КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Справа№ 910/2642/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Тимченко Ю.О., дов. від 26.03.2015,

від відповідача Салієнко І.Л. - директор,

Рябокінь Р.М., дов. від 29.01.2015 №29/1-15,

Озоліна Л.І., дов. від 09.02.2015 №9/2-15,

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Ельтон-Дніпро» Закритого акціонерного товариства «Ельтон»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2015

(дата підписання - 10.04.2015)

у справі №910/2642/15-г (суддя Марченко О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

до Дочірнього підприємства «Ельтон-Дніпро» Закритого акціонерного товариства «Ельтон»

про визнання права на оренду та усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (далі - позивач) до Дочірнього підприємства «Ельтон-Дніпро» Закритого акціонерного товариства «Ельтон» (далі - відповідач) про визнання права на оренду та усунення перешкод у користуванні майном задоволено.

Визнано за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 право користування орендованим нерухомим майном - приміщенням площею 44 м2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на умовах укладеного Дочірнім підприємством "Ельтон-Дніпро" Закритого акціонерного товариства "Ельтон" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 договором суборенди від 15.11.2014 № 1.

Стягнуто з Дочірнього підприємства "Ельтон-Дніпро" Закритого акціонерного товариства "Ельтон" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 1218,00 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що, на думку відповідача, договір суборенди є правомірно розірваним в односторонньому порядку з його ініціативи, з дотриманням умов договору щодо розірвання правочину. Крім того, відповідач зазначає, що позивач продовжує проводити свою господарську діяльність в орендованому приміщенні без правових на те підстав; кінцеві розрахунки не провів, майно не вивіз, приміщення не передав.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2015 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 27.05.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 27.04.2015) позивачу та відповідачу - 30.04.2015, долучені до матеріалів справи.

26.05.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач надав відзив на апеляційну скаргу.

27.05.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відповідач подав додаткові пояснення до апеляційної скарги.

У судовому засіданні 27.05.2015 представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У частині 1 статті 762 ЦК України зазначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч.2,3 ст. 774 ЦК України строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.11.2014 між позивачем (орендар) та відповідачем (орендодавець) укладено договір суборенди №1 (далі - договір), відповідно до якого орендодавець зобов'язується передати суборендарю, а суборендар зобов'язується прийняти у тимчасове, платне користування об'єкт нерухомого майна, а саме: приміщення площею 44 кв.м., розташоване в будинку за адресою: м. Київ, вуд. Хрещатик, 21-А (п.1.1 договору).

Строк оренди встановлюється з 15.11.2014 по 30.11.2015 включно з правом пролонгації (п.3.1 договору).

Орендна плата на місяць за орендоване приміщення складає 13200,00 грн (п.5.1 договору).

Приміщення було передано відповідачем позивачу, що підтверджується актом прийому-передачі приміщення в суборенду від 15.11.2014.

Матеріали справи свідчать, що позивач на виконання умов договору вчасно здійснював оплати за оренду приміщенням за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року, що підтверджується квитанціями від 12.12.2014 №12932868 в сумі 6600,00 грн за листопад 2014 року (з 15.11.2014 по 30.11.2014), від 12.12.2014 №12932894 на суму 13200,00 грн за грудень 2014 року, від 12.01.2015 №13055125 на суму 13200,00 грн за січень 2015 року, від 25.02.2015 №13279122 на суму 13200,00 грн за лютий 2015 року.

Відомості оплат, надані позивачем, які підтверджують готівкову оплату за оренду в доларах США не беруться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки п.5.5 договору передбачено оплату за користування орендованим приміщенням шляхом перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок орендодавця у гривнях.

20.12.2014 відповідач звернувся до позивача з листом №20/12-14-1, в якому повідомив без зазначення причини, що договір суборенди розірвано достроково та просив повернути орендоване приміщення. Лист отримано позивачем 22.12.2014.

12.01.2015 відповідач звернувся до позивача з листом №12/1-15-1, де повторно без зазначення причини зазначив про розірвання договору суборенди та вказав, що з 20.01.2015 не допустить працівників магазину до орендованого приміщення.

У відповідь позивач надіслав лист №01/01-2015, в якому вказав, що вимога щодо звільнення приміщення 20.01.2015 безпідставна та задоволенню не підлягає.

15.01.2015, 19.01.2015, 27.01.2015 та 06.02.2015 відповідач надсилав позивачу листи №15/1-15-1, №19-1-15-1, №27/1-15-1, №6/2-15-1, в яких повідомляв про розірвання ним договору та висував вимоги про кінцеві розрахунки, повернення приміщення та вивезення обладнання.

Слід наголосити, що усі листи відповідача про розірвання договору суборенди не містять причини прийняття суборендодавцем такого рішення.

Кошти, отримані від позивача як орендна плата за січень 2015 року та лютий 2015 року в сумі 13200,00 грн були повернуті відповідачем як помилково перераховані в зв'язку з розірванням договору. Грошові кошти в сумі 6177,00 грн за комунальні послуги були зараховані відповідачем.

