КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа№ 911/1147/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Чорної Л.В.

Пашкіної С.А.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю від позивача - Грищенко О.М.

представників сторін: від відповідача 1 - не з'явився.

від відповідача 2 - Свірський Т.В.

(в режимі відео конференції)

розглянувши Товариства з обмеженою відповідальністю

апеляційну скаргу "Агрофірма "Постолівська"

на рішення

господарського суду Київської області

від 03.03.2015 року

у справі № 911/1147/14 (суддя: Кошик А.Ю. )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Компанія "НІКО-ТАЙС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП"

Товариства з обмеженою відповідальністю

"Агрофірма "Постолівська"

про стягнення 141576,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.03.2015 у справі № 911/1147/14 позов задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" (48236, Тернопільська обл., Гусятинський р-н, с. Постолівка, код 30787770) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) пеню у сумі 15 000 грн.

Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" (48236, Тернопільська обл., Гусятинський р-н, с. Постолівка, код 30787770) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) пеню у сумі 83499,26 грн. та 2084,99 грн. судових витрат.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) 2084,99 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 03.03.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. До апеляційної скарги додане клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому відповідач-2 просить здійснити розгляд справи № 911/1147/14 в режимі відеоконференції, проведення якої доручити господарському суду Тернопільської області.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Розгляд справи призначено до розгляду.

В судове засідання 21.04.2015 року представники відповідача - 1 та відповідача - 2 в судове засідання не з'явились. Розгляд справи відкладено на 12.05.2015 року.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2015 року змінено склад колегії суддів.

В судове засідання 12.05.2015 року представники відповідача - 1 та відповідача - 2 в судове засідання не з'явились. Розгляд справи відкладено на 26.05.2015 року.

В судове засідання 26.05.2015 року представник відповідача -1 не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача -1, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 24 квітня 2008 року між ТОВ "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ" (ПОСТАЧАЛЬНИК) та ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" (ПОКУПЕЦЬ) був укладений Договір №80 поставки сільськогосподарської техніки (далі - Договір). Відповідно до умов даного Договору ним визначалися умови поставки та купівлі сільськогосподарської техніки (надалі - Товар).

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзац 1 ч.1 ст.193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 694 Цивільного кодексу України встановлює особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу.

Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 2.1. Договору сторони передбачили, що ціна Товару (сума договору) вказана в графі 7 додатку № 2. Сторони встановлюють ціну Товару в гривнях, а також встановлюють грошовий еквівалент в іноземній валюті - EUR (надалі еквівалент).

Сторони встановлюють, що протягом терміну дії Договору, грошові зобов'язання Покупця існують і підлягають сплаті в гривнях. Сума у гривнях, що підлягає сплаті Покупцем на виконання ним зобов'язань по договору визначається шляхом множення грошового еквіваленту вартості Товару, вказаного в додатку № 2, на офіційний курс гривні до валюти еквіваленту, який буде встановлений НБУ на день фактичної оплати вартості Товару Покупцем. Покупець сплачує вартість Товару шляхом перерахування суми коштів, вирахуваної у відповідності до умов, що викладені в цьому пункті, на розрахунковий рахунок Продавця, в порядку передбаченому в п. 3.3 Договору - пункт 2.2. Договору.

Фактично за такою умовою договору сторони визначили особливості формування ціни договору. Так, покупець взяв на себе обов'язок здійснювати оплату вартості товару виходячи з вартості товару на момент підписання договору з урахуванням курсу долару США на день такої оплати.

У зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" взятого на себе грошового зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару згідно Договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року, 17 грудня 2008 року ТОВ "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ" звернулось до Господарського суду Тернопільської області із позовною заявою про стягнення із ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" суми заборгованості та штрафних санкцій за період з 11.08.2008 року по 04.02.2009 року згідно Договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 04 лютого 2009 року у справі №8/156-3487, позов ТОВ "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ" задоволено.

Відповідно до змісту ст.115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів даної справи, ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" впродовж серпня - листопада 2009 року перерахувала ТОВ "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ" в якості виконання умов Договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року суму у загальному розмірі 243004,34 грн.: банківська виписка від 25 серпня 2009 року на суму 79000,00 грн.; банківська виписка від 23 вересня 2009 року на суму 120000,00 грн., банківська виписка від 06 листопада 2009 року на суму 44004,34 грн.

У зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" взятого на себе грошового зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року, у вересні 2013 року ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою про стягнення із ТОВ "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" та ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" суми заборгованості (дооцінки (збільшення) вартості товару, курсової різниці), пені, 3%-річних, інфляційних витрат та штрафу за період із 05.02.2009 року по 05.11.2009 року згідно Договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року.

Рішенням Господарського суду Київської області у справі №911/3606/13 від 29 жовтня 2013 року, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду України від 24 вересня 2014 року по справі №911/3606/13 та Постановою Вищого господарського суду України від 29 жовтня 2014 року у справі №911/3606/13, позов ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" задоволено.

Частина 2 ст. 524 Цивільного кодексу України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

У розумінні ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

У Договорі №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року, сторони дійшли згоди про те, що зобов'язання за даним договором має бути виконане у гривні з урахуванням курсу EUR на час укладення договору та на день фактичної оплати товару, що відповідає вимогам Цивільного кодексу України, а його умови визначені на розсуд сторін і погодженні ними, що вказує на принцип свободи договору.

Фактично за такою умовою договору сторони визначили особливості формування ціни договору. Так, покупець взяв на себе обов'язок здійснювати оплату вартості товару виходячи з вартості товару на момент підписання договору з урахуванням курсу EUR на день такої оплати.

Верховний Суд України у постановах від 04.07.2011 року у справі №3-62гс11 та від 26.12.2011 року у справі №3-141гс11, які були прийняті з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих положень законодавства, дійшов висновку, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти

Заборгованість (дооцінка вартості товару, курсова різниця) ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" згідно Договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року становить 110127,55 грн.

Зазначений розмір заборгованості ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" згідно Договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року підтверджений Рішенням Господарського суду Київської області у справі №911/3606/13 від 29 жовтня 2013 року, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду України від 24 вересня 2014 року у справі №911/3606/13 та Постановою Вищого господарського суду України від 29 жовтня 2014 року у справі №911/3606/13, яким задоволено позовні вимоги ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" до ТОВ "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" та ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" суми заборгованості (дооцінки (збільшення) вартості товару, курсової різниці), пені, 3%-річних, інфляційних витрат та штрафу за період із 05.02.2009 року по 05.11.2009 року згідно договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року.

Станом на 09 лютого 2015 року (дата подання до суду заяви про збільшення позовних вимог) заборгованість (дооцінка вартості товару, курсова різниця) ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" згідно Договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року у розмірі 110127,55 грн. не погашено.

Згідно ч.1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 цього ж кодексу обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вищевказані обставини є доведеними і не підлягають доказуванню на підставі частини другої статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з статтею 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Системний аналіз вище зазначених норм права свідчить, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання з припиненням грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно п. 7.1. Договору за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 7.3. Договору, за прострочення виконання зобов'язання Покупець зобов'язаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі 0,08% від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочення.

Відповідно п. 7.5. Договору, Сторони, відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним Договором.

Крім цього, сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за даним Договором, здійснюється без обмеження строку.

Згідно із п. 11.1. Договору, Договір діє з моменту його підписання і скріплення печатками обома Сторонами до повного виконання Сторонами обов'язків по Договору.

Згідно ч.1 ст.202 Господарського кодексу України, ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняються виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ч. 1 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити.

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. (стаття 515 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що 24 січня 2011 року між ТОВ "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ" та Фізичною особою підприємцем Грищенко О.М. було укладено Угоду №5-ТЕ про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України), відповідно до якої, Первісний кредитор (ТОВ "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ") відступає Новому кредитору (ФОП Грищенко О.М.) право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" (), зобов'язання щодо сплати розміру дооцінки (збільшення) вартості товару, пені, 3%-річних, інфляційних витрат, набутих Первісним кредитором на підставі Договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобов'язання згідно Договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року. За цією Угодою №5-ТЕ про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 24 січня 2011 року, Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі дооцінки (збільшення) вартості товару, пені, 3%-річних, інфляційних витрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобов'язання згідно договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року.

