ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015 р. Справа№ 914/727/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк", м.Дніпропетровськ

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Львів

про стягнення 60 051,10 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Деркач Ю.Ю. - представник (довіреність № 5350-О від 20.11.2013р.);

від відповідача ОСОБА_4 - представник (довіреність від 15.01.2015р.).

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Звукозапис розгляду даної судової справи здійснюється за клопотанням відповідача за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

Представником відповідача в судовому засіданні було заявлено усне клопотання про відвід судді. Судом не прийнято вказане усне клопотання до розгляду, оскільки відповідно до ч.4 ст.20 ГПК України відвід повинен бути мотивованим, заявлятись у письмовій формі до початку вирішення спору.

Тим не менше, суд звертає увагу на те, що задоволення чи відмова у задоволенні клопотань не є перешкодою у розумінні статті 20 Господарського процесуального кодексу України для неупередженого розгляду даної справи, яка має бути розглянута у розумні строки.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 60 051,10 грн. заборгованості, з яких 37 300,00 грн. - заборгованість за кредитом, 15 258,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 478,78 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 2 014,20 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Ухвалою суду від 10.03.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 01.04.2015р. Ухвалою суду від 01.04.2015р. розгляд справи відкладено на 22.04.2015р. Ухвалою суду від 22.04.2015р. розгляд справи відкладено на 05.05.2015р. Ухвалою суду від 05.05.2015р. продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 13.05.2015р. В судовому засіданні 13.05.2015р. оголошено перерву до 20.05.205р.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представником відповідача подано пояснення по справі (вх.№20787/15 від 20.05.2015р.) в якому зазначено, що ОСОБА_2 не може з'явитися в судове засідання призначене на 20.05.2015р., оскільки перебуває у відрядженні. Також представником відповідача подано відзив на позовну заяву (вх.№20789/15 від 20.05.2015р.) в якому позивач проти позову заперечує повністю з підстав викладених в даному відзиві. Крім того, представником відповідача подано клопотання (вх.№2118/15 від 20.05.2015р.) про призначення судової фінансово-кредитної експертизи, в якому ФОП ОСОБА_2 просить перед судовими експертами поставити наступні питання:

1) Чи підтверджується первинними бухгалтерськими документами встановлення Публічним акціонерним товариством КБ "Приватбанк" ліміту Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2: 15.01.2014р. в сумі зазначеній розрахунках наданих Позивачем?

2) Чи відповідає сума боргу по тілу кредиту зазначена у позові фактичній сумі заборгованості Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством КБ "Приватбанк" по договору банківського обслуговування №б/н від 15.01.2014 р.?

3) Яка сума боргу по тілу кредиту станом на 09.02.2015р.? Чи вірно обчислена сума пені зазначена у позовних вимогах нарахована на суму тіла кредиту за період з 15.01.2014 р. по 09.02.2015 р.?

4) Чи вірно обчислена сума боргу по відсотках за користування кредитом по кредитному договору №б/н від 15.01.2014р. по 09.02.2015р. фактичній сумі заборгованості підприємця ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством КБ "Приватбанк"? Яка сума боргу по відсотках станом на 09.02.2015 р.? Чи вірно визначена сума пені за період з 15.01.2014р. по 09.02.2015р.?

5) Чи вірно обчислена сума боргу по комісії за користування кредитом, станом на 09.02.2015р. по кредитному договору №б/н від 15.01.2014р. фактичній сумі заборгованості підприємця ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством КБ "Приватбанк"? Яка сума боргу по комісії станом на 09.02.2015р.?

6) Чи підтвердженні документами первинного бухгалтерського обліку сума заборгованості (ціна позову) заявлена до стягнення?

