РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Справа № 903/167/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Саврій В.А. ,

судді Тимошенко О.М.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: Захарчук Н.В. (довіреність №б/н від 18 травня 2015 року)

відповідача: не з'явився

третьої особи: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу позивача Волинського обласного центру зайнятості на рішення господарського суду Волинської області від 02.04.15 року у справі №903/167/15 (суддя Гарбар І.О.)

за позовом Волинського обласного центру зайнятості

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-вишукувальний інститут "Волиньагропроект"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державна фінансова інспекція у Волинській області

про стягнення 26922 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області (суддя Гарбар І.О.) від 02 квітня 2015 року у справі №903/167/15 у задоволені позову Волинського обласного центру зайнятості (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-вишукувальний інститут "Волиньагропроект" (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державна фінансова інспекція у Волинській області про стягнення 26922,00 грн. відмовлено /а.с.150-152/.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що оскільки між сторонами у справі, було укладено договір №128/102 від 24.07.2009 року про оплатне виконання замовлення на будівництво об'єкта, а кошти, які Волинський обласний центр зайнятості просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-вишукувальний інститут "Волиньагропроект", отримано останнім як оплату виконаних за договором робіт, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач - Волинський обласний центр зайнятості звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №1416/04-20 від 17.04.2015 року, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 02 квітня 2015 року у справі №903/167/15 та ухвалити нове рішення, яким позов Волинського обласного центру зайнятості до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-вишукувальний інститут «Волиньагропроект» про стягнення 26922 грн. задоволити повністю /а.с. 158-162/. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт вважає, що судом було неповно досліджено докази і встановлено обставини у справі та порушено норми матеріального права. Зокрема, апелянт зазначає, що судом було залишено поза увагою Акт ревізії фінансово-господарської діяльності Волинського обласного центру зайнятості від 17.01.2012 року №040-24/001, на підставі якого прийнято письмову вимогу від 23.02.2012 року №03-040-14-14/1603 «Про усунення порушень». Волинським окружним адміністративним судом та Львівським апеляційним адміністративним судом вимогу ДФІ у Волинській області визнано законною, а згідно статті 15 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими. Судом не було також враховано приписи частин 2 та 3 статті 1212 Цивільного кодексу України, які передбачають, що положення частин 1 цієї статті застосовуються при поверненні виконаного однією із сторін у зобов'язанні незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28 квітня 2015 року у справі №903/167/15 апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено дату судового засідання на 20 травня 2015 року /а.с. 157/.

Від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-вишукувальний інститут «Волиньагропроект» надійшов відзив №83/1-12 від 07.05.2015 року на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін /а.с. 168-169/. Зазначає, що відповідач виконав свої зобов'язання по договору відповідно до завдання замовника. Претензій щодо неналежної якості робіт чи несвоєчасного їх виконання від позивача не надходило. Таким чином, кошти отримані Товариством як оплата вартості робіт відповідно до умов договору, набуті за наявності правової підстави - договору, а тому не можуть бути витребувані відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно отримане майно.

Розпорядженням Голови Рівненського апеляційного господарського суду від 19 травня 2015 року у справі №903/167/15, у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Дужича С.П. та відповідно до затверджених складів колегій, внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Саврій В.А., суддя Тимошенко О.М.

Безпосередньо в судовому засіданні представник позивача повністю підтримала вимоги і доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином /а.с. 165, 167/.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представників відповідача та третьої особи за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог статті 101 ГПК України.

Крім того, відповідно до пункту 6 ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 28 квітня 2015 року явка представників сторін визначалась на їх розсуд.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24.07.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-вишукувальний інститут "Волиньагропроект" та Волинським обласним центром зайнятості укладено договір №128/102 на виготовлення проектно - кошторисної документації (науково-технічної продукції) по об'єкту: "Районний центр зайнятості в м.Рожище" на загальну суму 45594 грн. /а.с. 59-61/.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з договору. Між сторонами зобов'язання виникло з договору підряду №128/102 від 24.07.2009 року.

Відповідно до пункту 1.1 Волинський обласний центр зайнятості (Замовник) доручає, а ТОВ «ПВІ «Волиньагропроект» (Виконавець) приймає на себе виконання робіт на об'єкт: "Районний центр зайнятості в м. Рожище (внесення змін)".

Пунктом 2.2. даного договору вказано, що загальна вартість робіт за цим договором становить 45594 грн.

Пунктами 3.1 та 3.2 договору було передбачено порядок здачі і приймання робіт, а саме виконавцем складаються акти виконаних обсягів робіт та повідомляється замовника. Замовник може особисто прибути в Інститут для перевірки фактичного обсягу виконаних робіт. Передача виконаних робіт оформляється актом здачі-приймання науково-технічної продукції з додатком до акта передачі після повної оплати виконаних робіт.

Отже, сторони погодили, уклали та підписали договір про надання послуг, в якому зазначено зокрема предмет договору та вартість надання послуг.

