ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 рокуСправа № 912/4071/14
Господарський суд Кіровоградської області в складі колегії суддів: головуючий суддя Макаренко Т.В. та судді Поліщук Г.Б., Глушков М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/4071/14

за позовом: Світловодської міської ради

до відповдача-1: Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут"

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Політрейд"

про визнання недійсними установчих документів та припинення юридичної особи,

Представники сторін:

від позивача - Волохов О.С. , довіреність № 3 від 30.09.14 ;

від позивача - Іванов В.П. , довіреність № 1 від 30.09.14 ;

від відповідача 1 - участі не брали ;

від відповідача 2 - Яременко О.С. , довіреність № 16/10 від 16.10.14 ;

слухач - Андросов О.Л. паспорт ЕА 620538, від 07 липня 1999 року;

Світловодська міська рада звернулась до господарського суду з позовною заявою від 10.11.2014 №1114-LD/0080 про визнання недійсним Статуту спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" () від 24.09.2001; про визнання недійсним Установчого договору спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" () від 24.09.2001; про припинення спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" () через допущені при його створенні порушення, які не можна усунути. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що створення та державну реєстрацію відповідача (СП ТОВ "Світловодськпобут") було проведено з грубим порушенням норм чинного на той час законодавства; установчі документи СП ТОВ "Світловодськпобут" суперечать вимогам чинного законодавства; порушення, допущенні при прийнятті та затвердженні статуту та установчого договору відповідача не можна усунути. Крім того, 23 жовтня 2014 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області прийняв постанову, якою визнав незаконним, протиправним та скасував рішення Світловодської міської ради від 29.08.2001р. № 519 "Про надання згоди на створення спільного підприємства ТОВ "Світловодськпобут".

Відповідач у відзиві на позовну заяву вимоги позивича не визнав, просить застосувати до даного спору термін позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування своїх заперечень зазначив наступне.

Положення Статуту та Установчого договору СП ТОВ "Світловодськпобут" відповідають вимогам законодавства України, а саме ст. 57 та ч. 2 ст. 79 ГК України.

Крім того, звертає увагу суду, що позивач просить припинити СП ТОВ "Світловодськпобут" через допущені при його створенні порушення які не можна усунути.

Проте, стаття 110 ЦК України, на яку посилається позивач, визначає підстави ліквідації юридичної особи, частина 2 даної статті визначає, що вимогу про ліквідацію юридичної особи може бути пред'явлено до суду також й учасником юридичної особи. Поданий Світловодською міською радою позов такої вимоги не містить.

Твердження позивача про те, що здійсненні ним же порушення не можливо усунути, не відповідають дійсності, оскільки дані порушення усуненні самим позивачем шляхом подання державному реєстратору листа про допущену помилку при реєстрації та прохання її виправити.

3-тя особа у своїх поясненнях № 327 від 08.12.2014 року просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись при цьому на наступне:

- твердження позивача, що ст. 13 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції 2001 року) забороняє формування статутного фонду товариства з обмеженою відповідальністю майном комунальної власності, щодо якого не прийнято рішення про приватизацію, не відповідає дійсності;

- Статут та Установчий договір СП ТОВ "Світловодськпобут" відповідають вимогам, які встановлені нормами ст. 57 ГК України до установчих документів;

- твердження позивача про те, що здійсненні ним же порушення ( реєстрація в якості засновника СП ТОВ "Світловодськпобут" Виконавчого комітету Світловодської міської ради) неможливо усунути, не відповідають дійсності, оскільки дані порушення усунені самим позивачем;

Ухвалою суду від 20.01.2015 провадження у даній справі зупинялось до завершення перегляду в Дніпропетровському апеляційному адміністративному суді постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.10.2014 у справі № 401/611/14-а (2-а/401/49/14) та до завершення розгляду справи № 912/4860/14, що розглядалась господарським судом Кіровоградської області та набранням судовими рішеннями у даних справах законної сили.

Ухвалою від 04.032015р. провадження у справі поновлено у зв'язку з тим, що обставини, які зумовили зупинення провадження усунено. Так, 18.02.2015 ухвалою господарського суду Кіровоградської області провадження у справі № 912/4860/14 припинено на підставі п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, 19.02.2015 ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі № 401/611/14-а апеляційні скарги ТОВ СП "Світловодськпобут" та ТОВ "Політрейд" залишено без задоволення, постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.10.2014 про визнання, незаконним, протиправним, скасування рішення Світловодської міської ради від 29.08.2001 № 519 "Про надання згоди на створення спільного підприємства ТОВ "Світловодськпобут" - без змін.