Позивач, не визнаючи договір розірваним, звернувся до суду першої інстанції з позовом про визнання права на оренду та усунення перешкод у користуванні майном.

Місцевим господарським судом задоволено позов, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (ст.611 ЦК України).

У частині 1 ст.615 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Частинами 1, 3 ст.651, ст.653 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Статтею 782 ЦК України встановлено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу (ч.3 ст.291 Господарського кодексу України).

Наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача (ст.783 ЦК України).

У п.9.2 договору вказано, що орендодавець має право достроково розірвати договір в односторонньому порядку у таких випадках:

ухилення суборендаря від підписання акту приймання-передачі приміщення в оренду в строки, що визначені в п. 4.1 договору;

систематичне прострочення сплати або часткової несплати (два і більше разів підряд) суборендарем орендної плати або інших платежів, передбачених договором, у розмірі і в строки, передбачені договором, більш, ніж на 10 банківських днів та/або попереднього платежу відповідно до пункту 5.3.1 договору на строк більше ніж 10 (десять) банківських днів;

використання суборендарем приміщення не за призначенням, у тому числі у випадку здачі приміщення в суборенду третім особам без згоди суборендаря;

погіршення технічного стану орендованого приміщення, яке сталося в результаті винних дій суборендаря;

у випадку, якщо суборендар не почав здійснювати свою діяльність відповідно до умови пункту 2.1 договору;

у зв'язку з відчуженням орендованого приміщення або його частини;

в інших випадках за умови завчасного, за 1 місяць попередження про це суборендаря;

У випадку розірвання договору за ініціативою орендодавця останній направляє або вручає суборендареві письмову вимогу про розірвання договору із зазначенням строку, впродовж якого суборендар зобов'язаний повернути орендоване приміщення орендодавцю за актом приймання-передачі приміщення з оренди та провести кінцеві розрахунки. При цьому, у випадках передбачених підпунктами 9.2.1-9.2.5 договору, останній вважається розірваним з моменту направлення або вручення вимоги суборендарю, а у випадку ухилення суборендаря від отримання кореспонденції від орендодавця - з дня направлення такої вимоги. У випадку, передбаченому підпунктами 9.2.6-9.2.7 договору, останній вважається розірваним після закінчення 1 місяця з моменту направлення або вручення вимоги суборендарю, а у випадку ухилення суборендаря від отримання кореспонденції від орендодавця - після закінчення 1 місяця з дня направлення такої вимоги (пункту 9.3 договору).

Договір може бути розірвано достроково також в інших випадках, передбачених договором та чинним законодавством України, в тому числі у будь-який час за взаємною згодою сторін (пункт 9.10 договору).

Слід звернути увагу, що усі листи відповідача про розірвання договору суборенди не містять причини прийняття ним такого рішення.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що підставою для розірвання договору суборенди було прийняття рішення про перепланування магазину «Перлина», облаштування у ньому додаткових місць для проведення акцій, презентацій, рекламних заходів, відведення презентаційної зони для покупців тощо.

Однак, суд апеляційної інстанції наголошує, що підставою для дострокового розірвання договору суборендодавцем в односторонньому порядку може бути порушення істотних умов договору суборендарем, що передбачено законодавством України та договором. В іншому випадку на розірвання договору необхідна згода суборендаря.

Як зазначалось вище, відповідач, хоч і дотримався процедури повідомлення позивача про розірвання договору, проте жодного разу не вказав підставу розірвання з ним правочину та не обґрунтував вимогу про дострокове повернення приміщення.

Відповідач, повертаючи грошові кошти, сплачені позивачем в якості орендної плати, необґрунтовано посилається на непроведення ФОП ОСОБА_6 кінцевих розрахунків.

Крім того, п. є) п.6.1 договору передбачено, що орендодавець зобов'язаний виступати з ініціативою про внесення змін в договір суборенди або його розірвання у випадку погіршення стану приміщення у результаті його неналежного використання чи невиконання умов договору.

Відповідачем не надано доказів порушення позивачем істотних умов договору, невнесення ним орендної, неналежне використання ним орендованого приміщення, погіршення стану приміщення тощо.

Оскільки відповідач є орендарем приміщення, що здає в суборенду, на підставі договору оренди від 01.11.2014 №65/ОР, укладеного з ПАТ «АК «Перлина», то ДП «Ельтон-Дніпро» ЗАТ «Ельтон» не доведено належними доказами, що магазин «Перлина» дійсно готується до переобладнання (письмове прийняття рішення власником приміщення тощо).

Невмотивована вимога про розірвання договору суборенди вважається такою, що порушує права позивача як суборендаря.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що відповідач безпідставно вважає договір суборенди розірваним, оскільки ним не дотримано вимог законодавства щодо розірвання договору.

Доводи відповідача про існування боргу у позивача за користування приміщенням не приймається судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки дане питання не є предметом розгляду справи.

З огляду на викладене вище, договір суборенди вважається таким, що діє на умовах, визначених сторонами 15.11.2014.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Ельтон-Дніпро» Закритого акціонерного товариства «Ельтон» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 у справі №910/2642/15-г - без змін.

2. Матеріали справи №910/2642/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай