ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа № 922/601/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Бондаренко В.П. , суддя Камишева Л.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача -ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 22 грудня 2014 року;

відповідача - Сімакова С.Г. (директор),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 2128 Х/1-6) на рішення Господарського суду Харківської області від 17 березня 2015 року по справі № 922/601/15

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, смт. Дворічна Харківської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарська фірма "Рубіжне", смт. Березники Харківської області

про стягнення

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до господарського суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарська фірма "Рубіжне", в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 46 200,00 грн. основного боргу, 815,85 грн. 3% річних, 9 572,80 грн. інфляційних втрат та 7 525,31 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17 березня 2015 року у справі № 922/601/15 (суддя Макаренко О.В.) позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарська фірма "Рубіжне" на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 46 200,00 грн. основного боргу, 815,85 грн. 3% річних, 9 572,80 грн. інфляційних втрат, 6 291,20 грн. пені та судовий збір в розмірі 1 827,00 грн.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що позивачем, при поданні позовної заяви до господарського суду, не було враховано часткову оплату боргу з боку відповідача на суму 5000,00 грн., що призвело до безпідставного завищення Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 суми основного боргу, пені, інфляційних та річних; зазначена помилка стала причиною винесення судом першої інстанції судового рішення при неповному з'ясуванні всіх обставин, які мають значення для справи.

Позивач, у заяві про визнання апеляційної скарги зазначив, що дійсно, відповідно до платіжного доручення № 27 від 21 жовтня 2015 року, відповідачем було сплачено частину боргу в сумі 5000,00 грн. за договором №29/07-1 про виконання сільськогосподарських робіт, у зв'язку з чим, заявлена в ході розгляду судом першої інстанції сума основного боргу є помилковою, завищеною на 5000,00 грн., в свою чергу і сума штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нараховано позивачем невірно.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 25 травня 2015 року, у зв'язку із відпусткою судді Івакіної В.О., для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Бондаренко В.П., суддя Камишева Л.М.

У призначеному судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, позивач проти доводів апеляційної скарги не заперечував.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу у відповідності до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.

Застосовуючи приписи статей 525, 526 Цивільного кодексу України місцевий господарський суд, враховуючи порушення відповідачем умов договору, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині основної заборгованості, інфляційних та 3% річних. Застосовуючи до спірних правовідносин приписи статі 549 Цивільного кодексу України, 230 Господарського кодексу України, місцевий господарський суд частково задовольнив вимоги позивача щодо стягнення пені, задовольнивши її на суму 6291,20 грн.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Зобов'язанням, відповідно до пунктів 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Пункт 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить стаття 526 Цивільного кодексу України.

Як убачається із матеріалів справи, 29 липня 2014 року між ФОП ОСОБА_3 (виконавець) та ТОВ «СФ Рубіжне» (замовник) укладений договір №29/07-1 на виконання сільськогосподарських робіт (а.с. 13-15).

Згідно п.п. 1.1., 1.2. Договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання виконати сільськогосподарські роботи по збиранню сільськогосподарських культур комбайнами марки John Deere - 9500 (далі - сільськогосподарські роботи), а відповідач зобов'язався прийняти сільськогосподарські роботи та оплатити їх вартість в порядку та строки, визначені цим договором.

Відповідно до п.3.1. Договору вартість окремих видів сільськогосподарських робіт, а також загальна вартість сільськогосподарських робіт, які позивач зобов'язався виконати за цим договором, встановлюється за погодженням сторін і зазначається в Додатку №1 до цього договору, що є його невід'ємною частиною.

Оплата виконаних робіт здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів, належних до сплати, на поточний рахунок позивача (п. 3.3 Договору).

Сторони дійшли згоди, що загальна вартість сільськогосподарських робіт (зазначена у Додатку №1 до цього договору) може коригуватися в більшу або меншу сторону в залежності від обсягів сільськогосподарських робіт, які фактично були виконані позивачем за цим договором.

Кінцева загальна вартість сільськогосподарських робіт фіксується сторонами в акті прийому-передачі виконаних робіт, виходячи із загальної площі земель, на яких виконавцем були виконані сільськогосподарські роботи (п.3.1 Договору) .

Відповідно до Додатку №1 до договору сторони домовились про те, що позивачем будуть виконані сільськогосподарські роботи з прямого комбайнування вівса, загальної площі 120 га. на суму 510,00 грн. за 1 га. площі, загальної орієнтовної вартості - 61 200,00 грн.(а.с.16).

