КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа№ 925/2228/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 26.05.2015 року по справі № 925/2228/14 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ" на рішення господарського суду Черкаської області від 04.02.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 09.02.2015 року) по справі № 925/2228/14 (суддя Дорошенко М.В).

За первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Мареллі"

до публічного акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ"

про визнання недійсним договору поруки від 25.12.2008 року

№ П/08-27/2/КД

та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК

МКБ"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Мареллі"

про визнання дійсним договору поруки від 25.12.2008 року

№ П/08-27/2/КД

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мареллі" звернулося до господарського суду Черкаської області з первісним позовом до публічного акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ" про визнання недійсним договору поруки від 25.12.2008р. №П/08-27/2/КД, як такого що не відповідає вимогам чинного законодавства через відсутність у ньому підпису уповноваженої особи публічного акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ" та відтиску печатки останнього, яким би скріплявся такий підпис.

22.01.2015 року публічне акціонерне товариство "ПІРЕУС БАНК МКБ" звернулося до господарського суду Черкаської області із зустрічним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Мареллі" про визнання дійсним договору поруки від 25.12.2008 року № П/08-27/2/КД.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 04.02.2015 року у справі № 925/2228/14 у задоволенні первісного позову відмовлено повністю. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, відповідач, публічне акціонерне товариство "ПІРЕУС БАНК МКБ", звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду та просить скасувати рішення та прийняти нове, яким зустрічний позов задовольнити повністю, а у первісному відмовити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ" по справі № 925/2228/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Ільєнок Т.В., Куксова В.В.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2015 року по справі № 925/2228/14 відновлено публічному акціонерному товариству "ПІРЕУС БАНК МКБ" строк на подання апеляційної скарги та прийнято її до провадження та призначено перегляд рішення у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін на 28.04.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 року було продовжено строк розгляду справи та відкладено її розгляд на 26.05.2015 року.

Представник відповідача за первісним позовом був присутній в судових засіданнях та надавав свої пояснення, якими підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду Черкаської області від 04.02.2015 року скасувати та прийняти нове, яким зустрічний позов задовольнити повністю, а у первісному відмовити повністю.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні, призначеному на 26.05.2015 року, надав свої пояснення та просив рішення господарського суду Черкаської області від 04.02.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ" - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступи представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Черкаської області від 04.02.2015 року по справі № 925/2228/14 - слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Мареллі" (поручитель, позивач) та публічним акціонерним товариством "ПІРЕУС БАНК МКБ" (банк, відповідач) було укладено договір поруки № П/08-27/2/КД.

Відповідно до п. 1.1. договору поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання Українсько-італійським спільним підприємством у формі ТОВ "Венето" (боржник), зобов'язань за кредитним договором № К/08-27/КД від 25.12.2008 року, який укладений між кредитором та боржником, як солідарний боржник.

У п. 2.1 договору зазначено, що підстава зобов'язання, що забезпечується за цим договором: кредитний договір № К/08-27/КД від 25.12.2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України порука є одним із видів забезпечення виконання зобов'язань.

Статтею 547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України в редакції, чинній до 30.10.2014 року, були встановлені такі вимоги до письмової форми правочину:

1. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

2. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Цивільного кодексу України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 ст. 640 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст. 643 Цивільного кодексу України, якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

У ст. 644 Цивільного кодексу України визначено, що у разі, якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу.

Відповідно до ч. 3 ст. 645 Цивільного кодексу України за згодою особи, яка зробила пропозицію, договір може вважатись укладеним незалежно від того, що відповідь про прийняття пропозиції укласти договір було відправлено та (або) одержано із запізненням.

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 2 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Стаття 181 Господарського кодексу України, у редакції, чинній до 30.10.2014 року, передбачав такий загальний порядок укладення господарських договорів:

1. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

2. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

3. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

6. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

7. Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

8. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

З 30.10.2014 року - дня набрання чинності Законом України від 15.04.2014 №1206-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку відкриття бізнесу" положення про обов'язковість скріплення договору печатками його сторін із ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України та із ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України було виключено.

Таким чином, спірний договір поруки №П/08-27/2/КД викладений у формі єдиного документа, тому в силу ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України в редакції, чинній до 30.10.2014, він може вважатися укладеним тільки у разі його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками, а з 30.10.2014 лише у разі його підписання обома сторонами, оскільки інше не передбачено цим договором.

Крім того, договір поруки №П/08-27/2/КД, який був підписаний лише товариством з обмеженою відповідальністю "Мареллі" і скріплений його печаткою, не є укладеним договором, а є лише його проектом. Надіслання (вручення) такого проекту договору поруки № П/08-27/2/КД товариством з обмеженою відповідальністю "Мареллі" відкритому акціонерному товариству "ПІРЕУС БАНК МКБ" є пропозицією (офертою) укласти цей договір.

