ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2015 р. Справа № 922/1660/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників сторін:

позивача - Уколова М.В. (довіреність від 14.01.2015 року),

відповідача - Шевченко К.І. (довіреність №49 від 14.01.2015 року),

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх.2761Х/1-38) на рішення господарського суду Харківської області від 20.04.2015 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвент Груп", м.Маріуполь

до Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря", м.Харків

про стягнення 185416,59 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвент Груп" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря", в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 160429,20 грн., інфляційні втрати в сумі 22460,09 грн. та 3% річних в сумі 2527,30 грн., а всього 185416,59 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.04.2015 року у справі № 922/1660/15 (суддя Светлічний Ю.В.) позов задоволено.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначає, що відповідно до п.3.3 договору, сертифікат відповідності надається на товар, що підлягає обов'язковій сертифікації, а товари, поставлені позивачем по спірним накладним, не підлягають обов'язковій сертифікації, у зв'язку із чим вважає доводи апелянта необґрунтованими. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

09.12.2013 року між ТОВ "Донбас пром оіл", (по стачальник) та Публічним акціонерним товариством "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" (покупець) укладено договір №12 (а.с.11).

На підставі протоколу Загальних зборів учасників ТОВ «Донбас пром оіл» від 05.01.2015 р. №05/01» найменування підприємства змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвест груп", у зв'язку з чим стороною договору є ТОВ «Інвест груп» (а.с.27).

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобов'язався передати в обумовлені цим догово ром строки покупцю продукцію та/або товар, а покупець зобов'язався прийн яти вказаний товар та сплатити за нього узгоджену суму.

Кількість, ціна та асортимент това ру визначається специфікаціями, які є складовими та невід'ємними частинами цього догово ру (п. 1.2. договору).

Згідно п.3.1 договору, «погодженою партією товару» є кількість та асортимент товарів, зазначених в конкретній специфікації.

В п.3.4 договору сторони узгодили, що обов'язок поставки вважається виконаним з моменту прийняття партії товару і наданні всіх належних чином оформлених документів відповідно до п.3.3 договору.

Відповідно до п.4.1 договору, ціна товару за одиницю і по позиціям вказується в специфікаціях до договору.

Порядок оплати передбачений в п.4.3 договору, згідно якого оплата здійснюється протягом 40 календарних днів з дати поставки кожної конкретної узгодженої в специфікації партії товару.

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2014 року, а в частині виконання зобов'язань - до повного та належного їх виконання (п. 8.2 договору).

15.07.2014 року сторони підписали специфікацію №10 до договору, в якій обумовили здійснити поставку товару в липні 2014 року, на загальну суму 156600 грн. (а.с.15).

На виконання умов вказаної специфікації, позивач поставив відповідачу товар на суму 156600 грн., що підтверджується накладною №ПРН+У567670 від 17.07.2014 року (а.с.17).

Крім того, 29.07.2014 року сторони підписали специфікацію №11 до договору, в якій узгодили поставку товару в липні-серпні 2014 року на суму 3829,20 грн. (а.с.16).

Відповідно до вказаної специфікації, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3829,30 грн., що підтверджується накладною №ПРН+У568511 від 31.07.2014 року (а.с.20).

Як зазначає позивач, відповідач, в порушення п.4.3 договору, вартість поставленого товару не оплатив, у зв'язку з чим 03.02.2015 року позивач вручив відповідачу претензію №20775/2014 від 23.12.2014 року з вимогою сплатити заборгованість в сумі 160429,20 грн. у 7-денний строк з моменту отримання претензії (а.с.23).

Позивач вказує, що відповідач не виконав вимоги претензії, суму боргу не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача 160429,20 грн. основного боргу, інфляційні втрати в сумі 22460,09 грн. та 3% річних в сумі 2527,30 грн., а всього 185416,59 грн.

Судова колегія приймає до уваги наступне.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до п.4.3 договору, оплата здійснюється протягом 40 календарних днів з дати поставки кожної конкретної узгодженої в специфікації партії товару.

Таким чином, строк оплати поставленого за накладною №ПРН+У567670 від 17.07.2014 року сплинув 26.08.2014 року.

Кінцевий строк оплати за накладною №ПРН+У568511 від 31.07.2014 року -09.09.2014 року.

Сума боргу відповідача підтверджується наданим позивачем матеріалами (договором, специфікаціями, накладними, розрахунком ціни позову).

Відповідач в добровільному порядку суму основного боргу не сплатив, не представив суду доказів погашення боргу.

