РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

26 травня 2015 року Справа № 924/302/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Олексюк Г.Є. ,

судді Петухов М.Г.

за участю представників сторін:

позивача - пред-ка Драчука В.І. (пост.дов.№ 42 від 26.05.2015р.)

відповідача - нач.юр.від. Фролової О.В. (пост.дов. № 36 від 14.01.2015р.)

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -

не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Хмельницькій області на рішення господарського суду Хмельницької області від 01.04.15 р.

у справі № 924/302/15 (суддя Димбовський В.В. )

за позовом приватного підприємства "Строй - Сервіс -999"

до відповідача Служби автомобільних доріг у Хмельницькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області

про стягнення 360541,00 грн. суми основного боргу, 62314,32 грн. - пені, 12060,83 грн. - 3% річних, 103475,26 грн. - інфляційних нарахувань

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення господарського суду Хмельницької області від 01.04.2015 р. у справі № 924/302/15 задоволено частково позов приватного підприємства "Строй-Сервіс-999" до Служби автомобільних доріг у Хмельницькій області про стягнення 360541,00 грн. боргу, 62314,32 грн. пені, 12060,83 грн. відсотків річних, 103475,26 грн. інфляційних нарахувань. Відмовлено у задоволенні позову у частині стягнення 44489,78 грн. пені.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Служба автомобільних доріг у Хмельницькій області подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 01.04.2015 р. у справі № 924/302/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що висновки суду першої інстанції, зазначені в рішенні, не відповідають обставинам справи, судом не повністю з'ясовано всі обставини, що мають значення для справи, рішення прийнято про права і обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі, а також судом при винесені оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Скаржник пояснює, що Службою автомобільних доріг у Хмельницькій області та приватним підприємством «Строй-Сервіс-999» укладений договір № 107 від 06.08.2013 р. на поточний ремонт автомобільної дороги місцевого значення Хмельницький-Миколаїв та в грудні 2013 року сторонами підписано акт про приймання виконаних робіт і довідка про вартість виконаних будівельних робіт на суму 360541,10 грн. Відповідно до п. 4.5. договору № 107 фінансування робіт здійснюється за державні кошти та за кредитами, залученими під державні гарантії. Фінансування вказаних робіт у 2013 році не проводилось.

Скаржник пояснює, що у 2014 році було заплановано фінансування вказаного об'єкту, проте, 29.12.2014 р. відповідно до змін до лімітної довідки про бюджетні асигнування та кредитування на 2014 рік на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 р. № 228 було знято фінансування об'єктів, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 р. № 168.

Скаржник стверджує, що станом на 16.03.2015 р. реєстри на оплату виконаних робіт передані в Укравтодор і включені до Переліку об'єктів, який буде затверджений відповідною постановою Кабінету Міністрів України для виконання у 2015 році.

Посилаючись на ст.ст.1, 48 Бюджетного кодексу України та Інструкцію щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 р. № 333, скаржник стверджує, що Служба автомобільних доріг, яка є одержувачем бюджетних коштів, не може взяти на себе зобов'язання, які не передбачені в бюджетних асигнуваннях, і відповідно, виконати рішення господарського суду Хмельницької області від 01.04.2015 р.

Таким чином, скаржник вважає, що оскільки оплата робіт за договором № 107 має проводитись в межах фактичних бюджетних асигнувань, яких не було, Служба автомобільних доріг не мала змоги провести розрахунки з позивачем. Тому, на думку скаржника, фактично строк виконання грошових зобов'язань по договору не настав, зобов'язання відповідачем не були порушені.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо неправомірності задоволення судом першої інстанції позовних вимог щодо стягнення пені, скаржник керуючись ст.610, ч.1 ст.612, ч.1 ст.549, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.230, п.1 ст.216, п.1 ст.218 Господарського кодексу України та п.4.2. договору № 107 доводить, що замовник при наявності бюджетних призначень на його виконання та в межах відповідних фактичних надходжень з бюджету здійснює щомісячні розрахунки за виконані підрядником роботи на підставі відповідних актів форми № КБ-2в та довідок форми № КБ-3.

