КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2015 р. Справа№ 910/23619/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Сухового В.Г.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім „КИЇВГАЗЕНЕРГО"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 24.12.2014

у справі № 910/23619/14 (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім

„КИЇВГАЗЕНЕРГО", м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства „Укрнафта", м. Київ,

про визнання недійсним договору,

за участю представників сторін:

від позивача: Балтуцька О.М. - представник (довіреність №б/н від 23.12.2014)

від відповідача: Дубчак С.Є. - представник (довіреність №10-94-7-Д від 19.02.2014),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім „КИЇВГАЗЕНЕРГО" (надалі - ТОВ „Торговий Дім „КИЇВГАЗЕНЕРГО", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства „Укрнафта" (надалі - ПАТ „Укрнафта", відповідач) про визнання договору купівлі-продажу природного газу від 10.07.2013 №5/35-Г недійсним на підставі статті 215 Цивільного кодексу України, у зв'язку з недодержанням сторонами правочину вимог, встановлених частинами 2, 4 статті 203 цього Кодексу, необхідних для його чинності.

В ході розгляду справи, суд першої інстанції відхилив клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Моментум Енерджі Інтернешнл Інк. у зв'язку з його необґрунтованістю.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2014 у справі № 910/23619/14 позивачеві у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім „КИЇВГАЗЕНЕРГО" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, пославшись на порушення судом норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи та надання цим обставинам невірної оцінки, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Зокрема, вимоги скаржника обґрунтовані тим, що спірний договір зі сторони учасників договору про спільну інвестиційну діяльність підписано особою, яка не мала необхідного обсягу повноважень на його підписання, а крім того, договір містить факсимільне відтворення підпису вищевказаної особи, що на думку позивача, свідчить про недотримання встановленої законом вимоги до письмової форми правочину.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 апеляційну скаргу прийнято до апеляційного провадження судовою колегією у складі: головуючого судді Мартюк А.І., суддів Самсіна Р.І., Зубець Л.П., розгляд справи призначено на 23.03.2015.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Мартюк А.І. на лікарняному, на підставі розпорядження керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2015 № 09-52/418/15 призначено повторний автоматичний розподіл справи. Згідно протоколу про повторний автоматичний розподіл справи між суддями для розгляду справи №910/23619/14 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2015 апеляційну скаргу у справі № 910/23619/14 прийнято до провадження колегією суддів у вищевказаному складі, а розгляд справи призначено в судове засідання на 20.04.2015.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2015 № 09-52/616/15, у зв'язку з перебуванням судді Сухового В.Г. у відпустці, відповідно до абзацу 2 підпунктів 2.3.50, 2.3.52 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/2164/15-г.

Згідно Протоколу про повторний автоматизований розподіл справи між суддями від 20.04.2015 справу №910/2164/15-г передано для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Чорногуз М.Г.

В судовому засіданні 20.04.2015 у зв'язку з неявкою в судове засідання уповноваженого представника скаржника, розгляд справи в порядку статті 77 ГПК України було відкладено на 18.05.2015.

У зв'язку з виходом судді Сухового В.Г. з відпустки, на підставі розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 апеляційну скаргу у справі №910/23619/14 згідно пункту 2.3.25. Положення про автоматизовану систему документообігу суду та на підставі статей 4-6, 69 ГПК України передано для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 апеляційну скаргу у справі № 910/23619/14 прийнято до провадження колегією суддів у вищевказаному складі.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх безпідставними, а судове рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін.

18.05.2015 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 24.12.1997 між Підприємством «Полтаванафтогаз» та Моментум Енерджі Інтернешнл Інк. було укладено договір № 999/97 про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов'язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки Андріяшівського газоконденсатного родовища (надалі - договір про спільну діяльність).

25.12.1997 учасниками договору № 999/97 були укладені та підписані Додатки №1, №2 та №3 до договору стосовно розміру внесків учасників у спільну інвестиційну діяльність, визначення основних термінів та дати набуття чинності цим договором.

Згідно частин 15.1., 15.2., 15.3. статті 15 договору про спільну інвестиційну діяльність ведення спільних справ щодо виконання умов договору, організації і керівництва роботами, представництво перед третіми особами доручається Управляючому, який наділяється відповідними повноваженнями. Права і обов'язки управляючого визначаються в довіреності на ведення спільних справ, яка оформлюється відповідно до статей 431 та 66 Цивільного кодексу України і підписується іншими учасниками. Тільки Управляючий може укладати договори, пов'язані з забезпеченням спільної інвестиційної діяльності. Укладені Управляючим договори створюють права і обов'язки для інших Учасників у відповідності з існуючою довіреністю.

