номер провадження справи 11/165/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2015 Справа № 905/2522/14-908/6141/14

Господарський суд Запорізької області у складі:

головуючий - суддя Гончаренко С.А., судді Носівець В.В. та Серкіз В.Г.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод метизних виробів» (вул. Магістральна, буд. 7, м. Макіївка, Донецька область, 86115; ),

до відповідача: Публічне акціонерне товариство «Азовзагальмаш» (пл. Машинобудівельників, буд. 1, м. Маріуполь, Донецька область, 87535; ),

відомості про представників сторін та учасників судового процесу:

від позивача: Галіцина І.О. - дов. №б/н від 05.02.2015;

від відповідача: не з'явився;

про стягнення 917983,47 грн.-

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Донецької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Завод метизних виробів» про стягнення з публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» 917983,47 грн., які складаються з 893536,08 грн. основного боргу та 6447,73 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.04.2014р. порушено провадження у справі, призначені дата і час судового засідання. Справа передавалась на розгляд іншого судді, втім справу остаточно вирішено не було через припинення діяльності господарського суду Донецької області у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області.

24.12.2014р. до господарського суду Запорізької області звернувся позивач із заявою про прийняття до розгляду справи № 905/2522/14.

Відповідності до ст. 1 Закону України «Про здіснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», ст. 34 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», розпорядження Голови вищого господарського суду України від 02.09.2014р. № 28-р, розгляд господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється зокрема господарським судом Запорізької області.

Ухвалою від 24.12.2014р. на підставі витягу з реєстру автоматизованого розподілу справ (заяв, скарг, клопотань тощо), справу прийнято до розгляду, призначені дата і час судового засідання, в порядку підготовки до розгляду сторони зобов'язані надати документи та вчинити дії, необхідні для всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин спору.

У зв'язку з неявкою повноважного представника відповідача, з метою витребування додаткових доказів та для надання можливості сторонам нормативно та документально обґрунтувати свої доводи і заперечення судовий розгляд неодноразово відкладався, строк вирішення спору продовжувався.

У зв'язку із специфікою спору на підставі розпорядження № 01-04/68/15 від 11.03.2015р. справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гончаренко С.А., судді - Алейнікова Т.Г. та Серкіз В.Г.

У зв'язку із перебування судді Алейнікової Т.Г. у відрядженні, на підставі розпорядження № 01-04/154/15 від 18.05.2015р. склад колегії було змінено: головуючий суддя - Гончаренко С.А., судді - Носівець В.В. та Серкіз В.Г.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених у позовній заяві, при цьому підставою виникнення спору зазначає порушення відповідачем умов договору № ПСН-04500 від 15.12.2011р. в частині своєчасної та повної оплати поставленої метисної продукції. Заборгованість за договором на момент звернення до суду з позовною заявою складає 893536,08 грн. Факт наявності заборгованості позивач обґрунтовує первинною бухгалтерською документацією (видаткові накладні, рахунки на оплату, довіреності на отримання ТМЦ), а також підписаним відповідачем актом звіряння взаємних розрахунків. Затримка оплати вартості поставленої товару слугувала підставою для нарахування 3% річних в сумі 6447,73 грн. на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України. Разом з цим, позивач просить судові витрати, пов'язані із розглядом справи, віднести на відповідача.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, вважає, що акт звіряння взаємних розрахунків не є належним доказом в розумінні ст.ст. 33-34 Господарського процесуального Кодексу України. Крім того, в ньому не зазначено номерів первинних документів та позивачем враховані не всі часткові оплати і це призвело до виникнення помилок. Як стверджує відповідач, за договором отримано продукції на суму 9695185,10 грн., а оплата здійснена в сумі 9542215,41 грн. Різниця складає 152969,69 грн. Також, відповідач зазначив, що у нього не виник обов'язок оплати поставлену продукцію, оскільки позивачем не надано доказів вручення рахунків, як підстави для оплати. Оскільки грошове зобов'язання не виникло, то воно не порушено, а відтак нарахування 3% річних позивачем здійснено безпідставно. На підставі викладеного у задоволенні позову просить відмовити.

Вивчивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступні обставини:

Статтею 11 Цивільного кодексу України закріплено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п. 2 цієї статті підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зобов'язанням, відповідно до п. п. 1, 2 ст. 509 цього Кодексу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

15.12.2011р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Завод метизних виробів» (постачальник) та публічним акціонерним товариством «Азовзагальмаш» (покупець) був укладений договір № ПСН-04500, відповідно до умов якого, позивач прийняв на себе зобов'язання виробити та поставити відповідачу метисну продукцію, а відповідач, в свою чергу, - прийняти та оплатити її вартість.

Відповідно до п. 6.2 договору загальна вартість продукції, що поставляється за цим договором, визначається шляхом підсумовування вартості продукції, зазначеної у всіх Специфікаціях, за якими здійснюється поставка протягом дії договору.

За своєю правовою природою договір, укладений між позивачем та відповідачем, є договором поставки.

В силу положень ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Протягом дії договору сторонами було підписано 17 (сімнадцять) Специфікацій до нього, за якими відповідачу поставлялась наступна продукція: болти, гайки, клепки.

Відповідно до п. 5.1 договору поставка продукції здійснюється протягом 5 днів з моменту проведення авансового платежу у розмірі 15% вартості відповідної поставки.

Протягом 2012р. - 2013р. на адресу відповідача позивач поставив продукції на загальну суму 9539903,49 грн. Дана сума підтверджується доданими позивачем до позовної заяви, належним чином посвідченими, копіями Специфікацій, видаткових накладних, рахунків-фактур, а факт отримання зазначеної у них кількості продукції підтвердив довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, виписаними відповідачем. Крім того, видаткові накладні містять відбиток штампу складу відповідача та підпис уповноваженої на отримання особи.

Стаття 692 Цивільного кодексу України визначає обов'язок Покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В п. 7.1 договору сторони визначили порядок оплати продукції, а саме: 15% - авансовий платіж, що здійснюється за 3 дні до запланованої дати поставки та 85% - остаточний розрахунок, що здійснюється протягом 10 банківських днів з моменту поставки та виставлення рахунку, який передається разом із видатковою накладною в момент передачі продукції (п. 4.2. договору).

Стаття 193 Господарського кодексу України передбачає, суб'єкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 Цивільного кодексу України. Так, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог - згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару, належним чином (своєчасно та у повному обсязі) не виконав, здійснив часткову оплату в сумі 8646367,41 грн. що підтверджується відповідними пл./дорученнями та банківськими виписками. Внаслідок неповної оплати за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 893536,08 грн.

Направлена 25.02.2014р. позивачем на адресу відповідача претензія з вимогою погасити існуючу заборгованість залишена останнім без відповіді та задоволення.

Сума заборгованості також підтверджується наданим до позовної заяви актом звіряння взаємних розрахунків, підписаного сторонами станом на 25.03.2014р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України божник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не передбачено договором.

За порушення строків оплати позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 6447,73 грн. Сума 3% річних ретельно перевірена в судовому засіданні.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 893536,08 грн. основного боргу та 6447,73 грн. 3% річних позивачем заявлені правомірно та обґрунтовано, підтверджені зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача щодо не врахування позивачем всіх сум часткових оплат судом до уваги не приймається виходячи з наступного.

Ті суми часткових оплат, які на думку відповідача, не враховані позивачем не є оплатою продукції, поставленої за договором № ПСН-04500 від 15.12.2011р. В даному випадку відповідач оплачував позадоговірну продукцію.

Такого висновку суд дійшов, виходячи з відмінних умов оплати поставленого товару. Так, продукція поставлена за видатковими накладними № РН-0000274 від 31.03.2014р., № РН-0000386 від 28.04.2014р. та № РН-0000388 від 30.04.2014р. поставлялась на умовах 100% передплати, тоді як пунктом 7.1 договору визначений інший порядок, а саме 15% - передплата та 85% - остаточний розрахунок після відвантаження продукції. У встановленому законодавством порядку сторони змін до договору в частині порядку розрахунків не вносили, додаткових угод не підписували, Специфікацію не складали. Також, слід звернути увагу і на той факт, що згідно Специфікацій № 1-17, складених в рамках договору поставлялись болти, гайки та клепки, а за вказаними накладними поставлялася дріб.

За поставлену дріб відповідач розрахувався повністю на умовах 100% передплати, саме тому позивачем не враховувались при розрахунку суми заборгованості.

Стосовно застосування акту звіряння взаємних розрахунків в якості доказів суд вважає за необхідне вказати наступне:

Акт звірки взаєморозрахунків як зведений обліковий документ не належить до первинних документів бухгалтерської звітності, але по суті, є документом, який містить зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій між контрагентами.

У відповідності зі ст.ст. 32, 57 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського суду.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з диспозиції даних статей, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін. Поняття «фактичні дані» в чинному законодавстві не закріплено. Однак якщо жодна зі сторін не заперечує даний факт і навіть визнає його (в даному випадку визнання являє собою підписання акту звірки), то вже юридичний факт, в свою чергу, породжує права і обов'язки сторін.

Акт звірки складається сторонами за результатами господарської діяльності і повинен підтверджуватися первинними документами.

Первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні складатися під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення.

Такого ж висновку дійшов і Вищий господарський суд України, наприклад, в постанові від 25.06.2009р. у справі № 11/288-08 ВГСУ бере до уваги акт звірки взаєморозрахунків, але виключно за наявності первинних документів, що підтверджують відвантаження товару і наявність заборгованості у покупця.

В даній справі сторонами надані всі необхідні для з'ясування фактичних обставин справи первинні документи: видаткові накладні, рахунки-фактури, довіреності на отримання ТМЦ, пл./доручення, банківські виписки, тому акт звірки судом розцінено як ще один доказ.

Судові витрати, слід віднести на відповідача, оскільки спір саме з його вини доведено до судового вирішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (пл. Машинобудівельників, буд. 1, м. Маріуполь, Донецька область, 87535; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Завод метизних виробів» (вул. Магістральна, буд. 7, м. Макіївка, Донецька область, 86115; ) 893536 (вісімсот дев'яносто три тисячі п'ятсот тридцять шість) грн. 08 коп. основного боргу, 6447 (шість тисяч чотириста сорок сім) грн. 73 коп. 3% річних та 17999 (сімнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 66 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В засіданні 18.05.2015р. оголошена вступна і резолютивна частини рішення. Рішення в повному обсязі складено і підписане 21.05.2015р.

Головуючий С.А.Гончаренко

Суддя В.В.Носівець

Суддя В.Г.Серкіз