ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2015 р.Справа № 916/75/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Петрова М.С.

суддів: Разюк Г.П., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання: Галузинському Н.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Василик А.В., довіреність № 7, дата видачі : 06.01.15

від відповідача: не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

від третьої особи: не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області

на рішення господарського суду Одеської області від 23.03.2015р.

по справі № 916/75/15-г

за позовом Державного підприємства "Українські спеціальні системи"

до Відділу Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління державної казначейської служби України у Татарбунарському районі Одеської області

про стягнення 41207,26 грн.

В С Т А Н О В И В :

31.12.14 р. Державне підприємство „Українські спеціальні системи" (далі по тексту - ДП „Українські спеціальні системи") звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Відділу Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області про стягнення заборгованості в загальному розмірі 44277,53 грн., яка складається із суми основного боргу в розмірі 30000,00 грн., пені в сумі 5430,00 грн., штрафу в сумі 2100,00 грн., збитків від інфляції в сумі 5850,00 грн. та трьох відсотків річних в сумі 897,53 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем прийнятих на себе за договором про закупівлю програмно-апаратного комплексу за державні кошти № 11.182/13/ІН від 17.07.2013р. грошових зобов'язань щодо здійснення оплати вартості проданого позивачем товару.

Згідно із заявою від 09.02.2015р. позивачем було зменшено розмір заявлених позовних вимог до загальної суми 41207,26 грн., яка складається із суми основного боргу в розмірі 30000 грн., пені в сумі 3470,96 грн., збитків від інфляції в сумі 6 750,00 грн. та трьох відсотків річних в сумі 986,30 грн. Вказана редакція позовних вимог була правомірно прийнята судом 1 інстанції до розгляду як остаточна.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.03.2015 р. (суддя Никифорчук М.І.) позов ДП „Українські спеціальні системи" задоволено, з Відділу Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області на користь ДП „Українські спеціальні системи" стягнуто суму основного боргу в розмірі 30000 грн. 00 коп., 3% річних в сумі 986 грн. 30 коп., інфляційні втрати в сумі 6750 грн. 00 коп., витрати на оплату судового збору в сумі 1673 грн. 11 коп. В задоволенні решти позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов ДП „Українські спеціальні системи", суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними доказами факт поставки товару за договором № 11.182/13/ІН від 17.07.2013р. на загальну суму 30000 грн. та її несплати на час подання позивачем позову та прийняття рішення по даній справі, що є підставою для стягнення суми основного боргу та 3% річних, інфляційних втрат за прострочення оплати основного боргу.

Щодо позовних вимог ДП „Українські спеціальні системи" про стягнення з відповідача пені у сумі 3470,96 грн. судом відмовлено у їх задоволенні з огляду на те, що умовами договору № 11.182/13/ІН від 17.07.2013р. не передбачено відповідальності відповідача у вигляді пені за порушення строків оплати вартості поставленого товару.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Відділ Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області через господарський суд Одеської області звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 23.03.15 р. та відмовити у позові, оскільки зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги Відділ Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області посилається на те, що умовами п.4.2 договору про закупівлю програмно-апаратного комплексу за державні кошти № 11.182/13/ІН від 17.07.2013р. передбачено відстрочку платежу за поставлений товар у випадку відсутності бюджетного фінансування відповідача, а тому строк оплати поставленого товару ще не настав та відсутні підстави для стягнення як основного боргу так і штрафних санкцій, 3% річних, інфляційних втрат. До того ж скаржник вважає, що притягнення його до відповідальності є можливим тільки при наявності вини у порушенні зобов'язання.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, але в судовому засіданні просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 23.03.15 р. без змін, вважаючи його обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання належним чином повідомлені, про причини неявки в судове засідання не повідомили суд, тобто без поважних причин не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні, тому апеляційна скарга розглянута за відсутністю їх представників.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до наступного.