В судовому засіданні представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що відповідно до Положення про Службу автомобільних доріг у Хмельницькій області відповідач є державною організацією, яка належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України, і є одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток мережі автомобільних доріг загального користування. Стверджує, що в даному випадку прострочення виконання зобов'язання сталося не з вини відповідача, окільки кошти з державного бюджету на погашення заборгованості до відповідача не надійшли. Зважаючи на те, що штрафні санкції (пеня) застосовуються як відповідальність за прострочення виконання боржником своїх зобов'язань та, відповідно до умов п.7.3. договору № 107, відповідач сплачує пеню позивачу при затримці термінів перерахування платежів лише після отримання коштів з державного бюджету та інших джерел фінансування за виконані роботи з вини замовника. Тому скаржник вважає неправомірним стягнення зі Служби автомобільних доріг у Хмельницькій області пені за невиконання зобов'язання.

На підтвердження своєї позиції представником відповідача надав колегії суддів додаткові документи, а саме копії: додаткової угоди № 1 від 02.12.2013 р.; додаткової угоди № 2 від 23.12.2013 р.; додаткової угоди № 3 від 24.12.2013 р.; календарного плану - графіку виконання й фінансування робіт на 2013-2014 рр.; додаткової угоди № 4 від 09.07.2014 р.; календарного плану - графіку виконання й фінансування робіт на 2014-2015 рр. ; звіту про результати проведення процедур відкритих і двоступеневих торгів та попередньої кваліфікації № 7 від 30.08.2013 р.; листа Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області № 22-05-03-14/1635 від 12.03.2015 р.; звіту про надходження і використання коштів за 2014 рік. Обгрунтовуючи неможливість подання таких доказів суду першої інстанції, представник скаржника зазначила, що з 23.03.2015 р. по 24.04.2015 р. в Службі автомобільних доріг у Хмельницькій області проводиться ревізія фінансово-господарської діяльності Служби автодоріг, у зв'язку із чим дані документи були вилучені і вже під час розгляду справи в апеляційній інстанції повернуті відповідачу. Враховуючи наведені обставини, колегія суддів задоволила клопотання скаржника про залучення додаткових документів до справи.

Крім того, скаржник стверджує, що суд першої інстанції без обґрунтування відхилив клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне агентство автомобільних доріг України /Укравтодор/ - всупереч ст.27 ГПК України та роз'ясненням Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 із змінами "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції". Таким чином, вважає, що місцевий суд, прийняв рішення про права і обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі без належного обгрунтування причин відмови у задоволенні клопотання відповідача.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та у судовому засіданні пояснив, що на виконання умов договору № 107 позивачем виконано роботи на суму 360541,00 грн., про що свідчать довідка про вартість виконаних будівельних робіт та акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року. Натомість, відповідач свої зобов'язання по оплаті прийнятих робіт не виконав, що стало причиною виникнення боргу відповідача перед позивачем за виконані роботи у сумі 360541,00 грн.

Зазначає, що позивачем неодноразово було направлено відповідачу претензії про сплату боргу, у відповідь на які відповідач пояснив, що оплата за виконані роботи буде проведена після надходження коштів з державного бюджету.

Посилаючись на ч.1 ст.96, ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, представник позивача доводить, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання. Крім того, наявність чи відсутність бюджетного фінансування не залежить від волі та дій позивача, що порушує його право на отримання коштів за виконані по договору роботи.

Таким чином, позивач вважає, що сума основного боргу відповідача перед позивачем за виконані роботи відповідно до договору № 107 становить 360541,00 грн., і прийняте судом першої інстанції рішення про стягнення такої заборгованості, 17824,54 грн. пені, 12060,83 грн. 3% річних і 103475,26 грн. інфляційних нарахувань є обґрунтованим та прийнятим у відповідності до норм чинного законодавства, має бути залишено в силі, а апеляційна скарга залишена без задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області не забезпечила участь свого представника в судовому засіданні. Колегії суддів надані письмові пояснення по суті спору та заява про розгляд справи без участі представника третьої особи.

Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області пояснює, що Службі автомобільних доріг у Хмельницькій області у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Хмельницькій області відкрито рахунки як одержувачу бюджетних коштів. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 р. № 219 та від 12.02.2014 р. № 46 затверджено Перелік об'єктів будівництва, реконструкції, капітального та поточного ремонту автомобільних доріг загального користування державного і місцевого значення та обсяги їх фінансування у 2013 році за кредитами, залученими під державні гарантії у 2012 році. Відповідно до вказаних переліків обсяг фінансування на будівництво та реконструкцію дороги Хмельницький - Миколаїв було встановлено 2860 тис. грн. у 2013 році та 367,526 тис. грн.. у 2014 році.

Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника третьої особи за наявними у справі матеріалами відповідно до норм ст.ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено слідуюче.

06.08.2013 р. Службою автомобільних доріг у Хмельницькій області/замовником та приватним підприємством «Строй-Сервіс-999»/підрядником укладений договір № 107, за умовами якого підрядник зобов'язався у 2013 році виконати роботи з поточного ремонту автомобільної дороги місцевого значення Хмельницький-Миколаїв, зазначені в кошторисній документації, а замовник - прийняти і оплатити такі роботи, на умовах, визначених даним договором (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.3. договору обсяг наданих послуг /виконаних робіт/ можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

За умовами п.3.1. та додаткової угоди № 3 ціна договору становить 3589242,91 грн. у т.ч. ПДВ 589207,15 грн.; при цьому ціна робіт на 2013 рік визначена 360541,00 грн., і на 2014 рік - 3228701,91 грн.

Порядок здійснення оплати визначений сторонами у розділі 4 договору, зокрема, згідно з п.п.4.1, 4.2 підрядник надає послуги (виконує роботи) в межах фінансових ресурсів замовника, призначених для цих цілей. Усі розрахунки за надані послуги (виконані роботи) по цьому договору здійснюються шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок підрядника. 3амовник бере на себе зобов'язаний за цим договором, при наявності бюджетних призначень на його виконання та в межах відповідних фактичних надходжень з бюджету, здійснювати щомісячні розрахунки за виконані підрядником роботи на підставі відповідних актів (форма №КБ-2В) та довідок (форма №КБ-3), або попередньої оплати, яка здійснюється в розмірі, що не перевищує 30 відсотків виконаних робіт.

Строк надання послуг з дати підписання договору по 31.12.2013 р. (п.5.1. договору), і строк дії договору - до 31.12.2013 р. (п.10.1). Додатковою угодою № 2 термін дії договору продовжений до 31.12.2014 р.

Згідно з п.7.3 договору у разі несвоєчасного виконання зобов'язань щодо оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невчасно сплачених коштів за кожен день прострочки.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками /а.с.11-12/.

На виконання умов договору позивачем виконано роботи на суму 360541,00 грн., що підтверджено акт приймання виконаних будівельних poбіт за грудень 2013 року та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт /а.с.13-24/. Акт приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідка про вартість будівельних робіт /та витрат/ на загальну суму 360541,00 грн. підписані представника сторін без будь-яких зауважень та скріплені печатками сторін.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті прийнятих робіт не виконав та залишив без задоволення претензії позивача про сплату боргу у розмірі 360541,00 грн. /а.с.26, 29/.

Отже, на умовах договору № 107 від 06.08.2013 р. між сторонами склались правовідносини з підряду.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.193 ГК України та ст.ст.509,526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст.610, 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до норм ст.ст.317,318 ГК України та ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.1 ст.854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із обгрунтованим висновком суду першої інстанції про правомірність позовної вимоги про стягнення 360541,1 грн. заборгованності.

Доводи відповідача про відсутність бюджетного призначення на фінансування поточного ремонту автомобільної дороги місцевого значення Хмельницький-Миколаїв колегія суддів вважає безпідставними з урахуванням такого.

Враховуючи зміст п.п.1.3, 4.1-4.2 договору, в разі відсутності коштів для оплати зазначених робіт, відповідач був вправі та мав фактичну можливість повідомити позивача про таку обставину, зупинити виконання робіт, внести зміни до умов договору, тощо. Однак суду не надані докази повідомлення відповідачем позивача про відсутність фінансових ресурсів замовника. Наявність чи відсутність бюджетного фінансування не залежить від волі та дій позивача, що порушує його право на отримання коштів за виконані по договору роботи.

З матеріалів справи вбачається, що видатки на фінансування поточного ремонту автомобільної дороги місцевого значення Хмельницький-Миколаїв були передбачені на 2013 рік відповідно до постанов Кабінету Міністрів України в сумі 2860 тис. грн. Позивач доводить, що фактично фінансування робіт у 2013 році не відбулось і відповідно до змін до лімітної довідки про бюджетні асигнування та кредитування на 2014 рік на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 р. № 228 було знято фінансування об'єктів, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 р. № 168. Такі доводи відповідача не мають значення з урахуванням наступного.