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.), ТОВ "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ" було передано ФОП Грищенко О.М. перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" обумовленого зобов'язання. У відповідності до ч. 1 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до пункту 4.3. Угоди, ТОВ "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ" повідомленням про зміну кредитора у зобов'язані, належним чином повідомило ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" про зазначені вище обставини.

02 липня 2012 року між ФОП Грищенко О.М. та ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" було укладено Угоду №84/07-12 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України). Розділом 1 даної Угоди, встановлено, що Первісний кредитор (ФОП Грищенко О.М.) відступає Новому кредитору (ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС") право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" (), зобов'язання щодо сплати розміру дооцінки (збільшення) вартості товару, пені, 3%-річних, інфляційних витрат, набутих Первісним кредитором на підставі Договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року та згідно Угоди №5-ТЕ про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 24 січня 2011 року, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" грошового зобов'язання згідно Договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року. За цією Угодою №84/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року, Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі дооцінки (збільшення) вартості товару, пені, 3%-річних, інфляційних витрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобов'язання згідно Договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року.

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.), ФОП Грищенко О.М. було передано позивачу перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" обумовленого зобов'язання. У відповідності до пункту 4.3. Угоди, ФОП Грищенко О.М. повідомленням про зміну кредитора у зобов'язані, належним чином повідомило ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" про зазначені вище обставини.

Статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, дослідивши умови укладеної сторонами угоди та враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за укладеною угодою (про заміну кредитора у зобов'язанні) відбулася заміна нового кредитора у розумінні пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України з дотриманням порядку такої заміни, що відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України свідчить про перехід прав до нового кредитора у зобов'язані, позивача у даній справі.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, позивачу передано вищезазначені вимоги у відповідності до норм чинного законодавства України та із дотриманням положень статті 514 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що питання щодо можливості нарахування пені поза межами строку, передбаченого пунктом 6 статті 232 ГК України, а також можливості звернення до суду із вимогою про її стягнення поза межами строку, передбаченого статтею 259 ЦК України, сторони вирішили у пункті 7.5. Договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року, визначивши при цьому, що за прострочення виконання зобов'язання Покупець зобов'язаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі 0,08% від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочення.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 названого вище Закону).

Відтак, положення ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" є спеціальною нормою по відношенню до Цивільного та Господарського кодексів України, які також містять положення щодо неустойки.

У звязку з чим, позивач надав уточнений розрахунок позовних вимог, виходячи із періоду (із 06.11.2009 року по 09.02.2015 року) прострочення виконання грошового зобов'язання, та із врахуванням розміру подвійної облікової ставки НБУ, котра діяла в період прострочення, пеня складає 98499,26 грн.

Метою забезпечення виконання зобов'язань за Угодою №84/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року, 21 грудня 2012 року між ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" (Кредитор) та ТОВ "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" (Поручитель) було укладено Договір поруки №21-12-2012-63, за умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов'язку Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" () щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру пені у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобов'язання згідно договору купівлі-продажу та Угоди, передбаченою ст. 2 цього Договору (надалі іменується "основний договір") - пункт 1.1. Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, під основним договором в цьому Договорі розуміють Угоду №84/07-12 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року, укладену згідно договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року.

У розділах 3 та 4 Договору поруки Поручителем та кредитором погоджено обсяг відповідальності Поручителя та розмір поруки:

Відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою розміру пені у сумі 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

У разі порушення боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутися з вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором (п. 4.1. договору поруки).

За змістом п. 6.1. договору поруки цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки.

Статтею 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з статтею 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

В силу приписів статті 555 Цивільного кодексу України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Положеннями статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача 2 з огляду на наступне.

Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За правилами ч.1 ст.259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність (абзац 1 п.3.3 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Відповідач 2 заявив клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

В основу оскаржуваного рішення про задоволення позову судом першої інстанції покладено висновок, що заборгованість (дооцінка вартості товару, курсова різниця) ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" згідно Договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року становить 110127,55 грн.