17.07.2013р. між Відділом Держземагенства у Котовському районі Одеської області (Замовник) та ДП „Українські спеціальні системи" (Постачальник) було укладено договір про закупівлю програмно-апаратного комплексу за державні кошти 11.182/13/ІН (далі по тексту - договір № 11.182/13/ІН від 17.07.2013р.), у відповідності до п.п. 1.1 - 1.4 якого Постачальник зобов'язався виготовити у 2013 році та поставити Замовникові один програмно-апаратний комплекс попередньої обробки та перевірки відомостей, які підлягають внесенню до державного земельного кадастру, захисту баз персональних даних та службової інформації зі спеціалізованим програмним забезпеченням (далі за текстом договору - ПАК-ДЗК), а Замовник прийняти і оплатити ПАК-ДЗК. Технічні вимоги до ПАК-ДЗК викладені у додатку № 1, що є невід'ємною частиною цього договору. Специфікація ПАК-ДЗК викладена у додатку № 2, що є невід'ємною частиною цього договору. Придбання ПАК-ДЗК здійснюється в межах кошторисних призначень Замовника за КПКВК 2803030 „Проведення земельної реформи" КЕКВ 3110 „Придбання обладнання і предметів довгострокового користування". Код ПАК-ДЗК за Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016-2010 26.20.1 „Машини обчислювальні частини та приладдя до них".

Підписанням додатків № 1 та № 2 до договору № 11.182/13/ІН від 17.07.2013р. сторонами було погоджено Технічні вимоги до програмно-апаратного комплексу попередньої обробки та перевірки відомостей, які підлягають внесенню до державного земельного кадастру, захисту баз персональних даних та службової інформації зі спеціальним програмним забезпеченням, а також специфікація даного програмно-апаратного комплексу.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Виходячи з п.п. 5.1, 5.2, 6.1.2 договору № 11.182/13/ІН від 17.07.2013р. (в редакції додаткової угоди № 1 від 25.12.2013р.) Постачальник зобов'язується передати ПАК-ДЗК Замовнику відповідно до договору не пізніше 31.12.2013р. Постачальник здійснює поставку ПАК-ДЗК на склад Замовника за адресою: 68100, м. Татарбунари, вул. Барінова, 14. Замовник зобов'язаний приймати поставлений ПАК-ДЗК згідно з видатковою накладною.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Як свідчать матеріали справи, а саме видаткова накладна № РН-0000086 від 25.12.2013р., на виконання договору № 11.182/13/ІН від 17.07.2013р. позивачем було поставлено Відділу Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області програмно-апаратний комплекс попередньої обробки та перевірки відомостей, які підлягають внесенню до державного земельного кадастру, захисту баз персональних даних та службової інформації зі спеціальним програмним забезпеченням. Вказана видаткова накладна від імені відповідача підписана представником, повноваження якого на прийняття товарно-матеріальних цінностей посвідчені довіреністю серії № 000004 від 23.12.2013р.

Згідно з п.п. 3.1, 4.1 договору № 11.182/13/ІН від 17.07.2013р. (в редакції додаткової угоди № 1 від 25.12.2013р.) ціна цього договору становить 30000 грн., у т.ч. ПДВ 5000 грн. відповідно до специфікації ПАК-ДЗК та Протоколу погодження договірної ціни товару. Замовник здійснює оплату ПАК-ДЗК на підставі видаткової накладної на ПАК-ДЗК шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника у розмірі визначеному п. 3.1 договору. Оплата здійснюється Замовником на підставі підписаної сторонами видаткової накладної на ПАК-ДЗК не пізніше закінчення 2013 фінансового року.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте, відповідач не здійснив оплату вартості придбаного товару в сумі 30 000,00 грн. після закінчення 2013 фінансового року, чим порушив прийняті на себе за договором № 11.205/13/ІН від 17.07.2013р. грошові зобов'язання. В результаті викладеного, станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом, у Відділу Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області утворилась заборгованість перед ДП „Українські спеціальні системи" за вищезазначеним договором в сумі 30000,00 грн.

Доводи скаржника про те, що строк оплати товару за договором № 11.205/13/ІН від 17.07.2013р. не настав у зв'язку із тим, що пунктом 4.2 договору встановлено відстрочку платежу в разі відсутності бюджетного фінансування, судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки строк дії даного договору закінчився 31.12.13 р., а відповідно із цим і відстрочка платежу також закінчилася, що не виключає обов'язку відповідача сплатити борг за поставлений товар.