Відповідно до норм ст.ст.92, 96 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 ЦК і статтею 193 ГК встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Додатковою угодою № 3 до договору № 107 від 06.08.2013 р., яка укладена сторонами 24 грудня 2013 року, сторони внесли зміни до п.3.1 договору та погодили, що ціна договору на 2013 рік становить 360541,00 грн., тобто - 24 грудня 2013 року позивач підтвердив свої грошові зобов'язання у 2013 році в сумі 360541,00 грн.

Разом з тим, на підставі частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446.

Оскільки несвоєчасне виконання грошового зобов'язання має місце, є підставними позовні вимоги про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та відсотків річних за період прострочення з 01.01.2014 р. по 12.02.2015 р. Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Розрахунок нарахування інфляційних втрат та 3% річних перевірений колегією суддів і є арифметично правильним, відповідає умовам договору та норм ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про стягнення 103475,26 грн. інфляційних втрат та 12060,83 грн. відсотків річних.

Також колегія суддів погоджується із обґрунтованими висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення пені - в сумі 17824,54 грн., обрахованій за період прострочення з 27.02.2014 р. по 30.06.2014 р.

Позовна вимога про стягнення пені є правомірною, ґрунтується на умовах договору та відповідає нормам ст.ст.546,549,611-612 ЦК України, ст.ст.230-231 ГК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Разом з тим, позивач у позові просив про стягнення пені, обрахованій в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 01.01.2014 р. по 12.02.2015 р. Тобто - нарахування пені здійснено позивачем за період понад шість місяців, який визначено ч.6 ст.232 ГК України. Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. З огляду на те, що в договорі не було передбачено більшу тривалість періоду нарахування пені, судом обраховано пеню протягом шестимісячного періоду, початок перебігу якого починається з першого дня прострочки і закінчується через шість місяців.

Перерахунок пені виконаний судом, крім того, з застосуванням облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення платежу (зокрема, з 01.01.2014р. по 14.04.2014р. - 6,5% і з 15.04.2014р. до по 30.06.2014 р. - 7,75%), а також - із застосування позовної давності відповідно до ст.ст.256, 258 ЦК України, про застосування якої заявив відповідач.

Нормами ЦК України встановлено спеціальну позовну давність (ст. 258 ЦК України) в один рік, яка застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як встановлено судом, строк виконання зобов'язань з оплати виконаних робіт за грудень 2013 року настав 31.12.2013р. Отже, момент, коли відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, настав 01.01.2014р. Як вже вказувалось раніше, правомірним періодом нарахування пені являється 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. Оскільки, позовна заява була подана до суду 27.02.2015 р., позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені за період з 01.01.2014р. по 26.02.2014р., який складає суму 7319,48 грн.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів вважає правомірною відмову у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення з відповідача 7319,48 грн. пені (за період з 01.01.2014р. по 26.02.2014р.) з підстав пропущення строків позовної давності, а в частині вимог про стягнення пені в сумі 37170,30 грн. - з підстав необгрунтованості.

Отже, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні від 01.04.2015 р. Колегія суддів не вбачає також процесуальних порушень, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення.

Зокрема, судом першої інстанцій правомірно не задоволено заявлене в судовому засіданні 16.03.2015 р. клопотання відповідача про залучення до участі до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне агентство автомобільних доріг України /Укравтодор/. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такого клопотання з урахуванням такого.

Метою участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору є обстоювання ними власних прав та законних інтересів, на які може справити вплив рішення суду. Відповідно до норм ст.27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні відповідача або позивача, якщо перебуває з однією із сторін у матеріальних правовідносинах.

Колегією суддів встановлено, що відповідач відповідно до п.1.3. Положення про Службу автомобільних доріг у Хмельницькій області є юридичною особою /а.с.47/, отже, відповідно до норм ст.92, ч.1 ст.96 Цивільного кодексу України - самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Крім того, відповідно до п.1.5. Положення Служба автомобільних доріг у Хмельницькій області є одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток мережі автомобільних доріг загального користування.

Наведені положення спростовують підставність клопотання відповідача про залучення до участі у справі Державне агентство автомобільних доріг України /Укравтодор/.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Хмельницької області від 01.04.2015 р. у справі № 924/302/15 відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві і немає підстав для його скасування чи зміни за ст.104 ГПК України.

Судові витрати покладаються на відповідача згідно з ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Служби автомобільних доріг у Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 01.04.2015 р. у справі №924/302/15 залишити без змін.

Справу № 924/302/15 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.