РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2015Справа №910/3954/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Альфа ЛТД»

До Публічного акціонерного товариства «Банк Форум»

Третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

Про визнання зобов'язання припиненим

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача Юрченко В.О., довіреність № б/н від 16.03.2015

від відповідача Сова Н.В., довіреність № 10/00-03 від 21.01.2015

від третьої особи Костюков Д.І., довіреність № 09-8841/14 від 03.10.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Альфа ЛТД» (далі - позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - відповідач) про визнання зобов'язання припиненим.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідач безпідставно не визнає припиненим зобов'язання позивача за кредитним договором № 0007/11/21-KLI від 08.04.2011р.

Ухвалою суду від 23.02.2015р. порушено провадження у справі № 910/3954/15-г та призначено розгляд на 03.04.2015 р.

02.04.2015р. відповідач подав через канцелярію суду відзив та клопотання про залучення до участі у справі третьої особи на боці відповідача.

03.04.2015р. представник відповідача підтримав подане клопотання про залучення третьої особи, а саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Суд вирішив задовольнити таке клопотання представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі та підтримав позовні вимоги у повному обсязі, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Суд відклав розгляд справи на 18.05.2015р.

15.05.2015р. відповідач подав через канцелярію суду документи по справі.

18.05.2015р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, надав додаткові документи по справі.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Представник третьої особи надав пояснення по справі, проти позову заперечив, надав клопотання про відкладення розгляду.

Суд відмовив у задоволенні клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи та вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.04.2011р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 0007/11/21-KLI та іпотечний договір № 0007-Z.

08.04.2014р. між позивачем та відповідачем укладено договір банківського рахунку № 02/72100/03.

За вказаним кредитним договором у позивача перед відповідачем була наявна заборгованість у розмірі 158 491,80 грн., при цьому на рахунку позивача № 9700, який було відкрито на виконання умов договору банківського рахунку № 02/72100/03 від 08.04.2014р. обліковувалась сума коштів у розмірі 158 600,43 грн.

За умовами п.1.4 кредитного договору, кредитні кошти надаються строком до 05.04.2014р.

Позивач, беручи до уваги наявну кредитну заборгованість та наявність коштів на його банківському рахунку розташованому у відповідача, кількість яких могла покрити наявну заборгованість, направив на адресу відповідача заяву № 109 від 11.04.2014р., в якій повідомив відповідача про припинення зобов'язання за кредитний договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідач відмовився визнати припиненими зобов'язання позивача за кредитним договором, внаслідок чого позивач подав на розгляд суду позов, в якому просив суд визнати припиненим зобов'язання за кредитним договором № 0007/11/21-KLI від 08.04.2011р., визнати відсутнім у відповідача права на стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором та визнати припиненими зобов'язання за іпотечним договором № 0007-Z від 08.04.2011р.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову позивача, виходячи з наступного.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14.03.2014 № 14 "Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації" у публічного акціонерного товариства "Банк Форум" запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 14 березня 2014 року по 13 червня 2014 року.

Крім того, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.06.2014 № 49 "Про початок ліквідації ПАТ "Банк Форум" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію" на підставі Постанови Правління Національного банку України від 13.06.2014 № 355 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк "Форум" вирішено розпочати ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Форум" відповідно до плану врегулювання з 16 червня 2014 року.

Тобто, станом на момент звернення позивача з позовом до суду у відповідача запроваджена тимчасова адміністрація, а на момент вирішення спору - відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

За загальним правилом, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Тому, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до п. 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з п. 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

А тому, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Разом із цим, указаний Закон не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п. 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи вищезазначене, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 ЦК України, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

Тому, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача під часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Розглядаючи спір по суті, судом враховано, що відповідно до пункту третього частини 2 статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на зарахування зустрічних вимог позивача,шляхом погашення кредитної заборгованості.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку) у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Тому, враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача переказати грошові кошти за платіжним дорученням № 90 від 18.03.2014р. не підлягають задоволенню.

Крім того, слід зазначити, що Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" такого способу задоволення вимог кредиторів як перерахування грошових коштів, які містяться на рахунку кредитора в рахунок погашення його зобов'язань по кредитному договору не передбачено. Так, зазначений Закон передбачає єдиний порядок задоволення вимог кредиторів, який полягає в заявлені кредиторами вимог до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку та акцептування вимог Уповноваженою особою.

Також п.4 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що зарахування зустрічних однорідних вимог під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.10.2011р. № 3-112гс1.

При цьому суд зауважує й на тому, що ст.. 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність», юридична особа набуває статусу банку і право на здійснення банківської діяльності виключно після отримання банківської ліцензії та внесення відомостей про неї до Державного реєстру банків. Проте у відповідача, згідно рішення НБУ було відкликано банківську ліцензію, внаслідок чого відповідач позбавлений можливості здійснювати будь-яку банківську діяльність.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором № 0007/11/21-KLI від 08.04.2011р., визнати відсутнім у відповідача права на стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором та визнати припиненими зобов'язання за іпотечним договором № 0007-Z від 08.04.2011р. не підлягають задоволенні.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено: 25.05.2015р.)

Суддя Мельник В.І.