Підставою для укладення договору був лист-замовлення Волинського обласного центру зайнятості від 21.07.2009 року за №2845/17-3 та надане позивачем завдання на проектування /а.с. 72-73/.

На виконання умов вищевказаного договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-вишукувальний інститут "Волиньагропроект" виконало свої зобов'язання по договору відповідно до завдання позивача. Вартість робіт була визначена згідно вимог ДБН Д. 1.1.7-2000 "Правила визначення вартості проектно - вишукувальних робіт для будівництва, що здійснюється на території України", затверджених наказом Держбуду України від 14.12.2000 року №285 /а.с. 63-66/.

28 липня 2009 року між ТОВ «ПВІ «Волиньагропроект» та Волинським обласним центром зайнятості було складено акт №181 здачі-приймання науково-технічної продукції по договору №128 від 24 липня 2009 року на суму 45594 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

В даному випадку між сторонами укладений договір підряду щодо будівництва об'єкта: "Районного центру зайнятості в м. Рожище (внесення змін)".

Згідно статті 883 Цивільного кодексу України, підрядник відповідає за недоліки збудованого об'єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини. За невиконання або неналежне виконання обов'язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Статтею 853 Цивільного кодексу України, передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

У відповідності до статті 852 Цивільного кодексу України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 857 Цивільного кодексу України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові.

Відповідно до статті 858 Цивільного кодексу України, якщо роботи виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; пропорційного зменшення ціни роботи; відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які від відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов'язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Таким чином, відповідальність підрядника за неналежну якість роботи визначена спеціальними нормами, які регулюють відносини за договорами підряду.

23 лютого 2012 року Державною фінансовою інспекцією у Волинській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Волинського обласного центру зайнятості за період з 01.01.2009 року по 01.10.2011 року, про що складено відповідний акт /а.с. 37-38/.

Таким чином, предметом спору у даній справі є обов'язок відповідача повернути позивачу грошові кошти у розмірі 26922,00 грн., які були перераховані згідно договору №128/102 від 24.07.2009 року.

Як встановлено судами обох інстанцій, позивач наполягає на стягненні з відповідача 26922,00 грн. на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України як отриманих без достатньої правової підстави.

Главою 83 Цивільного кодексу України передбачені загальні положення про набуття, збереження майна, отриманого без належних правових підстав.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами у справі, було укладено договір №128/102 від 24.07.2009 року про оплатне виконання замовлення на будівництво об'єкта, а кошти, які Волинський обласний центр зайнятості просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-вишукувальний інститут "Волиньагропроект", отримано останнім як оплату виконаних за договором робіт, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Договір підряду №128/102 від 24.07.2009 року предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був (доказів судам не надано).

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України №5006/18/13/2012 від 22.01.2013 року, у постанові Вищого господарського суду України від 19.11.2014 року у справі №5004/508/12.

Частиною 3 статті 82 ГПК України передбачено, що обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, господарський суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, які викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 111-16 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх судів України.

Волинським обласним центром зайнятості, всупереч вимогам статей 22, 1166 Цивільного кодексу України, не доведено у чому полягає протиправна поведінка відповідача, якими своїми діями чи бездіяльністю відповідач спричинив заподіяння збитків позивачу, не встановлено причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками та не вказано у чому саме полягає вина відповідача у заподіянні збитків позивачу.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1)повернення виконаного за недійсним правочином; 2)витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3)повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти як: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 17.06.2014 року у справі № 13/096-12.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 02.10.2013 року у справі № 6-88цс13.

Аналогічну правову позицію про те, що кошти, які отримано як оплату виконаних за договором робіт не можна витребувати відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно сплачені викладено у постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 року у справі №5006/18/13/2012, та про те, що кошти, які було отримано як оплата за продукцію відповідно до умов договору, не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення, оскільки такі кошти набуто за наявності правової підстави - постанова Верховного Суду України від 17.06.2014 року у справі №13/096-12.

Згідно статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що у задоволені позовної заяви Волинського обласного центру зайнятості до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-вишукувальний інститут "Волиньагропроект", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державна фінансова інспекція у Волинській області про стягнення 26922,00 грн. слід відмовити.

Посилання апелянта на Акт ревізії фінансово-господарської діяльності Волинського обласного центру зайнятості від 17.01.2012 року №040-24/001 як на доказ, на підставі якого необхідно стягнути з відповідача кошти не приймається колегією суддів до уваги, оскільки акт фінансової інспекції не є належним і допустимим доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором і завдання позивачеві збитків.

Інші доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, які відповідно до статей 33, 34 ГПК України засвідчують певні обставини і на яких ґрунтується висновок суду.

Відповідно до пункту 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 02.04.15 року у справі №903/167/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Волинського обласного центру зайнятості - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 903/167/15 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Тимошенко О.М.