Крім того, 22.04.2015р. представником відповідача було подано клопотання (вх.№1677/15) про призначення судової комп'ютерно-технічної експертизи, в якому ФОП ОСОБА_2 просить перед судовими експертами поставити наступні питання:

1. Чи містить комп'ютер ФОП ОСОБА_2, з якого він здійснює свою підприємницьку діяльність і користується послугою інтернет-банку "Приват 24", інформацію про формування платіжного доручення в системі інтернет-банку "Приват 24"?

2. Яка технологія та хронологія створення платіжного доручення, в системі інтернет-банку "Приват 24"?

3. З якого пристрою (персональний комп'ютер, мобільний телефон тощо) було входження до системи інтернет-банку "Приват 24" під логіном та паролем присвоєним ФОП ОСОБА_2 15.01.2014р. при формуванні платіжного доручення, яка йому надана ІР адреса, за якою поштовою адресою вона була закріплена? Кому вказана ІР адреса належить (ідентифікуючі ознаки)?

4. Чи був переніс ІР адреси та будь-яких даних з вищенаведєного досліджуємого комп'ютера на інший комп'ютер 15.01.2014 р.?

5. Чи була підміна ІР адреси вищенаведєного досліджуємого комп'ютера 15.01.2014 р.? Якщо так, то який маршрут їх слідування?

6. Чи була у вищенаведєного досліджуємого комп'ютера 15.01.2014р. подвійна ІР адреса?

7. Чи було можливим 15.01.2014р. втручання до вищенаведєного досліджуємого комп'ютера чи серверу, на якому знаходиться система інтернет-банку "Приват 24", сторонніх осіб за допомогою шкідливих програмних забезпечень? Якщо так, то яким чином?

8. Чи був можливий на момент формування вищенаведєного спірного платіжного доручення несанкціонований доступ до системи інтернет-банку "Приват 24"?

9. Чи було несанкціоноване втручання в систему інтернет-банку "Приват 24" на момент формування спірного платіжного доручення?

10. Чи була будь-яка підміна даних ФОП ОСОБА_2 в системі інтернет-банку "Приват 24" (підміна логіну, паролю, електронного підпису, номеру телефону, на який приходять смс з кодом доступу до конкретної операції) 15.01.2014 р.?

11. Які номери телефону були зареєстровані в системі інтернет-банку "Приват 24" за ФОП ОСОБА_2 для відправки на них коду доступу для активації грошової операції 15.01.2012р.

12. Чи можлива взагалі така ситуація, що треті особи шляхом несанкціонованих дій, без відома ФОП ОСОБА_2 заволоділи її персональними даними для входу до системи інтернет-банку "Прнваї 24" (логін, пароль, цифровий підпис), втрутились до серверу де знаходиться система інтернет-банку "Приват 24", здійснили підміну даних ФОП ОСОБА_2, зайшли до його аккаунту з іншого комп'ютера та здійснили формування електронного платіжного доручення?

13. Якщо так, то який алгоритм та хронологія дій? Чи необхідна для цього співучасть, співробітників ПАТ КБ "Приватбанк", якому належить система інтернет-банку "Приват 24"?

Розглянувши клопотання (вх.№1677/15) про призначення судової комп'ютерно-технічної експертизи суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» недопустимим є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі.

Слід зазначити, що предметом доказування у даній справі є обставини, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін щодо наявності чи відсутності заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 15.01.2014р.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (Пункт 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

У матеріалах справи міститься виписка по рахунку відповідача № НОМЕР_2 за період з 15.01.2014р. по 09.02.2015р. в якій міститься інформація про здійснення ОСОБА_2 операцій по вказаному рахунку, і дана інформація не спростована відповідачем, відтак призначення судової комп'ютерно-технічної експертизи з переліком питань зазначених у клопотанні є недоцільним, проте може призвести до порушення розумного строку розгляду даної справи.

Згідно з частиною третьою статті 22 ГПК сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні клопотання (вх.№1677/15) про призначення судової комп'ютерно-технічної експертизи.

