ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2015 року Справа № 904/10448/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від відповідача-1: Анісова О.І., довіреність №30/1001 від 18.12.14, представник;

від відповідача-1: Касьян Л.Л., довіреність №30/17 від 05.01.15, представник;

представники позивача та відповідача-2 у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2015р. у справі №904/10448/14

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", м.Київ

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", м.Марганець, Дніпропетровська область

до відповідача-2: Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо", м.Запоріжжя

про стягнення заборгованості в сумі 10819,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" та відповідача-2: Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" про стягнення 10819,88 грн., що складають суму сплаченого страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2015р. у справі №904/10448/14 (суддя Мельниченко І.Ф.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги щодо стягнення сплаченого страхового відшкодування задоволенню не підлягають, у зв'язку зі спливом позовної давності. При вирішенні спору, суд керувався положеннями ст.ст. 256, 257, 261, 267, 993, 1194 Цивільного кодексу України, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Законом України "Про страхування" тощо.

Позивач - ПрАТ "СК "АХА Страхування", не погодившись з означеним рішенням господарського суду, звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2015р. у справі №904/10448/14 скасувати, оскільки вважає, що при прийнятті рішення судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при регресі обчислення строку позовної давності виникає з моменту виконання Страховиком свого основного зобов'язання, тобто виплати страхового відшкодування. Вказує, що 26.01.2011р. ПрАТ "СК "АХА Страхування", як Страховик виплатило 10819,88 грн. потерпілій особі, а 23.01.2014р. звернулась до винної у скоєнні ДТП особи в порядку цивільного провадження. Вказує, що лише після тривалого розгляду справи в загальному суді йому стало відомо про перебування винної особи у трудових відносинах з ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат". Вказує також, що після пред'явлення позову до ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", яке за приписами ст.ст. 1172 та 1187 Цивільного кодексу України, має нести відповідальність за спричинення шкоди особою, яка знаходилася з нею в трудових відносинах, в ході судового розгляду стало відомо, що цивільно-правова відповідальність відповідача-1 була застрахована у ТДВ "СК "Кредо", яке й було залучено до розгляду даної справи як співвідповідач. Вважає, що такі обставини підтверджують те, що причина пропуску позовної давності не залежала від волі позивача. а тому слід вважати причину пропуску позовної давності поважною.

Відповідач-1 - ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" у відзиві на апеляційну скаргу погодився з рішенням господарського суду та вважає, що воно було прийняте в цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи. Вказує, що суд на підставі заяв відповідачів про застосування позовної давності та ст. 267 Цивільного кодексу України правомірно застосував до спірних правовідносин позовну давність з урахуванням ст.257, ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України та дійшов висновку про сплив позовної давності.

Відповідач-2 - ТДВ "СК "Кредо" у відзиві на апеляційну скаргу вважає її необґрунтованою, такою, що не підлягає задоволенню та просить залишити рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2015р. у справі №904/10448/14 без змін. При цьому ТДВ "СК "Кредо" зазначає про те, що позивачем пропущено строк позовної давності та заявляє про відсутність обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали б або істотно утруднювали б своєчасне подання позову. Так відповідач-2 посилається на те, що 29.07.2013р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява ПрАТ "СК "АХА Страхування" про стягнення з ТДВ "СК "Кредо" 10819,88 грн. суми сплаченого страхового відшкодування. Ухвалою цього суду від 29.07.2013р. у справі №908/2560/13 позовну заяву та додані до неї документи повернуто ПрАТ "СК "АХА Страхування" без розгляду (копії підтверджуючих документів у матеріалах справи). Відповідач-2 зазначає, що позивачу було достовірно відомо про те, що за позовом у справі №904/10448/14, яка розглядається господарським судом Дніпропетровської області, повинно відповідати ТДВ "СК "Кредо", при цьому позивач був обізнаний про вказану обставину ще 17.07.2013р. (дата підписання позовної заяви до господарського суду Запорізької області), а тому будь-які поважні причини пропуску позивачем позовної давності відсутні, а його порушене право є таким, що не підлягає захисту, в порядку ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України. Одночасно у відзиві на апеляційну скаргу, відповідач-2 просить розглянути справу без участі представника ТДВ "СК "Кредо" за наявними у справі матеріалами (доказами).

