КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа№ 13/245

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Новікова М.М.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 26.05.2015 року по справі № 13/245 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу житлово-будівельного кооперативу "Хімік-18" на рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2014 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 27.01.2014 року) по справі № 13/245 (суддя Курдельчук І.Д.)

За позовом публічного акціонерного товариства "Київенерго", м. Київ

до житлово-будівельного кооперативу "Хімік-18", м. Київ

про стягнення 483 239,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до житлово-будівельного кооперативу "Хімік-18" про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 483 239,76 грн.

25.12.2013 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просить припинити провадження у справі в частині стягнення 58 320,77 грн. в зв'язку з проведенням часткової оплати боргу відповідачем та стягнути з відповідача 337 458,30 грн. - суму основного боргу, 74 526,16 грн. - збитків від інфляції, 12 934,53 грн. - 3% річних та судові витрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.01.2014 року припинено провадження у справі в частині стягнення 58 320,77 грн. основного боргу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.01.2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з житлово-будівельного кооперативу "Хімік-18" на користь публічного акціонерного товариства "Київенерго" основний борг у розмірі 337 458,30 грн., три відсотка річних у розмірі 12 934,53 грн., інфляційні втрати у розмірі 74 526,16 грн., витрати по сплаті державного мита в розмірі 4 832,40 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі - 118,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, житлово-будівельний кооператив "Хімік-18", звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2014 року у справі № 13/245 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи.

Розпорядженням голови Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2014 року для розгляду апеляційної скарги по справі № 13/245 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Авдеєв П.В., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2014 року по справі № 13/245 вказану вище апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено перегляд рішення у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін на 25.03.2014 року.

У зв'язку з перебуванням судді Авдеєва П.В. у відпустці розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2014 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 13/245 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Куксов В.В. та Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2014 року по справі № 13/245 прийнято апеляційну скаргу житлово-будівельного кооперативу "Хімік-18" до розгляду зазначеною колегією.

25.03.2014 року від житлово-будівельного кооперативу "Хімік-18" надійшла заява про фіксацію судового процесу.

Крім того, від житлово-будівельного кооперативу "Хімік-18" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2014 року зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою житлово-будівельного кооперативу "Хімік-18" до моменту вирішення пов'язаної з нею іншої адміністративної справи № 2610/10996/13.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ГПК України господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

15.10.2014 року від ЖБК «Хімік-18» надійшла постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 30.09.2014 року по справі 761/8760/14-а (провадження №2-а/761/220/2014) за позовом Хельваса В.П. до Київської міської державної адміністрації про визнання тарифів такими, що порушують вимогу закону, скасування рішень про підвищення тарифів, визнання розпоряджень незаконними і нечинними з моменту прийняття.

Даною постановою позов задоволено частково, позовні вимоги третіх осіб з самостійними вимогами задоволено повністю. Визнано незаконними і нечинними з моменту прийняття розпорядження Київської міської державної адміністрації: № 640 від 30.05.2007 року «Про погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води»; № 641 від 30.05.2007 року «Про впорядкування розмірів тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій та внесення змін до розпорядження Київської міської ради від 19.05.2000 № 748»; № 642 від 30.05.2007 року «Про встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води»; № 643 від 30.05.2007 року «Про затвердження тарифів на теплову енергію».

16.03.2015 року від ЖБК «Хімік-18» надійшла ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2015 року, якою постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 30.09.2014 року по справі № 761/8760/14-а (провадження №2-а/761/220/2014) залишено без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 року поновлено апеляційне провадження та розгляд справи № 13/245 призначено на 12.05.2015 року о 10:15. Зобов'язано сторони надати розрахунок позовних вимог з урахуванням постанови Шевченківського районного суду міста Києва по справі № 761/8760/14-а про визнання тарифів такими, що порушують вимоги закону, скасування рішень про підвищення тарифів, визнання розпоряджень незаконними і нечинними з моменту прийняття та про визнання розпоряджень нечинними з моменту їх прийняття.