Стосовно клопотання (вх.№2118/15 від 20.05.2015р.) про призначення судової фінансово-кредитної експертизи суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (Пункт 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

З матеріалів справи вбачається, що окрім заявлених відповідачем клопотань про призначення експертизи, матеріали справи не містять жодних обґрунтованих зауважень та заперечень відповідача щодо розрахунку суми основного боргу, процентів, пені, комісій та періодів їх нарахування, які б свідчили про взаємну суперечливість доказів у даній справі, відтак після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності призначення експертизи, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні клопотання про призначення судової фінансово-кредитної експертизи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд -

встановив:

15.01.2014р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 через систему інтернет-клієнт-банкінг звернувся до ПАТ КБ "Приватбанк" із заявою (з накладенням електронного цифрового підпису) про відкриття поточного рахунку у ПАТ КБ "Приватбанк", за якою відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови), Тарифів Банку, що розмішені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 15.01.2014р., (надалі - договір) та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Відповідно до п. 3.2.1.1.1. Умов, кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що полягає в проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому виникає дебетове сальдо.

Згідно п. 3.2.1.1.3. Умов, кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта з повернення кредиту, сплаті процентів та винагороди.

Відповідно до п. 3.2.1.1.8 Умов, проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у

формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперової або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - надалі "Угода").

Згідно п.3.2.1.1.6. Умов, ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши Угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, sms - повідомлення або інших).

Пунктом 3.2.1.6.1. Умов передбачено, що цей договір, а саме - обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта набирає чинності з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання ліміту у межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами за цим договором.

Позивач відповідно до Умов надав відповідачу кредитний ліміт в розмірі 37 300,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку та довідкою про розміри встановлених кредитних лімітів.

Відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконував, станом на 09.02.2015р. у нього існує заборгованість в сумі 60 051,10 грн., з яких 37 300,00 грн. - заборгованість за кредитом, 15 258,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 478,78 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 2 014,20 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом. Вказані суми позивач просить стягнути з відповідача повністю.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву. Зокрема у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що заява від 15.01.2014р., на яку посилається позивач, не підписана сторонами та не скріплена печатками, посилаючись при цьому на ст.1055 ЦК України, в якій зазначено, що кредитний договір укладається в письмовій формі.

Також відповідач зазначає, що договір від 15.01.2014р. не відповідає вимогам ст.207, ст.1055 ЦК України та ч.3 ст.4 ЗУ «Про електронний цифровий підпис», які встановлюють для кредитного договору обов'язкову письмову форму, а кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних

частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно зі ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У відповідності з ч.2. ст.639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ч.1 ст.181 ЦК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно п.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст.1067 ЦК України закріплено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ст.345 ГК України).

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

Слід зазначити, що укладений між сторонами, шляхом приєднання договір, за своєю правовою природою є змішаним, зокрема поєднує у собі ознаки договору банківського рахунку та кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи 15.01.2014р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 через систему інтернет-клієнт-банкінг звернулося до ПАТ КБ "Приватбанк" із заявою (з накладенням електронного цифрового підпису) про відкриття поточного рахунку у ПАТ КБ "Приватбанк", за якою відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови), Тарифів Банку, що розмішені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 15.01.2014р., (надалі - договір) та взяло на себе зобов'язання

виконувати умови договору. Подана відповідачем через систему інтернет-банкінг заява підписана електронним цифровим підписом.

Інтернет банкінг - один із видів дистанційного банківського обслуговування, засобами якого доступ до рахунків та операцій за рахунками забезпечується в будь-який час та з будь-якого комп'ютера через Інтернет.

Правовий статус електронного цифрового підпису врегульований Законом України "Про електронний цифровий підпис".

Основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів врегульовано Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Одним із елементів обов'язкового реквізиту є електронний підпис, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб'єктами електронного документообігу. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник з електронним цифровим підписом автора.