В судовому засіданні 25.05.2015р. представники відповідача-1 заперечували на задоволенні апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.

З урахування того, що позивач та відповідач-2 не скористалися наданим їм правом брати участь в судових засіданнях та на засадах змагальності доводити суду обґрунтованість своїх вимог та заперечень, а неявка представника позивача та відповідача-2 не перешкоджає дослідженню та оцінці наявних матеріалів справи, повнота яких дозволяє визначитись відносно законності оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути по суті в цьому судовому засіданні, в порядку ст.ст. 75, 99 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності представника відповідача-2 за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 19.10.2010р. о 14:30 на міському цвинтарі в м. Марганець за участю автобусу "Лаз-699", державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" та знаходився під керуванням працівника ОСОБА_3 та автомобіля "ЗАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1, який належить і знаходився під керуванням ОСОБА_4, автомобіль останнього отримав механічні пошкодження. Зазначені обставини підтверджені довідкою Державтоінспекції МВС №71 та довідкою про обставини дорожньо-транспортної пригоди №8708538.

Дорожньо-транспортна пригода (ДТП) сталася з вини ОСОБА_3, який керуючи автобусом, виконуючи маневр заднього ходу, не переконавшись, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, здійснив наїзд на автомобіль ОСОБА_4, який стояв на узбіччі, чим порушив п.п. 1.5, 10.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03.11.2010р. у справі №3-1800/10. Постановою цього суду ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення.

З матеріалів справи також вбачається, що на момент ДТП між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (позивачем) і потерпілим ОСОБА_4. діяв договір за №3013348/05АВ від 25.01.2010р. страхування наземного транспорту, предметом якого є страхування майнових інтересів Страхувальника (вигодонабувача) - ОСОБА_4, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом ЗАЗ ТF699Р, реєстраційний номер НОМЕР_1 від страхових ризиків, до яких відноситься: викрадення, збитки внаслідок ДТП, збитки внаслідок інших подій.

22.10.2010р. Страхувальник (ОСОБА_4.), звернувся до Страховика (позивача) із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, в якій просив виплатити страхове відшкодування через отримувача АФ "Нікополь Авто" ПАТ "Дніпропетровськ-Авто".

Позивачем 26.01.2011р. складений страховий акт №15144/10/05/04, згідно з яким вказана вище дорожньо-транспортна пригода визнана страховим випадком, а загальна сума страхового відшкодування, згідно розрахунку суми страхового відшкодування від 20.01.2011р. визначена в розмірі 10819,88 грн.

Означена вище сума страхового відшкодування була сплачена позивачем платіжним дорученням №1290 від 26.01.2011р. в рахунок ремонтних робіт, що виконувались АФ "Нікополь Авто" ПАТ "Дніпропетровськ-Авто" на замовлення ОСОБА_4

У зв'язку із сплатою страхового платежу ОСОБА_4, позивач звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 10819,88 грн. витрат. Рішенням суду від 28.04.2014р. у справі №180/232/14-ц в задоволенні позову ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" було відмовлено. Рішення мотивовано тими обставинами, що винний у ДТП ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", а автобус "Лаз-699", державний номерний знак НОМЕР_2 є транспортом підприємства. Встановлено також, що на момент здійснення ДТП транспортний засіб ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" був застрахований ТДВ "СК "Кредо", що підтверджується полісом №ВС/0859682.

Факт страхування ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" транспортного засобу - автобусу "Лаз-699", державний номерний знак НОМЕР_2 підтверджується також і наданим відповідачем-1 договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №DNHS-113-03/10 від 01.03.2010р. з полісом №ВС/0859682 (а.с. 43-44).

У липні 2013 року позивач звернувся до господарського суду Запорізької області із позовом до ТДВ "СК "Кредо" із позовною заявою вих. № 188 АГ від 17.07.2013р. про стягнення суми 10819,88 грн. сплаченого страхового відшкодування, але ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.07.2013р. у справі №908/2560/13 цю позовну заяву та додані до неї документи було повернуто ПрАТ "СК "АХА Страхування" без розгляду з підстав, встановлених п. 6 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України (а.с. 55-57).

