ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.05.15р. Справа № 904/1650/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал-Сервіс", м. Харків

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ", м. Дніпропетровськ

про стягнення 152 260,52 грн.

Суддя Бєлік В.Г.

Представники:

від позивача: Єрємєєв Ю.В.,- дов. б/н від 10.04.15р.

від відповідача:Резник С.Г. - дов. № 96-08/14 від 12.08.2014р., представник.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Індастріал-Сервіс" звернулось до господарського суду з позовом в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпротяжмаш" 125 274,00 грн. - основного боргу, 13 100,57 грн. - пені, 1 369,43 грн. - 3% річних, 12 516,52 грн. - інфляційних збитків.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за укладеним між позивачем та відповідачем договором поставки № 77/77 від 06.08.2014р. щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару.

20.05.2015р. позивач надав доповнення до позовної заяви від 19.05.2015р., відповідно до якого він просить стягнути з відповідача 124 624,00 грн. - основного боргу, 25 118,40 грн. - пені, 2 307,63 грн. - 3% річних, 54 607,62 грн. - інфляційних збитків.

Дане доповнення позивача суд розцінює, як заяву про збільшення позовних вимог, оскільки у ньому позивач зазначає про збільшення суми позовних вимог.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК, ціну позову вказує позивач.

Враховуючи, що збільшення розміру позовних вимог не суперечить чинному законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд приймає заяву позивача до розгляду.

Відповідач позовні вимоги визнав частково у сумі основного боргу, проти стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат заперечив, пояснюючи це невірним їх нарахуванням.

Ухвалою суду від 14.04.2015р. розгляд справи відкладався до 05.05.2015р.

05.05.2015р. судом винесено ухвалу, якою продовжено строк розгляду справи до 20.05.22015р. та відкладено розгляд справи на 20.05.2015р.

У судовому засіданні 20.05.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Індастріал Сервіс» (далі - позивач, продавець) та Публічним акціонерним товариством «Дніпротяжмаш» (далі - відповідач, покупець) був укладений договір № 77/77 від 06.08.2014 р. (далі договір) та 08.09.2014р. сторони укладено додаткову угоду № 1.

Продавець зобов'язується поставити продукцію, а покупець прийняти та оплатити продукцію відповідно до доданих специфікацій (додаткових угод, доповнень), які є невід'ємною частиною цього договору (р..1. договору).

Вартість, ціна, найменування та кількість продукції, яка поставляється по цьому договору, вказується в специфікаціях (п. 2.1. договору).

Відповідно п. 3.1. договору покупець проводить оплату шляхом перерахування попередньої 50% оплати вартості замовленої продукції на протязі п'яти банківських днів з моменту виставлення рахунку: залишилися 50% - на протязі 5 календарних днів після поставки продукції на склад покупця, якщо інше не вказано в специфікації.

Цей договір вступає в силу після його підписання та діє до 31.12.14р. У випадку якщо ні одна зі сторін цього договору за один місяць до закінчення строку дії договору не повідомила другу сторону про своє небажання продовжити строк дії договору, строк дії договору вважається продовженим на один календарний рік, та так на кожен наступний строк, без обмеження кількості строків (п. 11.1. договору).

Сторонами 29.08.2014р. було підписано специфікацію № 2, відповідно до п. 1 якої сума складає 250 548,00 грн.

Відповідно до п. 2 специфікації в редакції додаткової угоди №1 строк поставки: до 10.10.2014р. після отримання 50% передплати. Доплата до 100% на протязі 1 банківського дня після поставки продукції на склад покупця.

08.09.2014р. відповідачем обладнання частково було оплачено у сумі 125 274,00 грн. на умовах 50% передоплати, що підтверджується платіжним дорученням № 16046 від 08.09.2014р. (а.с. 14).

30.09.2014р. та 06.10.2014р. позивачем на виконання умов договору було здійснено поставку відповідачеві обладнання на загальну суму 250 548,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 228 та № 237 (а.с. 10-11).

Отримання товару по вказаним накладним підтверджується підписам повноважного представника відповідача за довіреністю (а.а 12,13)

Відповідач за поставлений товар розрахувався часткову лише у сумі передоплати, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у сумі 124 624,00 грн., що і стало причиною звернення позивача з позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову на підставі наступного.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, а саме цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, що склалися між сторонами, є правовідносинами поставки, які регулюються нормами законодавства про поставку товару в тому числі параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як взаємовідносини, що випливають із договору поставки, згідно якого та в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивачем на адресу відповідача 21.11.2014р. було направлено вимогу № 175/1 (а.с. 15) про виконання грошових зобов'язань,

02.12.2014р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію №1 з вимогою сплатити суму боргу.

16.02.2015р. позивачем на адресу відповідача направлено лист № 226 з вимогою сплатити суму боргу.

Відповідач на жодне звернення позивача відповіді не надав, суму боргу не оплатив.

Відповідачем на час розгляду справи позовні вимоги належними доказами не спростовані, суму боргу за поставлений товар не сплачено.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу у сумі 124 624,00грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 25 118,40 грн. за період з 08.10.2014р. по 19.05.2015р., 3 % річних у сумі 2 307,63 грн. за період з 08.10.2014р. по 19.05.2015р. та інфляційні втрати у сумі 54 607,62 грн. за період з листопада 2014р. по квітень 2015р.

Пунктом 7.1. Договору встановлено, що у разі порушення покупцем строку оплати (п. 3.1.), обумовлених цим договором, покупець сплачує пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення, алне не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Положеннями ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, судом встановлено, що пеня за період прострочення з 08.10.2014р. по 19.05.2015р. становить 30 639,41 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог та стягненню підлягає сума пені заявлена позивачем 25 118,40 грн.

Згідно з ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних судом встановлено, що вони за період прострочення з 08.10.2014р. по 19.05.2015р. становлять 2 307,63 грн. та підлягають до стягнення.

Інфляційні втрати за період з листопада 2014р. по квітень 2015р. становлять 54 607,62 грн. та підлягають до стягнення.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі зі стягненням з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 124 624,00 грн., пені - 25 118,40 грн., 3% річних - 2 307,63грн. та інфляційних втрат - 54 607,62 грн.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати у справі слід покласти на відповідача.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпротяжмаш" (Сухий острів, буд. 3, м. Дніпропетровськ, 49600, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Індастріал-Сервіс" (бульвар Миру, буд. 2/73, м. Харків, 61108, ) основного боргу у розмірі 124 624,00 грн., пені - 25 118,40 грн., 3% річних - 2 307,63грн., інфляційних втрат - 54 607,62 грн. та 4 132,55 грн. - судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено

25.05.2015р.

Суддя В.Г. Бєлік