КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2015 р. Справа№ 907/1182/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін: від позивача - не з'явився;

від відповідача - Змієвський О.А.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНО Меблі Лтд»

на рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2015р.

по справі № 907/1182/14 (суддя - Стасюк С.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНО Меблі Лтд»

до публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»

про стягнення 38 651,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.03.2015р. у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНО Меблі Лтд» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2015р. у справі №907/1182/14 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНО Меблі Лтд» прийнято до провадження.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2015р., враховуючи перебування судді Кропивної Л.В. у відпустці, для розгляду даної справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Пашкіна С.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2015р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНО Меблі Лтд» на рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2015р. по справі № 907/1182/14 прийнято до провадження у визначеному складі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНО Меблі Лтд» своїх представників в судове засідання не направило, про причини неявки суд не повідомило, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлено.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

За таких обставин, справа розглядається за відсутності представників позивача, який належним чином повідомлений.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.12.2010р. між публічним акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНО Меблі Лтд» (клієнт) укладено Договір банківського рахунку № ЛЦЗ/05/1092986, за умовами якого Банк зобов'язується відкрити клієнту поточний рахунок. Приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, що надходять клієнту , виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з поточного рахунка та проведення інших операцій за поточним рахунком відповідно до умов цього договору та вимог законодавства України. /а.с. 14/.

Згідно довідки банку про рух коштів по рахунку за період з 16.09.2014 року по 17.09.2014 року на особовий рахунок позивача надішли грошові кошти в розмірі 38 678,40 доларів США. /а.с.22/.

Пунктом 2 постанови Правління Національного банку України № 515 від 20.08.2014 року «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» установити вимогу щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб-підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Згідно з п. 5.2. Договору клієнт може купувати, продавати та обмінювати іноземну валюту відповідно до порядку та умов передбачених цим договором, іншими договорами клієнта з банком та згідно із законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України.

На виконання постанови Правління Національного банку України № 515 від 20.08.2014 року «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» 17.09.2014 року кошти в розмірі 38 678,40 доларів США були продані відповідачем по курсу 12,9 грн. за 1 долар США. Після чого на рахунок позивача були зараховані кошти в розмірі 498 602,09 грн. Така сума отримана в результаті продажу валюти по курсу 12,9 грн. за 1 долар США, з вирахуванням комісії за послуги продажу валюти уповноваженим банком в сумі 349,27 грн.

Позивач стверджує, що станом на 17.09.2014 року середній мінімальний курс на міжбанківському ринку за 1 долар США становив 13,7 грн., середній максимальний, відповідно 13,9 грн.

Як зазначає позивач, відповідач, всупереч інтересам позивача продав іноземну валюту за надзвичайно низьким курсом, внаслідок чого позивачу завдано збитків в розмірі 38 651,33 грн.

Згідно пункту 5.2. Інструкції про прядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 поточний рахунок в іноземній валюті відкривається суб'єкту господарювання для зберігання грошей і проведення розрахунків у межах законодавства України в безготівковій та готівковій іноземній валюті, для здійснення поточних операцій, визначених законодавством України, для здійснення інвестицій за кордон, розрахунків за купівлю-продаж облігацій зовнішньої державної позики України, для зарахування, використання і погашення кредитів (позик, фінансової допомоги) в іноземній валюті, для надходження іноземних інвестицій в Україну відповідно до законодавства України, а також для проведення операцій, передбачених генеральною ліцензією Національного банку на здійснення валютних операцій.

Відповідно до пункту 5.3. зазначеної Інструкції кошти в іноземній валюті, перераховані з-за кордону нерезидентом, зараховуються на поточні рахунки резидентів - юридичних осіб через розподільчі рахунки.

За умовами Договору Банк не несе відповідальності за будь-який ризик, що виникає в результаті коливання курсів валют, під час виконання міжнародних платежів та валютних операцій, такий ризик покладається виключно на клієнта. (п. 5.4. Договору).

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За статтею 22 Цивільного кодексу України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до п.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно вимог даної статті підставою відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавала шкоди. Завдання шкоди містить наступні елементи: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між двома першими елементами та вина завдавала шкоди.

Відповідальність настає лише з вини заподіювача шкоди, тобто відсутність у діях умислу звільняє її від відповідальності.

Так, відповідно до постанови Національного банку України №515 від 20.08.2014р. надходження в іноземній валюті, зазначені в абзаці першому цього пункту, підлягають обов'язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України, у тому числі безпосередньо Національному банку України, у розмірі 100 відсотків.

Уповноважений банк зобов'язаний попередньо зараховувати надходження в іноземній валюті, на які згідно з абзацом першим цього пункту поширюється вимога щодо обов'язкового продажу, на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 «Розподільчі рахунки суб'єктів господарювання» (далі - розподільчий рахунок).

Уповноважений банк зобов'язаний здійснити обов'язковий продаж надходжень в іноземній валюті згідно з вимогами цього пункту:

без доручення клієнта;

виключно на наступний робочий день після дня зарахування таких надходжень на розподільчий рахунок.

Відповідач, як уповноважений Банк, керуючись Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затверджений постановою Правління Національного банку України №496 від 12.11.2003р. та враховуючи лист Національного банку України №19-102/42304 від 05.08.2014р., застосував курс 12,98 грн./дол.США, який був офіційно встановлений НБУ з 13:00 16.09.2014р. до 13:00 17.09.2014р.

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення відповідача покладено на позивача, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. При цьому такий зв'язок між порушенням та збитками має бути прямим та безпосереднім.

Таким чином, позивачем, в порушення ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, не доведено наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову про стягнення 38 651,33грн. збитків.

Дослідивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд доходить до висновку, що господарським судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

За наведених у даній постанові обставин, Київський апеляційний господарський суд доходить до висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2015р. у справі №907/1182/14.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2015р. у справі №907/1182/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №907/1182/14 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Смірнова