Крім того, судова колегія не приймає до уваги доводи скаржника щодо неправомірності стягнення з нього боргу, в обґрунтування яких покладено факт відсутності бюджетного фінансування на оплату спірної суми заборгованості, оскільки відповідно до положень ст.ст. 614, 617 ЦК України, ст. 218 ГК України відсутність у боржника грошових коштів для здійснення розрахунків за придбані товари, навіть у випадку фінансування такого боржника за рахунок коштів державного бюджету, не може бути підставою для звільнення цього боржника від відповідальності за допущене порушення власних зобов'язань. Тим більш, спірний договір було укладено в межах кошторисних призначень Замовника за КПКВК 2803030 „Проведення земельної реформи" КЕКВ 3110 „Придбання обладнання і предметів довгострокового користування". Код ПАК-ДЗК за Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016-2010 26.20.1 „Машини обчислювальні частини та приладдя до них", що відображено в договорі № 11.205/13/ІН від 17.07.2013р. та не заперечується сторонами по справі.

Вказана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р.3-28гс12, ухваленій з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 629, 692 ЦК України судова колегія дійшла висновку, що господарський суд 1 інстанції правомірно задовольнив позов ДП „Українські спеціальні системи" в частині стягнення з Відділу Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області заборгованості за придбаний товар в сумі 30 000,00 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на положення ст. 625 ЦК України позивачем було нараховано відповідачу до сплати три відсотки річних в сумі 986,30 грн. за порушення останнім власних грошових зобов'язань у спірних правовідносинах.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних, викладений у заяві про зменшення позовних вимог, судова колегія вважає, що господарський суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про його правильність та обґрунтованість, у зв'язку з чим, позовні вимоги ДП „Українські спеціальні системи" в частині стягнення із відповідача трьох відсотків річних в сумі 986,30 грн. правомірно задоволені.

Крім того, з посиланням на ст. 625 ЦК України позивачем також було нараховано відповідачу до сплати інфляційні втрати в сумі 6750,00 грн. Перевіривши розрахунок вказаних інфляційних витрат, викладений в заяві про зменшення позовних вимог, судова колегія дійшла висновку про його правильність та обґрунтованість, у зв'язку з чим, суд 1 інстанції обґрунтовано стягнув з Відділу Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області інфляційні втрати в сумі 6750,00 грн.

В той же час, розглянувши позовні вимоги в частині стягнення із відповідача пені в сумі 3470,96 грн. слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

За умовами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Також, відповідно до ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 р. встановлено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

У п. 7.1. договору сторони передбачили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором, тобто умови договору не містять погодження сторін щодо застосування штрафних санкцій у вигляді сплати пені з встановленням її розміру конкретного за прострочення виконання відповідачем взятого на себе зобов'язання.

Пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій, а тому до правовідносин сторін названі норми матеріального права застосовані бути не можуть, так як відповідач має перед позивачем виключно грошове зобов'язання.

Крім цього, обрахування пені у відсотках, визначених обліковою ставкою НБУ, на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України також є незаконним, оскільки дана норма не визначає розмір штрафних санкцій, а лише встановлює порядок їх обчислення, а ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, оскільки умови договору не містять погодження сторін щодо застосування штрафних санкцій у вигляді сплати пені з встановленням її конкретного розміру за прострочення виконання відповідачем взятого на себе зобов'язання та враховуючи, що цей розмір не визначений і законом, зокрема, ч. ч. 2, 6 ст. 231 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання судом 1 інстанції правомірно залишені без задоволення.

Вказані висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи, наведеному законодавстві України та сформованій судовій практиці, зокрема постанові Вищого господарського суду України від 16.04.2013 р. у справі № 26/093-12.

За таких апеляційна скарга Відділу Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 23.03.2015р. - без змін.

Згідно із ст.ст.44,49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 44,49, 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Відділу Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 23.03.2015р. - без змін.

2. Стягнути з Відділу Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області (67500, Одеська область, м. Котовськ, вул. Вокзальна, 3, ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: УК в м. Одесі/м. Одеса/22030001, , банк отримувача: ГУДКС України в Одеській області, МФО 828011, № рахунку: 2002) судовий збір за розгляд апеляційної скарги у сумі 913, 50 грн.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 22.05.2015р.

Головуючий суддя Петров М.С.

Суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.