За правилами, передбаченими у статтях 643, 644 Цивільного кодексу України акцепт має силу коли він отриманий на протязі строку, який визначений в оферті або в акті цивільного законодавства, а коли такий строк не визначений, то на протязі нормально необхідного часу для відповіді, тобто на протязі розумного строку. Це означає, що акцепт, що надійшов після спливу строку для відповіді, включаючи також випадок спливу розумного строку, коли він не визначений у оферті або акті цивільного законодавства, не має юридичної сили.

Статтею 181 Господарського кодексу України для сторони, яка одержала проект договору встановлений двадцятиденний строк для його підписання, скріплення печаткою та надіслання оформленого примірника договору другій стороні у разі згоди з його умовами або надсилання відповіді на лист, факсограму тощо.

Отже, тільки після підписання, скріплення печаткою та надіслання договору поруки №П/08-27/2/КД відкритим акціонерним товариством "ПІРЕУС БАНК МКБ" товариству з обмеженою відповідальністю "Мареллі" у двадцятиденний строк після одержання проекту цього договору, такий договір можна вважати укладеним.

У разі підписання, скріплення печаткою та надіслання договору поруки №П/08-27/2/КД відкритим акціонерним товариством "ПІРЕУС БАНК МКБ" товариству з обмеженою відповідальністю "Мареллі" з порушенням цього двадцятиденного строку вказаний договір в силу ч. 3 ст. 645 Цивільного кодексу України може вважатись укладеним лише за згоди товариства з обмеженою відповідальністю "Мареллі".

Як було зазначено судом першої інстанції публічне акціонерне товариство "ПІРЕУС БАНК МКБ" підписало, скріпило печаткою спірний договір поруки №П/08-27/2/КД лише під час розгляду даної справи у суді із значним порушенням встановленого для цього ст. 181 Господарського кодексу України двадцятиденного строку, а товариство з обмеженою відповідальністю "Мареллі" не погодилося з укладенням договору поруки №П/08-27/2/КД за наявності такого порушення зі сторони публічного акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ" строку його укладення.

За таких обставин договір поруки №П/08-27/2/КД є неукладеним.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Таким чином, договір поруки №П/08-27/2/КД як неукладений не може бути визнаний недійсним, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що первісний позов задоволенню не підлягає.

Щодо зустрічного позову, то він також задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

У господарських відносинах правочин, між юридичними особами вчиняється шляхом складання документа, що визначає його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах та скріплюється печаткою (ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України, в редакції чинній на час укладення договору).

Аналогічні приписи містяться і в ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Положеннями статті 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Отже, договір поруки укладається виключно у письмовій формі з дотриманням вимог ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, в редакції чинній в 2008 році та ч. 1 ст.181 Господарського кодексу України.

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Правовою підставою визнання договору дійсним вчиненого усно є вчинення однієї сторони на користь іншої дії та прийняття другою стороною її виконання.

Виходячи із змісту договору поруки 25.12.2008 року № П/08-27/2/КД ТОВ «Мареллі» поручається за виконання Українсько-італійського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Венето» зобов'язань за кредитним договором від 25.12.2008 року № К/08-27/КД щодо сплати коштів.

Таким чином, зі сторони ТОВ «Мареллі» повинна була бути вчинена дія щодо сплати основного боргу чи/або його частини, чи/або відсотків за користування кредитом, чи/або інших сум (відсотків, пені та штрафів) підтверджених Кредитним договором та додатковими угодами до нього. Однак, товариство з обмеженою відповідальністю «Мареллі» жодної із визначених умовами договору поруки 25.12. 2008 року №П/08-27/2/КД та кредитним договором від 25.12.2008 року №К/08- 27/КД не вчиняло.

Крім того, підписання, скріплення печаткою товариством з обмеженою відповідальністю "Мареллі" договору поруки №П/08-27/2/КД і надання проекту цього договору відкритому акціонерному товариству "ПІРЕУС БАНК МКБ" є діями спрямованими на укладення цього договору у письмовій формі і не є діями вчиненими на виконання умов цього договору, тому ці дії не свідчать про укладення між сторонами договору поруки.

Інших доказів на підтвердження укладення між сторонами договору поруки №П/08-27/2/КД сторони до суду не надали.

З огляду на вищевикладене, підстав для застосування до спірних правовідносини ч. 2 ст. 218 Цивільного кодексу України щодо визнання дійсним договору поруки №П/08-27/2/КД немає, таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що зустрічний позов задоволенню не підлягає через недоведеність в укладенні цього договору.

Щодо посилань скаржника на те, що судом не взято до уваги заяву банку про застосування строків позовної давності, то вони до уваги не беруться оскільки судом першої інстанції було вірно встановлено, що договір поруки № П/08-27/2/КД не укладений, а тому до нього не може бути застосовано строк позовної давності.

Внаслідок цього, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Черкаської області від 04.02.2014 року у справі № 925/2228/14 - залишається без змін.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ" на рішення господарського суду Черкаської області від 04.02.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 09.02.2015 року) по справі № 925/2228/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 04.02.2015 року по справі № 925/2228/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/2228/14 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

В.В. Куксов