РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2015Справа №910/6517/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Інститут Южніігіпрогаз»

до Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо»

про стягнення 1019820 грн.

Суддя: Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Гудов Я.В. (довіреність від 16.02.2015 №12-12/03-1607),

від відповідача - не прибув

в с т а н о в и в:

17.03.2015 позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» на користь Публічного акціонерного товариства «Інститут Южніігіпрогаз» суму вкладу у розмірі 1000000 грн., 12820 грн. відсотків по вкладу та 7000 грн. пені за договором банківського вкладу (депозиту) № 02-710 від 19.07.2013.

У наданому 06.04.2015 відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на Те, що Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №140 від 04.12.2014 з 05.12.2014 розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №46 від 02.03.2015 розпочато з 02.03.2015 процедуру ліквідації відповідача. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» призначено Додусенка В.І. З посиланням на положення ч.1, п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у відзиві відповідачем зазначено, що заявлена вимога позивача є вимогою кредитора та не може бути виконана відповідачем з врахуванням положень п.1 ч. 5 ст. 36 вказаного Закону у зв'язку із введенням у Публічному акціонерному товаристві «Банк Камбіо» тимчасової адміністрації.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання за його належною юридичною адресою ухвали господарського суду.

З урахуванням фактичних обставин справи суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

19.07.2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо» в особі директора Відділення Донецька дирекція ПАТ «Банк Камбіо» та Публічним акціонерним товариством «Інститут Южніігіпрогаз» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) юридичної особи за програмою строкового банківського вкладу №02-710 (далі за текстом - договір), згідно п. 1.1 якого відповідач зобов'язувався прийняти від позивача грошові кошти у сумі 1000000 грн., повернути вкладникові вклад та виплачувати проценти на вклад на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно договору за користування вкладом на умовах строкового вкладу відповідач нараховує і сплачує щомісячно позивачу проценти на суму вкладу з розрахунку 15% річних.

Відповідач відкрив позивачу вкладний (депозитний) рахунок строкового вкладу №0710, на якому обліковується вклад позивача. Строк розміщення вкладу складає 91 день: з 19.07.2013 по 17.10.2013. Крім того, відповідачем було відкрито позивачу рахунок №07710 для обліку нарахованих процентів за вкладом (п. п. 1.1-1.7 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору відповідач зобов'язувався прийняти вклад та повернути його на умовах та в порядку, визначених договором, нараховувати та сплачувати позивачу проценти за користування вкладом у порядку та розмірі, передбаченими умовами договору; на вимогу позивача, оформлену відповідно до чинного законодавства, в разі закінчення строку дії договору та у випадку його дострокового розірвання - повернути вкладнику суму вкладу та закрити вкладний (депозитний) рахунок. Згідно умов договору сплата процентів на вклад і повернення вкладу здійснюється у валюті вкладу на поточний рахунок позивача № 3821 у ПАТ «Промінвестбанк»», код банку 300012.

Вказаний договір набрав чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (п. 6.1 договору).

19.07.2013 позивач перерахував на рахунок відповідача №3821 грошові кошти в сумі 1000000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №972 від 19.07.2013 та відповідачем у справі не спростовується.

У додатковій угоді №1 до договору № 02-710 банківського вкладу (депозиту) юридичної особи за програмою строкового банківського вкладу від 17.10.2013 сторони дійшли згоди щодо продовження строку дії договору. У вказаній угоді п. п. 1.1, 1.2, 1.3 договору викладені у новій редакції та передбачають нарахування та сплату щомісячно позивачу процентів на суму вкладу з розрахунку 16% річних, строк розміщення вкладу становить 93 дні з 17.10.2013 по 18.01.2014.

Додатковою угодою №2 до договору № 02-710 банківського вкладу (депозиту) юридичної особи за програмою строкового банківського вкладу від 17.01.2014 пункти 1.1, 1.2 1.3 викладені у новій редакції. Вказані пункти передбачають нарахування та сплату щомісячно позивачу процентів на суму вкладу з розрахунку 17% річних, строк розміщення вкладу становить 186 дні з 18.01.2014 по 23.07.2014.

