ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015 р. Справа №917/849/15

За позовом В. о. прокурора Октябрського району міста Полтави (вул. В.Козака, 1,Полтава,Полтавська область,36020) в інтересах держави, орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Полтавської обласної ради ( вул. Жовтнева, 45, м. Полтава, 36018) в особі Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (36008, м. Полтава, вул. Комарова,2а)

до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії , вул. Жовтнева, 33, Полтава, Полтавська область,36000

про стягнення 3 926,48 грн. боргу

Суддя Тимощенко О.М.

Представники:

від прокуратури: Мушук Т.В. посвідчення №0234509 від 06.02.2014 року

від позивача №1: не з'явився

від позивача №2: Міняйло Г.Ю. дов. №29-14/17 від 05.01.2015 року

від відповідача: Велічай Л.В. дов. №4358 від 10.12.2014 року

В судовому засіданні 26.05.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до положень ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 3 894,54 грн. - пені, 31,94 грн. - 3% річних за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №2202 "С" від 01.09.2009 року.

Позивач №1 (Полтавська обласна рада) в судове засідання не з'явився. 06.05.2015 року від позивача №1 надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі.

Представник позивача №2 виклав зміст позовних вимог та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник прокуратури підтримав викладені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву пояснив суду, що прострочення оплати за теплову енергію за грудень 2014 року по договору №2202 "С" від 01.09.2009 року виникло в зв'язку з значним підвищенням тарифів на теплову енергію та скрутним фінансовим становищем і просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені до 30% (1168,37 грн.) на підставі ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України.

Представник позивача №2 та прокуратури проти зменшення розміру пені заперечували.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

01.09.2009 р. між ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" (позивач, теплопостачальна організація) та Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" (відповідач, споживач) було укладено договір № 2202 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (далі - договір) (арк. с. 19-21), згідно умов якого позивач взяв на себе зобов'язання постачати теплову енергією у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення до межі розподілу будівлі по вул. Леніна, 120 в смт. Машівка (п.1 договору).

До договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №2202 "С" між сторонами було укладено додаткові угоди №1/258, №2 та №42/3 (арк. с. 22-24).

Додатковою угодою № 1/258 від 27.09.2011 р. внесено зміни до пункту 28 договору доповнено абзацом "факт отримання споживачем теплової енергії фіксується щомісячно Актом приймання-передачі теплової енергії, який складається сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і договору. В разі неповернення споживачем Акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено пунктом 9ж) договору він, підписаний "теплопостачальною організацією" в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання споживачу теплової енергії".

Додатковою угодою № 2 в договір внесено наступні зміни: загальна площа будівлі по вул. Леніна, 120 в с.м.т. Машівка становить 2181,2 кв. м., площа приміщення, яку займає споживач - 1252,25 кв. м., що становить 57,5 % від загальної опалювальної площі відповідно до технічного паспорту. Всі інші умови договору залишені без змін.

Додатковою угодою № 42/3 до договору від 26.07.2011 р. серед іншого змінено організаційно-правову форму відповідача на Публічне акціонерне товариство "Укртелеком".

Пунктом 26 договору визначено, що розрахунки за опалення проводяться відповідно до фактично використаної кількості теплової енергії згідно тарифів встановлених уповноваженим органом на підставі відповідного рахунка.

У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" та згідно із ст. 16 Закону України "Про теплопостачання", Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг встановлює тарифи на теплову енергію суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках у сфері теплопостачання.

Пунктом 2 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" № 869 від 01.06.2011 р. (надалі - Порядок формування тарифів) визначено, що Порядок формування тарифів застосовується під час установлення Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг та органами місцевого самоврядування тарифів на теплову енергію, її виробництво транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій, а також для суб'єктів господарювання на суміжних ринках та поширюється на таких суб'єктів під час розрахунку зазначених тарифів.

У відповідності до зазначених вище норм, а також згідно Постанови КМУ "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" № 869 від 01.06.2011 р. з 1 грудня 2014 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг ( далі - НКРЕКП) встановлено тариф для потреб інших споживачів ( крім населення) у розмірі 1202.9 грн./Гкал ( без ПДВ) на підставі Постанови НКРЕКП "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів ( крім населення) і схвалення Інвестиційної програми ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" № 653 від 28.11.2014 р.