25.12.2014р. позивач подав до господарського суду Дніпропетровської області (відправив поштовим зв'язком) позовну заяву за вих. № 188Аг/АХА від 23.12.2014р. із вимогами до ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 10819,88 грн. суми сплаченого страхового відшкодування. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2015р. за цією позовною заявою, яку було прийнято до розгляду, порушене провадження у справі №904/10448/14, тобто у даній справі.

На підставі ст.ст. 993, 1172, 1187, 1191, 1192 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" позивач просив господарський суд у даній справі стягнути з ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (відповідач-1) несплачену останнім суму страхового відшкодування.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2015р. залучено до участі у справі №904/10448/14 другого відповідача - Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо". Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач-1 заперечує проти задоволення вимог позивача, посилаючись на сплив позовної давності, а також на те, що між відповідачем та ТДВ "СК "Кредо" укладено договір страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, що є підставою для залучення останнього як належного відповідача у даній справі за клопотанням відповідача, яке наведене у відзиві на позов.

Заперечуючи на задоволенні позовних вимог, відповідач-1 у своєму відзиві на позов (а.с. 40-42 том 1), а відповідач-2 у окремій заяві (а.с. 82-84) до прийняття рішення заявили суду про застосування до спірних правовідносин позовної давності та просили відмовити у позові у зв'язку із її спливом.

Відтак при вирішенні даного спору мали бути з'ясовані питання про наявність у відповідачів невиконаних зобов'язань перед позивачем з відшкодування шкоди у сумі сплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування та про існування законних підстав для примусового стягнення коштів у розмірі цієї шкоди з огляду на заяви відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 16 ст. 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 17.3 договору страхування наземного транспорту №3013348/05АВ від 25.01.2010р., укладеного між позивачем і ОСОБА_4, встановлено право Страховика після виплати страхового відшкодування пред'являти право вимоги відшкодування збитків до осіб, що винні в настанні страхового випадку (право регресу).

Таким чином, ОСОБА_4, як потерпіла особа, має право на відшкодування шкоди для повного відновлення транспортного засобу, і оскільки таке відшкодування фактично було здійснено позивачем - страховиком, у якого ОСОБА_4 застрахував свої майнові інтереси, то після виплати означеного страхового відшкодування до позивача у свою чергу перейшло у межах фактичних затрат право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України встановлює припис, згідно з яким юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, відповідач-1 зобов'язаний вішкодувати шкоду, яка була завдана з вини ОСОБА_3 під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, як працівником ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат".

Однак, як вбачається з матеріалів справи, між відповідачем-1 та відповідачем-2 був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу №DNHS-113-03/10 від 01.03.2010р., за яким забезпечено цивільно-правову відповідальність страхувальника, пов'язану з експлуатацією транспортного засобу - автобусу "Лаз-699", державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", з лімітом такої відповідальності у розмірі 50000,00 грн.

Згідно ч.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України; якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 20.01.2011р. вартість відновлювального ремонту застрахованого об'єкта - автомобіля "ЗАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1, який належить і знаходився під керуванням ОСОБА_4, складає - 11756,88 грн., а розмір страхового відшкодування (за вирахуванням франшизи - 937,00 грн.) складає 10819,88 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що у зв'язку з настанням страхового випадку відповідач-1 звернувся до відповідача-2 з повідомленням про подію, яка має ознаки страхового випадку (ДТП), та з заявою про виплату за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, однак відповідач-2 своїм листом від 13.01.2015р. повідомив про неможливість виплати страхового відшкодування, оскільки на цей час ОСОБА_4 вже були повністю відшкодовані збитки іншою страховою компанією - ПрАТ "СК "АХА Страхування", а отримання подвійного відшкодування збитків, на думку відповідача-2, унеможливлене законодавчо (а.с. 52).

Отже, з урахуванням того, що розмір завданої шкоди ОСОБА_4, пов'язаної з відновленням транспортного засобу, становить 11756,88 грн. грн., тобто не перевищує максимального розміру страхової виплати у сумі 50000,00 грн. за договором про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що був укладений між відповідачами, особою відповідальною за відшкодування позивачеві суми 10819,88 грн. та належним відповідачем у даній справі - є відповідач-2.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За приписами ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Приймаючи рішення господарський суд Дніпропетровської області керувався тим, що при суброгації (переході права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика) відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні зі збереженням самого зобов'язання, тому перебіг позовної давності починається від дня ДТП - 19.10.2010р.

Відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Виходячи із встановлених обставин справи та наведених вище положень статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Тому правильним і обґрунтованим є застосування до спірних правовідносин статей 257, 262, 512, 993 Цивільного кодексу України, а не частини 6 статті 261, статті 1191 Цивільного кодексу України, на які посилається позивач, оскільки стаття 1191 Цивільного кодексу України застосовується до деліктних правовідносин, а стаття 993 Цивільного кодексу України - до договірних, що мають місце у справі, яка переглядається.

До того ж, як вже було встановлено вище, ДТП відбулося 19.10.2010р., сума страхового відшкодування була сплачена позивачем 26.01.2011р., а позов до господарського суду у даній справі було подано позивачем 30.12.2014р., тобто в будь-якому випадку з пропуском трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності порушене право підлягає захисту.

Щодо посилання позивача у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції неповно досліджені обставини справи, які свідчать про поважність причин пропуску позовної давності, оскільки про перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" та наявність полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, виданого ТДВ "СК "Кредо", позивач дізнався тільки під час розгляду справи у Марганецькому міському суді Дніпропетровської області, у зв'язку з чим причина пропуску строку не залежала від його волі, то колегія суддів встановила, що матеріали справи свідчать, що позивач, ще до прийняття рішення Марганецьким міським судом Дніпропетровської області 28.04.2014р. знав або міг знати про вищезазначені обставини.

Так в доданій до позовної заяви Довідці про обставини дорожньо-транспортної пригоди №8708538, сформованої АІПС ДТП станом на 15.11.2010р., вказано про належність автобусу "Лаз-699", державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3 до ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" та про наявність у останнього страхового полісу виданого ТДВ "СК "Кредо" (а.с.15-16).

З листа ТДВ "СК "Кредо" від 06.12.2012р. №3.37.7.0.0/243 до представника позивача також вбачається, що останній ще у 2012 році звертався до страхової компанії із заявою щодо виплати страхового відшкодування в порядку регресу у зв'язку даним ДТП (а.с.53).

Свідчить про обізнаність позивача із наведеними обставинами і зміст позовної заяви заявленої до ТДВ "СК "Кредо" та поданої у липні 2013 року до господарського суду Запорізької області (а.с.55).

Таким чином, наведені вище обставини вказують на те, що після виплати страхового відшкодування потерпілій особі позивач у свою чергу мав можливість своєчасно реалізувати своє право на відшкодування фактичних затрат шляхом подачі позову до суду до особи, відповідальної за заподіяний збиток, не мав об'єктивних перешкод для цього, а відтак спростовують твердження позивача про поважність причин пропуску ним позовної давності за заявленими позовними вимогами.

Враховуючи також на те, що за висновком, наведеним у вказаному вище рішенні Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28.04.2014р., ОСОБА_3 було визнано неналежним відповідачем, колегія суддів вважає, що цю особу не можна вважати одним із боржників, до якого своєчасно (в межах позовної давності) було пред'явлено позов, тому немає й підстав, передбачених ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України, для переривання перебігу позовної давності.

На підставі викладеного колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду вважає, що судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України повно, всебічно та об'єктивно були встановлені всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, дослідивши які в їх сукупності, місцевий господарський суд надав їм належну правову оцінку та обґрунтовано відмовив позивачеві в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування шкоди в повному обсязі за спливом позовної давності. Тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2015р. у справі №904/10448/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено - 29.05.2015р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Н.Л. Величко

Суддя О.Г. Іванов