Зазначений розмір заборгованості ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" згідно Договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року підтверджений Рішенням Господарського суду Київської області у справі №911/3606/13 від 29 жовтня 2013 року, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду України від 24 вересня 2014 року у справі №911/3606/13 та Постановою Вищого господарського суду України від 29 жовтня 2014 року у справі №911/3606/13, яким задоволено позовні вимоги ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" до ТОВ "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" та ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" суми заборгованості (дооцінки (збільшення) вартості товару, курсової різниці), пені, 3%-річних, інфляційних витрат та штрафу за період із 05.02.2009 року по 05.11.2009 року згідно договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року.

Однак, висновок суду першої інстанції про переривання позовної давності суперечить приписам ст.ст.257, 261, 264, 267 ЦК України, за змістом яких переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, але аж ніяк не після його спливу.

Як вбачається з матеріалів даної справи, ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" впродовж серпня - листопада 2009 року перерахувала ТОВ "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ" в якості виконання умов Договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року суму у загальному розмірі 243004,34 грн.: банківська виписка від 25 серпня 2009 року на суму 79000,00 грн.; банківська виписка від 23 вересня 2009 року на суму 120000,00 грн., банківська виписка від 06 листопада 2009 року на суму 44004,34 грн.

Таким чином, строк позовної давності до вимог про стягнення курсової різниці закінчився 06 листопада 2012 року.

Відповідно ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо).

Оскільки сума курсової різниці є складовою частиною основного боргу, то при закінчені строку давності до вимог по її стягненню, закінчився строк позовної давності і до вимог щодо стягнення пені.

При цьому суд апеляційної інстанції, вважає за необхідне зазначити, що перебіг позовної давності не був перерваний поданням позовних вимоги ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" до ТОВ "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" та ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" суми заборгованості (дооцінки (збільшення) вартості товару, курсової різниці), пені, 3%-річних, інфляційних витрат та штрафу за період із 05.02.2009 року по 05.11.2009 року згідно договору №80 поставки сільськогосподарської техніки від 24 квітня 2008 року, оскільки така позовна заява була подана у вересні 2013 року, тобто вже після спливу позовної давності.

Колегія апеляційної інстанції враховує, що чинне цивільне законодавство не містить жодних вказівок щодо можливості переривання позовної давності після її спливу, зокрема, у разі стягнення судом основного боргу (частини вимоги) за результатами розгляду іншої справи, у якій відповідачем не було заявлено про застосування позовної давності.

Таким чином, незалежно від того, що рішенням господарського суду Київської області у справі №911/3606/13 від 29 жовтня 2013 року суму курсової різниці (110127,55 грн.) було стягнуто після спливу позовної давності, згадане рішення само по собі не може вважатися доказом переривання позовної давності у розумінні ч.2 ст.264 ЦК України.

Аналогічної правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, викладена у постанові від 10.03.2015 року у справі №911/2449/14.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку щодо скасування рішення суду першої інстанції.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА", Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" слід відмовити повністю у зв'язку зі спливом позовної давності та відсутністю її переривання в межах строку позовної давності.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2014 року у справі № 911/1147/14 ухвалу Господарського суду Київської області від 17.04.2014 року скасовано. Скерування Господарським судом Київської області справи № 911/1147/14 до Господарського суду Тернопільської області за територіальної підсудності визнано незаконним.

Колегія суддів, оглянула в судовому засіданні оригінал договору №80 поставки сільськогосподарської техніки, укладений між ТОВ "ТЕХНІК ЕНЕРДЖІ" та ТОВ "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" де присутній п. 7.5 щодо домовленості про застосування строку позовної давності та нарахування штрафних санкцій

Згідно ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.. 7 Закону України «Про судовий збір» переплачена сума судового збору може бути повернута ухвалою суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Постолівська" на рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2015 року у справі № 911/1147/14 задовольнити повністю.

Рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2015 року у справі №911/1147/14 скасувати.

Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПОСТОЛІВСЬКА" (48236, Тернопільська обл., Гусятинський р-н, с. Постолівка, код 30787770) 984,99 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги.

3. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

4. Справу №911/1147/14 повернути до Господарського суду Київської області.

5. Копію постанови направити сторонам.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду, протягом двадцяти днів, може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Л.В. Чорна

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови складено 27.05.2015 року.