Враховуючи непогашення відповідачем суми основного боргу, вказаної позивачем, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 160429,20 грн.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобов'язання, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з вересня 2014 року по січень 2015 року в розмірі 22460,09 грн. (за поставкою 17.07.2014 року в сумі 21924 грн., за поставкою 31.07.2014 року - 536,09 грн.) та 3 % річних в загальній сумі 2527,30 грн.: за період з 27.08.2014 року по 06.03.2015 року в сумі 2471,28 грн., за період з 10.09.2014 року по 06.03.2015 року в сумі 56,02 грн.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції неправомірно відхилив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та не створив належні умови відповідачу для участі в розгляді справи, поданні відповідних доказів, ознайомлення з матеріалами справи.

Колегія суддів враховує, що відповідач не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - четвертою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України).

В клопотанні №867 від 14.04.2015 року про відкладення судом першої інстанції розгляду справи, відповідач не довів суду неможливість заміни представника та неможливість розгляду справи без участі його представника.

Крім цього, за приписами статті 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.03.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено її розгляд на 20.04.2015 року.

Вказана ухвала отримана відповідачем 27.03.2015 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.39).

Таким чином, судом першої інстанції надано сторонам достатньо часу для підготовки та участі в розгляді справи, у зв'язку з чим відповідач не був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи, надати суду відзив, необхідні докази для обґрунтування своєї позиції по справі.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, апеляційний суд приходить до висновку про створення судом першої інстанції належних умов сторонам для участі в розгляді справи та надання доказів в обґрунтування своєї правової позиції по справі.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що під час здійснення відвантаження товару, позивач, в порушення п.3.3 договору не передав відповідачу частину товаросупровідних документів, а саме сертифікати якості, сертифікати відповідності на товар, технічне описання товару, що свідчить про неналежне виконання позивачем умов договору та унеможливлює виконання відповідачем обов'язку з оплати товару.

Колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п.3.3 договору, постачальник зобов'язується одночасно з відвантаженою партією товару надати покупцю (його представнику) наступні документи:

-рахунок-фактуру на товар;

-сертифікат (посвічення) якості чи технічне описання товару, видане виробником;

-накладні на товар;

-сертифікат відповідності (якщо товар підлягає обов'язковій сертифікації);

-копії залізничних квитанцій або відповідні товаросупровідні документи;

-податкову накладну, оформлену у відповідності з вимогами Податкового кодексу України.

В п.3.4 договору сторони узгодили, що обов'язок поставки вважається виконаним з моменту прийняття партії товару і наданні всіх належних чином оформлених документів відповідно до п.3.3 договору.

Відповідно до п.3.5 договору, покупець вправі відмовитися від приймання товару у разі ненадання постачальником всіх або частини документів, вказаних в п.3.3 договору.

Пунктом 3.6 договору сторони передбачили, що у разі поставки товару, що не відповідає умовам договору (по якості, комплектності, номенклатурі, упаковки) або супровідним документам…та в інших випадках, коли покупець вправі відмовитись від прийому товару, такий товар приймається покупцем на відповідальне зберігання на строк, необхідний для усунення перешкод в його прийманні. Постачальник зобов'язаний за свій рахунок протягом 3 робочих днів або в інший строк, письмово узгоджений сторонами, з моменту відправлення йому відповідного повідомлення покупця виконати вказані в повідомленні вимоги…про надання відсутніх документів

Як свідчать матеріали справи, поставлений позивачем товар був прийнятий відповідачем без зауважень, що підтверджується підписаними сторонами накладними №ПРН+У567670, №ПРН+У568511, довіреностями на отримання товару №951 від 17.07.2014 року, №1008 від 09.08.2014 року. Представники обох сторін в судовому засіданні 28.05.2015 року пояснили, що товар був прийнятий покупцем повністю, а не на відповідальне зберігання. Крім того, представник відповідача пояснив, що позивачу при поставці товару всі необхідні документи були передані. Відповідач не спростував вказані доводи.

Крім того, у разі поставки товару, що не відповідає умовам договору ( в тому числі щодо відсутності передбачених договором документів), відповідач вправі відмовитись від прийому товару та здійснити дії, передбачені п.3.6 договору, однак в матеріалах справи відсутні докази відмови відповідача від прийому товару та прийняття його на відповідальне зберігання.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Харківської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.04.2015 року у справі №922/1660/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови у справі № 922/1660/15 підписано 29.05.2015 року

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.