Замовник зобов'язаний здійснювати оплату виконаних робіт поступово після кожних 300га прибраної площини на протязі трьох календарних днів із дня підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт (п. 3.2 Договору).

Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами частини першої статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Позивачем виконані погоджені сторонами у Додатку №1 до договору сільськогосподарські роботи на загальну суму 61200,00 грн. та передав їх відповідачеві, про що свідчить акт приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 06 серпня 2014 року до договору на виконання сільськогосподарських робіт, підписаний та скріплений печатками сторін (а.с. 17).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач сільськогосподарські роботи прийняв, але оплатив їх вартість частково на суму 15000,00 грн., про що свідчить копія банківської виписки від 01 серпня 2014 року, платіжне доручення №5 від 01 серпня 2014 року на суму 5000,00 грн. та платіжне доручення № 23 від 15 жовтня 2014 року про сплату боргу в рахунок укладеного між сторонами договору на суму 10000,00 грн. (а.с. 18-19, 90, 91).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов'язковість договору для виконання сторонами.

Таким чином судом першої інстанції встановлено, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість в розмірі 46200,00 грн. за договором №29/07-1 на виконання сільськогосподарських робіт від 29 липня 2014 року, у зв'язку з чим задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу статей 611 Цивільного кодексу України та 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевий господарський суд, враховуючи встановлену суму основного боргу у розмірі 46200,00 грн., здійснивши перевірку розрахунку позивача пені, 3% річних та інфляційних, визнав такими, що підлягають задоволенню пеня на суму 6291,20 грн., 3% річних у сумі 818,85 грн. та 9572,80 грн. інфляційних.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого господарського суду з огляду на те, що відповідачем фактично було сплачено суму боргу на загальну суму 20 000,00 грн., про що свідчить із платіжних доручень, які долучені до апеляційної скарги № 5 від 01 серпня 2014 року, №23 від 15 жовтня 2014 року, № 27 від 21 жовтня 2014 року (а.с. 90-92).

З урахуванням наведеного, сума основного боргу відповідача перед позивачем, станом на момент подання до господарського суду позову, склала 41 200,00 грн.

У разі якщо предмет спору до порушення провадження у справі відсутній, то зазначена обставина тягне за собою відмову у позові.

У зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу на суму 46200,00 грн. підлягає скасуванню, а задоволенню підлягають вимог у розмірі 41 200,00 грн.

Крім цього, слід зазначити, що в силу статей 611 Цивільного кодексу України та 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2. статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що за прострочення оплати виконаних робіт відповідач сплачує на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем) (п.1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року).

Відповідно до п.4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів", якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Отже, здійснивши арифметичний розрахунок пені за допомогою інформаційно-пошукової системи «Законодавство», враховуючи періоди погашення суми основного боргу, а саме: 01 серпня 2014 на суму 5000,00 грн., 15 жовтня 2014 року на суму 10 000,00 грн. та 21 жовтня 2014 року у сумі 5 000,00 грн., керуючись рекомендаціями Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 6 285,11 грн.

Зі змісту статті 625 Цивільного кодексу України випливає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Якщо кредитор звертається за стягненням суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має врахувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується.

Здійснивши арифметичний розрахунок інфляційних та 3% річних за допомогою інформаційно-пошукової системи «Законодавство» у відповідності до методики, що міститься в інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17 лютого 2012 року, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 8547,80 грн. та 3% річних на суму 779,92 грн.

Судова колегія вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, у зв'язку з чим висновки, викладені у рішенні від 17 березня 2015 року у цій справі не відповідають обставинам справи, через що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 105 Господарського процесуального кодексу України в постанові мають бути зазначені, зокрема, новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

У відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи скасування рішення та часткове задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 1 частини першої статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області 27 березня 2015 року у справі № 922/601/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарська фірма "Рубіжне" (62610, Харківська область, Великобурлуцький район, с. Березники, пров. Придорожний, 6, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (62702, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 41 200,00 грн. основного боргу, пені у розмірі 6285,11 грн., 3% річних у розмірі 779,92 грн. та інфляційних у розмірі 8547,80 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарська фірма "Рубіжне" (62610, Харківська область, Великобурлуцький район, с. Березники, пров. Придорожний, 6, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (62702, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1708,25 грн.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (62702, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарська фірма "Рубіжне" (62610, Харківська область, Великобурлуцький район, с. Березники, пров. Придорожний, 6, ) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 913,50 грн.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 27.05.2015 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Бондаренко В.П.

Суддя Камишева Л.М.