КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа№ 910/2481/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Федорчука Р.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Сухарніков С.О. - за дов.

від відповідача: Рибак Є.В. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арма»

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2015

у справі № 910/2481/15-г (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арма»

до Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Європейський страховий альянс»

про відшкодування шкоди в порядку регресу 25 241,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арма» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Європейський страховий альянс» (далі, відповідач) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 25 241,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував позивачу матеріальну шкоди, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2015 у справі № 910/2481/15-г у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що позов заявлено позивачем за межами строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. Поважних причин пропуску строку позовної даності позивачем суду не доведено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2015 у справі № 910/2481/15-г та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арма».

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що судом першої інстанції не було повністю з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи.

За твердженнями апелянта перебіг строку позовної давності за регресними зобов'язанням починається з моменту виконання основного зобов'язання, тобто, у даному випадку з 27.01.2012 та, відповідно, спливає 27.01.2015.

Скаржник наголошує на тому, що між позивачем та відповідачем постійно відбувалось листування з приводу відшкодування страхової виплати, а тому, на думку позивача, строк позовної давності переривався вчиненням відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку.

Крім того, за твердженнями позивача він неодноразово звертався до МТСБУ для отримання інформації, необхідної для звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, втім, такі звернення всіляко ігнорувались МТСБУ, що не дало змогу раніше звернутися до суду.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Федорчук Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2015 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 30.04.2015.

24.04.2015 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 30.04.2015, не з'явився, у зв'язку з чим ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.04.2015 розгляд справи було відкладено на 26.05.2015.

У судовому засіданні 26.05.2015 представник позивача підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні 26.05.2015 представник відповідача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, 14.09.2011 між ПАТ «Страхова компанія «Арма» та Конончук Є І. укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 022-77700133 (далі, Договір), за яким був застрахований автомобіль Мазда д/н АА1491РМ.

26.10.2011 на вул. Дружби Народів у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Мазда д/н АА1491РМ, під керуванням Конончук Є. І. та автомобіля Мерседес д/н АІ0010АТ, під керуванням Саргсяна С.Є.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля Мерседес д/н АІ0010АТ (винуватцем) вимог Правил дорожнього руху України, що встановлено постановою Печерського районного суду міста Києва № 3-696/12 від 08.02.2012.

Відповідно до висновку № 0079 від 05.12.2011 відновлювальний ремонт автомобіля Мазда д/н АА1491РМ, в результаті його пошкодження при ДТП складає 25201,74 грн.

На підставі страхового акту № 4027-А-К до Договору страхування № 022-77700133 страховик, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП, що підтверджується копіями платіжних доручень: № 1572 від 20.01.2012 та № 1603 від 27.01.2012 на загальну суму 25 241,25 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Мерседес д/н АІ0010АТ застрахована відповідачем на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/344163 (далі, Поліс № АВ/344163).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 та статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Положеннями статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач 10.07.2012 звернувся до відповідача з претензією щодо виплати страхового відшкодування в зв'язку з ДТП у розмірі здійсненої позивачем страхової виплати в розмірі 25 241,25 грн.

У відповідь на претензію відповідач запросив додаткові докази для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування (лист № 2466/13 від 02.08.2012).

10.08.2012 позивач направив відповідачу додаток до претензії (вихідний № 1231) з додатковими документами по страховій справі.

01.11.2012 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою щодо виплати страхового відшкодування в зв'язку з ДТП у розмірі здійсненої позивачем страхової виплати в розмірі 25 241,25 грн.

У відповідь на заяву відповідач запросив додаткові докази для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування (лист № 2785/13 від 23.10.2013).

29.10.2013 позивач направив відповідачу додаток до претензії (вихідний № 894) з додатковими документами по страховій справі.

У матеріалах справи відсутні докази задоволення відповідачем вимоги позивача в добровільному порядку, натомість, при розгляді даного спору у суді першої інстанції відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності до заявлених вимог (том 1, а.с. 110-111), у зв'язку з чим просив відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності та, відповідно, про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Так, у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля.

У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (стаття 993 Цивільного кодексу України). При цьому перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (частина 1 статті 261, статті 262 Цивільного кодексу України).

Вищевказану правову позицію прийнято Верховним Судом України на спільному засіданні судових палат у господарських та у цивільних справах 25 грудня 2013 року за результати розгляду справи № 6-112цс13, предметом якої був спір про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією на користь потерпілого страхового відшкодування.

Відтак, оскільки до страхової компанії (позивача) перейшло право вимоги від потерпілої особи, а потерпіла особа набула такого права з моменту скоєння ДТП та завдання їй шкоди, то відповідно і до страхової компанії право вимоги перейшло з моменту ДТП.

З огляду на наведене, в межах даного спору до позивача перейшло право потерпілої особи на звернення до винної особи або до її страховика з часу скоєння ДТП та спричинення шкоди, тобто з 26.10.2011, та враховуючи положення частини 1 статті 261 та статті 262 Цивільного кодексу України, 25.10.2014 було останнім днем, коли позивач міг звернутися до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в зв'язку з виплатою страхового відшкодування в межах встановленого законом строку позовної давності.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення та сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, позов у даній справі пред'явлено позивачем до суду 03.02.2015, тобто поза межами строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем не були наведені та обгрунтовані підстави поважності пропуску позовної даності на звернення до суду з даним позовом.

Натомість, у апеляційній скарзі позивач, посилаючись на приписи частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України, згідно якої перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, наголосив на тому, що відповідач своїми листами № 2466/13 від 02.08.2012 та № 2785/13 від 23.10.2013 фактично визнавав свій борг, а отже перебіг позовної давності необхідно відраховувати від 06.08.2012.

Зазначені твердження апелянта не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки у листах № 2466/13 від 02.08.2012 та № 2785/13 від 23.10.2013 йдеться лише про необхідність надання документів, необхідних для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а не про визнання відповідачем свого боргу.

Посилання скаржника на те, що ним було пропущено строк позовної давності у зв'язку з тим, що він неодноразово звертався до МТСБУ для отримання інформації, необхідної для звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, втім, такі звернення всіляко ігнорувались МТСБУ, не приймаються судом до уваги, оскільки ненадання МТСБУ відповідної інформації жодним чином не впливало на право позивача у межах строку позовної давності звернутись до суду із позовом про відшкодування шкоди (фактичних витрат), заподіяних джерелом підвищеної небезпеки за правом регресу.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції, враховуючи заяву відповідача, правомірно застосував до спірних правовідносин позовну давність та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арма» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арма» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2015 у справі № 910/2481/15-г залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2015 у справі № 910/2481/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2481/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Р.В. Федорчук

А.І. Тищенко