12.05.2015 року від публічного акціонерного товариства "Київенерго" на підставі ст. 96 ГПК України надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача на рішення господарського суду міста Києва від 22.01.2014 року у справі № 13/245 відмовити повністю, а рішення залишити без змін. Крім того, в ньому зазначено, що у позивача відсутні правові підстави для здійснення перерахунку оскільки, розпорядження 1245 було скасовано розпорядженням КДМА від 18.04.2008 року № 578.

У судовому засіданні, призначеному на 12.05.2015 року, оголошено перерву до 26.05.2015 року.

25.05.2015 року від представника позивача надійшли письмові пояснення по суті спору.

26.05.20015 року від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

Представник відповідача був присутнім в судовому засіданні та надав свої пояснення, якими підтримав доводи, які викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2014 року скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні надав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2014 року залишити без змін, а апеляційну скаргу житлово-будівельного кооперативу "Хімік-18" - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступи представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2014 року по справі № 13/245 - залишається без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, між акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (енергопостачальна організація, позивач) та житлово-будівельним кооперативом "Хімік-18" (абонент, відповідач) було укладено договір № 1640294 від 01.10.2001 року на постачання теплової енергії у гарячій воді (договір) (а.с. 16-17, 35-36).

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання, до яких відноситься спірний Договір, підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі -енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За умовами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором визнається домовленість двох чи більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Його зміст складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Виникнення прав за договором залежить від покладених ним на сторін обов'язків, які у сукупності і визначають правову природу договору.

Предметом договору є постачання позивачем за плату теплової енергії відповідачу у вигляді гарячої води, тобто за своєю правовою природою він є договором енергопостачання (параграф 3 глави 29 Господарського кодексу України), платником за яким є сторона за договором, на користь якої він укладений, тобто відповідач.

Відповідно до п. 2.2.1 договору № 1640294 енергопостачальна організація зобов'язується поставити теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з додатками № 1 до цього договору.

Між сторонами укладено додатки до договору № 1640294, якими визначено кількість, вартість споживання теплової енергії, тариф, межі балансової належності та терміни сплати споживачем вартості спожитої теплової енергії (а.с. 19-28).

Позивачем умови договору виконано належним чином, що підтверджується розрахунком заборгованості за спожиту теплову енергію у гарячій воді за обліковими картками за період з листопада 2007 року по червень 2009 року, відомостями обліку з 24.10.2007 року по 16.04.2009 року (а.с. 37-85).

Згідно з п. 2.3.1 договору абонент зобов'язаний дотримуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку 1 до договору, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 4 (п. 2.3.2 договору).

У додатку 4 до договору встановлено порядок розрахунків за теплову енергію. Відповідно до якого споживач щомісяця з 12 по 15 числа отримує в районному відділі теплозбуту № 6 за адресою: вул. Меліоративна, 11, розрахункова група, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду (а.с. 21).

Сплата виконується не пізніше 25 числа поточного місяця.

За період з листопада 2007 року по 01.07.2009 року позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачу енергії на суму 952 409,95 грн., що підтверджується довідкою про розрахунок заборгованості, обліковими картками з листопада 2007 року по червень 2009 року (а.с. 6, 37-43).

Вартість використаної за період 01.11.2007 року по 01.07.2009 року теплової енергії сплачувалась відповідачем позивачу з порушенням умов договору № 1640294, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 395 779,07 грн. що підтверджується звітними відомостями за тепло та теплоносій, обліковими картками (табуляграмами) та довідкою про надходження коштів за спожиту згідно Договору теплову енергію.