У відповідності до частини 16.1 статті 16 цього договору для прийняття рішень щодо здійснення спільної інвестиційної діяльності створюється Комітет з Управління, який складається з 6 (шести) членів.

З матеріалів справи вбачається, що 24.02.2012 відбулось засідання Комітету з Управління спільною інвестиційною діяльністю по Договору №999/97 від 24.12.1997, оформлене протоколом №8/2012, на якому було вирішено призначити Головою Комітету з Управління спільною інвестиційною діяльністю №999/97 Пустоварова В.М.

10.07.2013 між учасниками договору №999/97 «Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов'язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки родовищ від 24.12.1997 в особі начальника Нафтогазовидобувного Управління «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта», Уповноваженого СІД Наслєднікова Сергія Валерійовича, який діє на підставі довіреності ПАТ «Укрнафта» № юр-784/д від 13.12.2012 та довіреності компанії «Моментум Ентерпрайзис (Істерн Юроп) Лтд» б/н від 08.01.2013 (в тексті договору - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Київгазенерго» в особі директора Якимащенко Романа Юрійовича, який діє на підставі Статуту (в тексті договору - покупець) був укладений договір №5/35-Г про купівлю-продаж природного газу (надалі - договір купівлі-продажу) за умовами якого продавець, який є власником газу, зобов'язується передати покупцеві, а покупець зобов'язується оплатити та прийняти відповідно до умов даного договору газ товарний-горючий природний для промислового та комунально-побутового призначення (пункт 1.1. договору).

Згідно пункту 3.2. договору передача газу від продавця до покупця оформляється актом приймання-передачі газу. Акт приймання-передачі складається у двох примірниках (по одному для кожної зі сторін) 31 серпня 2013 року.

За умовами пункту 3.3 договору право власності на переданий газ від продавця до покупця переходить з моменту підписання Акту приймання-передачі газу, але не раніше дати здійснення покупцем повної оплати загальної вартості газу.

З дати підписання Акту приймання-передачі газу продавцем та покупцем зобов'язання продавця по передачі (поставці) газу вважаються виконаними.

Судом першої інстанції також встановлено, що до договору купівлі-продажу №5/35-Г сторонами було підписано додаткову угоду №1 від 30.08.2013, відповідно до якої останніми було змінено предмет договору, ціну газу та загальну суму договору (а.с.72).

На виконання умов договору відповідач передав позивачеві, а позивач прийняв природний газ в обсязі 14 млн. 300 тис. м3 на загальну суму 57 200 286,00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі газу від 31.08.2013, підписаним та скріпленим печатками підприємств (а.с.73).

В свою чергу, позивач провів часткову оплату отриманого за договором природного газу, перерахувавши на користь ПАТ «Укрнафта» 26 507 280 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 04.02.2014 №28 (а.с.74).

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Торговий дім «Київгазенерго» посилалося на невідповідність договору вимогам частин 2, 4 статті 203 Цивільного кодексу України, зазначаючи, що спірний договір укладено особою, яка не мала необхідного обсягу повноважень на його вчинення, оскільки останній підписано без належного погодження ПАТ «Укрнафта». А крім того, сторонами не було дотримано форми вчинення правочину, оскільки такий містить факсимільне відтворення підпису Наслєднікова С.В., яким підписано договір від імені учасників договору про спільну діяльність, що суперечить положенням частини 3 статті 207 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2, 4 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина 2 статті 215 Цивільного кодексу України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 7 постанови від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Отже, вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Матеріали справи свідчать, що оспорюваний договір від імені учасників договору про спільну діяльність підписаний Наслєдніковим С.В., який діяв на підставі довіреності від 13.12.2012 №юр-784/д, виданої йому ПАТ «Укрнафта» в особі виконуючого обов'язки Голови Правління ПАТ «Укрнафта» Пустоварова В.М., який, у свою чергу, діяв на підставі Статуту та наказу ПАТ «Укрнафта» №402-к від 10.12.2012 (а.с. 65).

