783,34 грн.

Таким чином, у задоволенні вимог про стягнення 8676,68 грн. пені за прострочення оплати листопада 2013 - лютого 2014 років, 24672,85 грн. пені за прострочення оплати березня - жовтня 2014 року місцевим господарським судом правомірно відмовлено.

Стосовно позовних вимог про стягнення неустойки, передбаченої частиною 2 ст. 785 ЦК України, за невиконання відповідачем обов'язку щодо повернення речі протягом 04 жовтня-31 грудня 2014 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Листом ВГСУ від 27.10.2014 за №01-06/1666/14 „Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 „Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" доведено до відома правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами перегляду судових рішень господарських судів у порядку, передбаченому розділом ХІІ-2 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають, зокрема з орендних правовідносин.

Так, пунктом 8 вказаного листа зазначено, що для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, суду необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконав.

Пунктом 4.9 договору визначено обов'язок орендаря не пізніше дня припинення дії договору оренди вивезти із приміщення своє майно, а також повернути орендодавцю приміщення у стані, у якому воно було отримане орендарем, у урахуванням нормального зносу.

З матеріалів справи вбачається, що після закінчення строку дії договору (04.10.2014) листом №216/10 від 20.10.2014 відповідач надіслав на адресу позивача два примірники актів приймання-передачі нежитлових приміщень, однак вказані акти позивачем підписані не були.

Отримання вказаного листа разом із актами прийому-передачі позивачем не заперечується.

При цьому, колегія судців звертає увагу на те, що позивач не був позбавлений можливості підписати вказані акти приймання-передачі нежитлових приміщень, вказавши фактичну дату приймання з оренди зазначених приміщень.

Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України, прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Положеннями ст. 613 ЦК України визначено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у діях позивача, який не підписав надані відповідачем акти приймання-передачі та не прийняв нежитлове приміщення з оренди, має місце прострочення кредитора, оскільки відповідач вчинив усі необхідні дії для повернення орендодавцеві майна, однак останній не прийняв належне виконання обов'язку з повернення майна, запропоноване відповідачем.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що відповідач умисно не виконував обов'язку щодо повернення майна після 20.10.2014 року, оскільки своїми діями (бездіяльністю) позивач перешкоджав виконанню такого обов'язку.

Відсутність факту здійснення відповідачем господарської діяльності у орендованих приміщеннях підтверджується також актами Комунального підприємства „Житлокомсервіс" від 22.04.2014 та 18.12.2014 (дільниця №59).

Разом з тим, у період з 04.10.2014 (закінчення строку дії договору) по 20.10.2014 (надсилання актів приймання-передачі приміщення позивачеві) мало місце прострочення відповідачем обов'язку з повернення майна, оскільки орендар мав можливість передати майно у строки, визначені договором.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення неустойка, передбачена частиною другою статті 785 ЦК України, за період з 04.10.2014 по 20.10.2014 у розмірі 12285,47 грн. (23803,10 грн. / 31 дн. х 16 дн.)

Таким чином, загальний розмір стягнення орендної плати, неустойки за її прострочення та неустойки за несвоєчасне повернення майна становить 185068,81 грн. (172783,34+ 12285,47).

Додаткових правових наслідків у вигляді обов'язку наймача сплатити орендну плату за період неповернення майна з оренди чинним законодавством та спірним договором не передбачено. Тому у позові про стягнення 71409,30 грн. орендної плати за період 04 жовтня - 31 грудня 2014 р., збільшену у два рази, місцевим господарським судом правомірно відповлено.

За прострочення орендної плати 1 березня - 4 жовтня 2014 р. з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 625 ЦК України судом першої інстанції також правомірно стягнуто 2977,19 грн. три проценти річних з простроченої суми.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Середи Віктора Івановича задоволенню не підлягає, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Аптечне об'єднання „Біокон" підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2015 у справі №910/26153/14 має бути скасоване в частині задоволення позовних вимог про стягнення 56052,46 грн. неустойки, передбаченої частиною другою статті 785 ЦК України, із прийняттям у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Середи Віктора Івановича залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптечне об'єднання "Біокон" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 у справі №910/26153/14 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення 56052,46 грн. неустойки.

3. Прийняти у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення 56052,46 грн. неустойки відмовити.

4. В іншій частині рішення залишити без змін.

5. Резолютивну частину рішення викласти у наступній редакції:

"Позов Фізичної особи-підприємця Середи Віктора Івановича задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Аптечне об'єднання „Біокон" (04208, м. Київ, пр-т Правди, 80-В, код 34539443) на користь Фізичної особи-підприємця Середи Віктора Івановича (61012, м. Харків, вул. Полтавський шлях, 1/3, кв. 21, ідентифікаційний номер ) 185068,81 грн. боргу та неустойки, 19144,95 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 5283,80 грн. три проценти річних з простроченої суми, 4189,95 грн. витрат по судового збору.

В іншій частині позову відмовити."

6. Стягнути з фізичної особи-підприємця Середи Віктора Івановича (61012, м. Харків, вул. Полтавський шлях, 1/3, кв. 21, ідентифікаційний номер ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптечне об'єднання "Біокон" (04208, м. Київ, пр-т Правди, 80-В, код 34539443) 560 (п'ятсот шістдесят) грн. 52 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

8. Матеріали справи №910/26153/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

П.В. Авдеєв