Накладання електронного цифрового підпису завершує утворення електронного документа, надаючи йому юридичної сили. Юридична сила електронного документа з нанесеними одним або множинними електронними цифровими підписами та допустимість такого документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Згідно ч.2 ст.3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Пунктом 3.2.1.6.1. Умов передбачено, що цей договір, а саме - обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта набирає чинності з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання ліміту у межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами за цим договором.

Факт надання відповідачу коштів підтверджується випискою банку, яка є первинним документом, що відображає рух коштів по поточному рахунку НОМЕР_2, який був відкритий для відповідача, в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта.

Як вбачається із наявної у матеріалах справи довідки від 13.02.2015р. вих.№08.7.0.0.0/14, відповідачу встановлено кредитний ліміт станом на 15.01.2014р. в сумі 37 300,00 грн.

Відповідно до п. 3.2.1.1.3. Умов, кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Однак, відповідач порушив свої грошові зобов'язання за договором внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 37 300,00 грн. В матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем вказаної суми.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою досудового врегулювання спору позивач надсилав відповідачу претензію від 21.10.2014р. з вимогою про погашення боргу. Проте, дана претензія залишена без відповіді та задоволення.

Згідно ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України, ст.202 Господарського кодексу України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

За умовами ч. 1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Крім того, згідно розділу 3.2.1.4. Умов, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця (надалі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

У випадку необнулюванні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленнню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало

обнулінню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду; в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56 (п'ятдесят шість)% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під "непогашениям кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

Разом з тим, відповідно до п.3.2.1.4.4. Умов, клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту у відповідності з п.3.2.1.1.6., 3.2.1.2.3.2. 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, який існував на кінець банківського дня за попередній місяць, у порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг.

З огляду на викладене та дослідивши наявні в справі матеріали, перевіривши розрахунок боргу, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 37 300,00 грн. - заборгованості за кредитом, 15 258,12 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом та 2 014,20 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом є правомірними, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до 3.2.1.5.1 Умов, при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п. п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п. 3.2.1.2.2., 3.2.1.4,4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в

період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А у випадку реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п.3.2.1.4.1.3. від суми заборгованості за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Проте, відповідно до п.3.2.1.5.4 Умов, нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.3.2.1.5.1., 3.2.1.5.2., 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом.

Згідно із поданим позивачем розрахунком до стягнення заявлено 5 478,78 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту. Перевіривши поданий розрахунок пені, суд дійшов висновку що позовна вимога про стягнення 5 478,78 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту підлягає задоволенню.

Пунктом 3.2.1.2.3.4. Умов передбачено, що банк має право при порушенні клієнтом своїх зобов'язань змінити умови кредитування, вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

Слід зазначити що між сторонами виникли відносини кредитування та кредитного обслуговування відповідно до положень гл. 71 ЦК України (ст. 1054 ЦК України).

Відповідач, подавши позивачу через систему інтернет-клієнт-банкінг заяву про відкриття поточного рахунку, з накладенням електронного цифрового підпису, згідно ст.634 ЦК України, приєднався до умов договору банківського обслуговування та погодився з тарифами банку відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті позивача.

Згідно положень ч.3 ст.346 ГК України кредити надаються банками під відсоток. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків передбачених законом. Вказане узгоджується з положенням ст.1054 ЦК України.

Суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору, який є чинним та не визнаний недійсним.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання, заборгованість в добровільному порядку не сплатив, заходів щодо погашення заборгованості не вжив, позовних вимог належними та допустимими доказами не спростував, відтак позовні вимоги, з врахуванням вищенаведених правових норм, є обґрунтованими і підлягають до задоволення повністю.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №BOTM2B0TYR від 12.02.2015р. на суму 1 827,00 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116, ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" (49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, буд.50, ) 37 300,00 грн. - заборгованості за кредитом, 15 258,12 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 5 478,78 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 2 014,20 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом та 1 827,00 грн. - судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішення в законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

підписано 25.05.2015р.

Суддя Петрашко М.М.