Вищезгаданою довіреністю Наслєднікова С.В. уповноважено, зокрема, укладати від імені товариства будь-які договори (угоди), в тому числі на придбання матеріально-технічних ресурсів та енергоносіїв для потреб спільної інвестиційної діяльності, на реалізацію спільно виробленої продукції, а також на послуги та підрядні роботи, за умови попереднього письмового їх погодження Товариством або уповноваженою ним особою, виконувати інші дії, що будуть необхідні для у зв'язку з виконанням договорів.

Отже, право Наслєднікова С.В. на укладення правочинів в рамках спільної інвестиційної діяльності було обмежено шляхом встановлення обов'язкового попереднього письмового погодження ПАТ «Украфта».

Як встановив місцевий господарський суд, оспорюваний позивачем договір був погоджений заступником Голови Правління - виконавчим директором ПАТ «Укрнафта» Пустоваровим В.М., який діяв на підставі довіреності від 19.12.2012 №юр-851/д, виданої йому виконуючим обов'язки Голови Правління ПАТ «Укрнафта» Кущем О.Є., яка надає повноваження укладати, підписувати, затверджувати, у тому числі, договори купівлі-продажу (поставки) товарів (робіт, послуг) (а.с. 66).

Згідно відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 10.07.2012 Пустоварову В.М. надані повноваження представляти інтереси ПАТ «Укрнафта» на час відсутності Голови правління.

Відтак, колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду щодо відхилення тверджень апелянта про відсутність у підписанта спірного договору необхідного обсягу повноважень на його укладення, оскільки такі спростовуються наявними у справі доказами.

Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Як зазначено в пункті 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

В матеріалах справи наявні належні докази схвалення позивачем оспорюваного договору: прийняття останнім газу за актом прийому-передачі, а також вчинення ним дій з його часткової оплати.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує на помилковості висновку суду щодо подальшого схвалення відповідачем оспорюваного договору. На переконання скаржника, підписання акту приймання-передачі газу від 31.08.2013 та прийняття від позивача платежу не може свідчити про схвалення ПАТ «Укрнафта» правочину, адже зазначені дії вчинено не відповідачем, а Наслєдніковим С.В., а платіж за поставлений природний газ було здійснено позивачем не на рахунок відповідача, а на рахунок Спільної інвестиційної діяльності. Таким чином, ПАТ «Укрнафта» не вчиняла дій щодо прийняття платежу, а відтак, наведені обставини не можуть свідчити про узгодження правочину останнім.

Проте, судова колегія з даними твердженнями не погоджується та находить їх безпідставними, зважаючи на те, що відповідач є одним із Учасників спільної інвестиційної діяльності за договором №999/97 від 24.12.1997, а тому сплата позивачем коштів на рахунок Учасників договору про спільну інвестиційну діяльність свідчить про отримання останніми вказаних коштів у відповідності з положеннями частини 13.1. статті 13 цього договору, згідно якого майно і грошові кошти, створені, одержані або придбані Учасниками в процесі спільної діяльності і оприбутковані на окремий баланс, складає їх спільну часткову власність.

Отже, зважаючи на вчинення сторонами у справі конклюдентних дій на виконання оспорюваного договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності заявлених позивачем вимог та відмови в їх задоволенні.

Доводи скаржника про неукладеність оспорюваного договору, оскільки, як стверджує останній, договір містить факсимільне відтворення підписів Наслєднікова С.В. та Пустоварова В.М., колегія суддів відхиляє та находить правильною позицію суду першої інстанції щодо відхилення клопотання позивача про призначення у справі судової експертизи для з'ясування питання про виконання підписів на договорі купівлі-продажу №5/35-г від 10.07.2013 вищевказаними особами, адже візуальне спостереження таких підписів на договорі, акті приймання-передачі природного газу, додатку до договору свідчить про їх відмінність та неідентичність.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм, колегія суддів дійшла висновку про правомірність оспорюваного договору купівлі-продажу та відсутність у даному випадку обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним.

Господарський суд у відповідності до статті 43 Господарського процесуального кодексу України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 24.12.2014 у справі №910/23619/14 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «Торговий дім «КИЇВГАЗЕНЕРГО» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 96, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім „КИЇВГАЗЕНЕРГО" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2014 року у справі №910/23619/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від від 24.12.2014 року у справі №910/23619/14 залишити без змін.

3. Матеріали №910/23619/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді В.Г. Суховий

Г.А. Жук