Крім того, після порушення провадження у справі відповідач частково сплатив суму основного боргу у розмірі - 58 320,77 грн., що підтверджується, довідкою про надходження коштів за спожиту відповідачем теплову енергію (а.с. 145-151).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення позовних вимог у частині стягнення основного боргу у сумі 58 320,77 грн. на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Виходячи зі змісту ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду щодо встановлення факту наявності основної заборгованості за поставлену теплову енергію у відповідача перед позивачем в сумі 337 458,30 грн., а відтак позовні вимоги в частині стягнення основного боргу правомірно визнані судом першої інстанції обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення трьох відсотків річних в розмірі 12 934,53 грн. та інфляційних втрат у сумі 74 526,16 грн. у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на наявність прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання місцевий суд, здійснивши перерахунок, перевірений апеляційним судом, слушно задовольнив вимоги позивача про стягнення 3% річних у розмірі 12 935,53 грн. та інфляційних втрат у сумі 74 526,16 грн.

В своїй апеляційній скарзі скаржник зазначає, що відомості обліку споживання та табуляграми є внутрішніми документами позивача, які складаються без участі відповідача, а тому не можуть бути підтвердженими розрахунком боргу і є незалежними доказами.

Разом з тим, у п. 5.3 договору зазначено, що абонент щомісячно надає енергопостачальній організації звіт по фактичному споживанню теплової енергії, в терміни передбачені у додатку № 1 до договору.

У п. 4 додатку 1 зазначено, що при відсутності звіту розрахунку виконується згідно максимальних договірних навантажень (а.с. 19).

Крім того, у додатку 4 у до договору встановлено порядок розрахунків за теплову енергію. Відповідно до якого споживач щомісяця з 12 по 15 числа отримує в районному відділі теплозбуту № 6 за адресою: вул. Меліоративна, 11, розрахункова група, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду (а.с. 21).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем нараховувалась оплата постачальної електричної енергії відповідно до умов договору № 1640294 від 01.10.2001 року.

Щодо посилань скаржника на п. 1 додатку 3 до договору, то вони колегією суддів не беруть до уваги, оскільки п. 3 додатку 3 передбачено, що можливе змінення тарифів в період дії договору.

Крім того, Київська міська державна адміністрація є єдиним в організаційному відношенні органом, який виконує функції виконавчого органу Київської міської ради та паралельно функції місцевого органу виконавчої влади.

Таким чином, Київська міська державна адміністрація, як виконавчий орган Київської міської ради, наділена повноваженнями органу місцевого самоврядування і як орган виконавчої влади - повноваженнями органу державної влади.

Згідно п. 2 ч. "а" ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (в даному випадку - Київської міської ради) віднесене встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання визначає Закон України "Про теплопостачання".

Статтею 1 даного Закону визначено, що тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Згідно ч.3 ст.20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Виходячи з наведеного, Київська міська державна адміністрація як виконавчий орган Київської міської ради наділена була повноваженнями встановлювати ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги, тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а позивач повинен був виконувати розпорядження КМДА, а тому суд дійшов висновку про правомірність застосування позивачем при здійсненні розрахунку заборгованості тарифів, встановлених наведеними у розрахунку розпорядженнями Київської міської державної адміністрації.

Щодо посилань скаржника на постанову Шевченківського районного суду міста Києва по справі № 761/8760/14-а, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2015 року, а саме розпорядження № 643, 520, 981, 1192,1333 та 392, що також було скасовано постановою Шевченківського районного суду міста Києва по справі № 2а/761/4/14, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2014 року, то вони до уваги не беруться оскільки, дані постанови були прийняті після оголошення судом першої інстанції рішення по даній справі, а тому не можуть бути підставою для його скасування.

До того ж треба зазначити, що ЖБК "Хімік-18" погодився з розміром основного боргу, оскільки згідно з актом звіряння розрахунків відповідач в грудні 2014 року повністю погасив основний борг.

Внаслідок цього, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2014 року у справі № 13/245 - залишається без змін.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу житлово-будівельного кооперативу "Хімік-18" на рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2014 року по справі № 13/245 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2014 року у справі № 13/245 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 13/245 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

М.М. Новіков