Відповідно до п. 28 договору (з урахуванням додаткової угоди №1/258) споживач зобов'язується сплачувати за теплову енергію у строк до 10 числа місяця, слідуючого за звітним місяцем.

Факт отримання споживачем теплової енергії фіксується щомісячно Актом приймання-передачі теплової енергії, який складається сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і договору.

В разі неповернення споживачем Акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено пунктом 9ж) договору, він, підписаний теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання споживачу теплової енергії .

Однак, як зазначає позивач №2, відповідач за відпущену теплову енергію на опалення приміщень в грудні 2014 року по виставленому рахунку на оплату № АВ-12432 від 25.12.2014 р. в сумі 24 340,85 грн. розрахувався лише 27.01.2014 р.

Тому позивачем №2 на підставі п.29 договору та ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу пеню в сумі 3 894,54 грн. за період з 11.01.2015 року по 27.01.2015 року та 3 % річних в сумі 31,94 грн. за період з 11.01.2015 року по 27.01.2015 року.

При винесенні рішення суд входив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України від 02.06.2005р. № 2633-IV "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

Частиною 3 ст. 1 Закону України № 686-XIV від 20.05.1999 р. "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження своєї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 % загальної суми боргу.

Пунктом 29 договору сторони визначили, що у випадку неоплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0 % за кожний день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги" № 686-ХІ від 20.05.99 р., а також стягуються 3 % річних та інфляційні витрати простроченої суми згідно зі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі вищевикладеного нараховано відповідачу до стягнення пеню в сумі 3 894,54 грн. за період з 11.01.2015 року по 27.01.2015 року (за зобов'язаннями за грудень 2014 року) та 3 % річних в сумі 31,94 грн. за період з 11.01.2015 року по 27.01.2015 року (за зобов'язаннями за грудень 2014 року).

Факт поставки відповідачу теплової енергії в грудні 2014 року на суму 24 340,85 грн. підтверджується актом приймання-передачі теплової енергії № АВ-21536 від 31.12.2014р. (арк. с. 26) та факт виставлення відповідачу рахунку на їх оплату підтверджується реєстром доставки рахунків за грудень 2014 року (арк. с. 27-28).

Представник відповідача в судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені до 30% (1168,37 грн.).

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені суд приймає до уваги наступне.

Частина 3 статті 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Разом з тим, пунктом 1 статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 3 статті 83 ГПК України надає господарському суду право, ухвалюючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Як встановлено судом, відповідач порушив строки розрахунків за договором лише за грудень 2014 року. Дана заборгованість сплачена відповідачем 27.01.2015 року.

Суд також приймає до уваги, що сам період прострочення незначний (16 днів) і порушення зобов'язання не завдало негативних наслідків для позивача, тому суд, керуючись п. 3 ст. 83 ГПК України, вважає за можливе зменшити розмір нарахованої пені на 50% - до 1 947,27 грн.

Нараховані позивачем до стягнення 3 % річних в сумі 31,94 грн. не суперечать вимогам чинного законодавства України, відповідають наданому розрахунку, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 1947,27 грн. пені, 31,94 грн. 3% річних.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33, 43,п. 3 ст. 83, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії Приватного акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. Жовтнева,33 б, м. Полтава, ідентифікаційний код 01186975, р/р 1019 в ПОД ПАТ "Райфайзен банк "Аваль" м. Полтава, МФО 331605) на користь Полтавського обласного комунального виробничого теплового господарства "Полтаватеплоенерго" вул. Комарова 2а, м. Полтава, 36008, р/р №260007148, АК "Полтава-банк", МФО 331489, ідентифікаційний код 03338030) пеню в сумі 1947,27 грн., 3 % річних - 31,94 грн.

3. В іншій частині позову - відмовити в задоволенні позовних вимог.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.05.2015 року

Суддя Тимощенко О.М.