РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015Справа №910/9323/15
За позовом Приватного акціонерного товариства «Ренесанс Життя»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

про стягнення 1151683,20 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Грищенко Г.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного акціонерного товариства «Ренесанс Життя» (далі - Позивач) до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Відповідач) про стягнення 1151683,20 грн. заборгованості по вкладу, пені, інфляційним та 3% річних у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського вкладу № 1697 від 05.12.2013, що виявилось у неповерненні вкладу в строк.

Відповідач відзиву на позов не подав, у судове засідання представників не направив, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Відповідача про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення, оскільки ухвала суду надсилалася на адресу місцезнаходження Відповідача згідно відомостей з ЄДРЮО та ФОП, та була отримана Відповідачем, що вбачається зі зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, тому будь-які несприятливі наслідки такого ненаправлення повноважних представників покладаються на Відповідача.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні. Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Позивача, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі укладеного 05.12.2013 між Відповідачем (Банк) та Позивачем (Клієнт) Договору банківського вкладу (далі - Договір) та Додатку до нього від 12.08.2014 Позивачем було внесено на рахунок у Банку вклад в розмірі 1000000 грн. (проведене банком платіжне доручення №492 від 12.08.2014 на суму 1000000 грн., виписки про рух коштів) під виплату Банком відсотків річних (від 19,5% до 23% у різні періоди згідно з укладеними до Договору додатками), та з кінцевим строком повернення вкладу - 05.02.2015 (в редакції додатку від 26.01.2015 до Договору).

За умовами Договору Банк отримав право використовувати кошти Клієнта, які зберігаються (обліковуються) на рахунку, гарантуючи їх наявність, на натомість Банк зобов'язався здійснювати обслуговування вкладу відповідно до умов цього Договору, внутрішніх положень Банку, чинних законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України, своєчасно повернути вклад та сплатити Клієнту відсотки за вкладом в обумовленому Договором розмірі та строки.

Даний у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. Строк дії Договору відповідно до його п. 1.4 в редакції додатку від 26.01.2015 закінчився 05.02.2015, та продовжений не був. Зворотного матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

З матеріалів справи вбачається, що всупереч умовами Договору, вимозі Позивача від 16.02.2015 № 2/2465 та статтям 1058, 1061, 525, 526, 530 ЦК України Відповідач взяті на себе за Договором зобов'язання належним чином не виконав, у встановлений Договором строк вклад у повному обсязі не повернув та всупереч п. 2.3 Договору не сплатив Позивачу відсотки річних за період 06.02.2015-07.04.2015 (відсотки нараховуються та сплачуються до повернення та/або списання вкладу).

Перевіривши наведений Позивачем у позові розрахунок заборгованості по вкладу та відсоткам, суд дійшов висновку про обґрунтованість розрахунку та нарахованих сум, їх арифметичну правильність, відповідність вимогам закону та умовам Договору (хоча частина наведеного Позивачем нормативного обґрунтування предмету спору не стосується). Отже, станом на час звернення Позивача до суду з позовом та станом на даний час неповернутою залишається частина вкладу в розмірі 900000 грн. та невиплаченими є відсотки за період 06.02.2015-07.04.2015 в сумі 30085,20 грн., тому заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, Банк (Відповідач) є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених Договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення інфляційних на підставі ст. 625 ЦК України на суму неповернутого вкладу.

Перевіривши наведений Позивачем у позові розрахунок його втрат від інфляції по вкладу, суд дійшов висновку про обґрунтованість розрахунку та нарахованих сум, їх арифметичну правильність, відповідність вимогам закону та умовам Договору, тому позовна вимога про стягнення 144900 грн. інфляційних за період 06.02.2015-07.04.2015 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами спору правочину щодо забезпечення неустойкою у вигляді пені повернення суми вкладу за Договором.

Отже, у частині вимог про стягнення пені суд відмовляє в задоволенні позову, оскільки умови п. 5.5 Договору, на який посилається Позивач відповідальності у вигляді пені не передбачають, натомість передбачають можливість нарахування штрафу, який однак Позивачем до стягнення в межах даного спору не заявляється.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-35, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (м. Київ, вул. Артема, 60; ідентифікаційний код 09807856) на користь Приватного акціонерного товариства «Ренесанс Життя» (м. Київ, вул. Ризька, 8-А; ідентифікаційний код 33948564) 900000 (дев'ятсот тисяч) грн. неповернутого вкладу, 30085 (тридцять тисяч вісімдесят п'ять) грн. 20 коп. відсотків, 144900 (сто сорок чотири тисячі дев'ятсот) грн. інфляційних, а також 21499 (двадцять одну тисячу чотириста дев'яносто дев'ять) грн. 70 коп. судового збору.

Видати наказ.

У іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.05.2015

Суддя Сташків Р.Б.