Додатковою угодою №3 до договору № 02-710 банківського вкладу (депозиту) юридичної особи за програмою строкового банківського вкладу від 23.07.2014 сторони домовились щодо нарахування та сплати щомісячно позивачу процентів на суму вкладу з розрахунку 18% річних та встановили, що строк розміщення вкладу становить 34 дні з 23.07.2014 по 26.08.2014.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 29.08.2014 у зв'язку із закінченням строку дії договору ним було надіслано на адресу відповідача лист про повернення вкладу та закриття вкладного (депозитного) рахунку. Належні докази на підтвердження отримання вказаного листа відповідачем позивачем у справі не надані.

Крім того, п. 4.2 договору визначено, що за несвоєчасне повернення позивачу вкладу, а також за несвоєчасну сплату процентів за користування вкладом відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,01% від суми заборгованості за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ на день сплати від затриманої суми за кожний день затримки.

Позивач в обґрунтування вимог посилається на те, що відповідач вклад у розмірі 1000000 грн. та проценти по вкладу у сумі 12820 грн. за період з 01.08.2014 по 26.08.2014 на виконання умов договору позивачу не повернув, відповіді на лист від 29.08.2014 не надав.

13.03.2015 позивачем на адресу відповідача у справі надіслано письмову заяву від 12.03.2015 № 12-12/05-2435 із вимогою про визнання позивача кредитором відповідача на суму депозитного вкладу та невиплачених відсотків за вкладом у загальному розмірі 1012820 грн. 00 коп. Доказів отримання відповідачем вказаного поштового відправлення шляхом доставки кур'єрською службою позивач суду не надав.

За таких обставин позивачем заявлено вимоги про стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» на користь Публічного акціонерного товариства «Інститут Южніігіпрогаз» суму вкладу у розмірі 1000000 грн., 12820 грн. відсотків по вкладу та 7000 грн. пені за договором банківського вкладу (депозиту) № 02-710 від 19.07.2013.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у їх задоволенні у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до частини 1 статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною 3 статті 1058 Цивільного кодексу України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Нормами частин 1 та 2 статті 1060 Цивільного кодексу України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У відповідності до частини 1 статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом встановлено, що станом на момент припинення дії договору, у відповідача було достатньо підстав для повернення суми вкладу позивачу та сплати процентів за договором.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (стаття 41 Конституції України, стаття 321 ЦК України).

Судом встановлено, що всупереч вказаних вище імперативних приписів законодавства та умов укладеного сторонами у справі договору відповідач не зміг забезпечити право позивача на безперешкодне розпорядження своїми коштами, що знаходяться на його рахунку, відкритому у відповідача.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, на підставі Постанови Правління Національного банку України від 04.12.2014 №782 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 04.12.2014 року прийнято рішення № 140 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в Банку. Тимчасову адміністрацію в Банку запроваджено строком на три місяця з 05.12.2014 по 04.03.2015 включно.

Положеннями статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000р. № 2121-III передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Даний Закон не дає визначення поняття «кредитор банку». Визначення терміну «кредитор банку» міститься у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Судом враховано, що відповідно до пункту третього частини 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

У матеріалах справі відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на повернення відповідачем згідно договору позивачу суми вкладу та процентів.

Крім того, як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 27.02.2015 №144 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийнято рішення про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 02.03.2015 року, призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Додусенка В.І. строком на 1 рік з 02.03.2015 по 01.03.2016 включно.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною 4 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Згідно з п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб.

Частинами 1, 2 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено , що задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому порядку, так статтею 52 Закону встановлено, порядок черговості задоволення вимог кредиторів банку, а саме: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом.

При цьому задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Водночас, задоволення вимог окремого кредитора - юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Таким чином, відкликання Національним банком України на момент розгляду даного спору по суті банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації зумовило настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури заявлення вимог до банку та їх задоволення в порядку, строки та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи наведене, на підставі положень Цивільного кодексу України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Закону України «Про банки і банківську діяльність» та умов укладеного сторонами договору суд доходить висновку про те, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського вкладу, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, на якого поширюється обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі № 910/9232/14.

Відповідно до положень ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 і п. 2 частини першої статті 111-16 Господарського процесуального кодексу України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» на користь Публічного акціонерного товариства «Інститут Южніігіпрогаз» суму вкладу у розмірі 1000000 грн., 12820 грн. відсотків по вкладу та 7000 грн. пені за договором банківського вкладу (депозиту) № 02-710 від 19.07.2013.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. Керуючись ст. 4, 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2. Судовий збір покласти на позивача.

В судовому засіданні 18.05.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складене та підписане 25.05.2015.

Суддя В.О.Демидов