14.04.2015 року позивачем подано клопотання від 14.04.2015р. про вихід суду за межі позовних вимог щодо припинення та ліквідації Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" через допущені при його створенні порушення, які не можна усунути (а.с.28,т.2).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, представник відповідача не визнав.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-2, обговоривши усі обставини справи, оцінишв подані до матеріалів справи докази, господарський суд,

В С ТА Н О В И В :

Згідно Розпорядження Кіровоградської обласної державної адміністрації № 292-р від 19 серпня 1996 року (а.с.118, т.1), передано з 1 жовтня 1996 року з балансу обласного державного комунального підприємства "Кіровоградтеплокомуненерго" за згодою у комунальну власність м.Світловодська майновий комплекс структурної одиниці ОДКП "Кіровоградтеплокомуненерго" - Світловодське підприємство теплових мереж.

На виконання вказаного розпорядження підписано Акт передачі загальнодержавного майна ДКП "Кіровоградтеплокомуненерго" до комунальної власності міста Світловодська. Згідно вказаного Акту майно, станом на 01.10.1996р., передано заступником голови Облдержадміністрацї, директором ДКП "КТКЕТ та його головним бухгалтером, а прийнято головою Світловодської міської ради, директором Світловодського ПТМ та його головним бухгалтером.

Згідно рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради народних депутатів від 08.10.1996р. № 1234 " Про державну реєстрацію Світловодського підприємства теплових мереж" було затверджено Статут Світловодського підприємства теплових мереж; проведено державну реєстрацію Світловодського підприємства теплових мереж (а.с.180).

Як вбачається з копії статуту Світловодського підприємства теплових мереж (а.с. 181-190, т.1), вказане підприємство створено на базі виробничої одиниці підприємства теплових мереж Кіровоградтеплокомуненерго, керуючись Постановою КМУ № 891 від 06.11.1995р. і рішенням облвиконкому № 292 від 19.08.1996р.

Згідно з п. 1.1. Статуту Світловодського підприємства теплових мереж, видом підприємства є державно-комунальне, а єдиним власником виступає Світловодська міська Рада народних депутатів.

Як зазначає позивач у своїх письмових поясненнях від 16.12.2014р. (а.с.141, т.1) до 2001 року майно перебувало на балансі комунального підприємства Світловодське підприємство теплових мереж (ідентифікаційний код юридичної особи 22226288). Втім після створення відповідача дане майно фактично перейшло у власність відповідача, оскільки було передано до статутного фонду відповідача.

Як було встановлено в ході розгляду спору, рішенням Світловодської міської ради від 29.08.2001 року № 519 "Про надання згоди на створення спільного підприємства ТОВ "Світловодськпобут" було надано згоду на створення СП ТОВ "Світловодськпобут"; затверджено Статут і Установчий договір; доручено міськвиконкому провести експертну оцінку майна Світловодської тепломережі; утворено статутний фонд в подвійному розмірі вартості майна, визначеною експертною оцінкою та вирішено інші питання, що стосувались питання створення СП ТОВ "Світловодськпобут".

24.09.2001 року відбулися установчі збори учасників Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут", рішення яких оформлено протоколом № 1 від 24.09.2001 року, на яких було вирішено наступне:

- Створити Спільне підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" з місцезнаходженням за адресою: 27500, Кіровоградська область, м.Світловодськ, вул.Крупської,2а.

- Розмір Статутного фонду Спільного підприємства - товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" на момент заснування становить 7784748,00 грн., що розподіляється між учасниками слідуючим чином:

50%, тобто 3892374,00 - належить ТОВ "ПОлітрейд";

50%, тобто 3892374,00 - належить Світловодській міській Раді.

Внесення часток здійснюється згідно передбаченого Установчим договором Товариства порядку.

- Затверджено Статут та Установчий договір про створення та діяльність Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут".

24.09.2001 року виконавчим комітетом Світловодської міської ради було проведено державну реєстрацію юридичної особи Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" (відповідач по даній справі), засновниками якого згідно Протоколу № 1 установчих зборів учасників Товариства від 24 вересня 2001 року виступили ТОВ "Політрейд"(3-тя особа) та Світловодська міська рада (позивач по даній справі).

Цього ж дня, 24.09.2001р., між ТОВ "Політрейд" та СП ТОВ "Світловодськпобут" було підписано акт прийому-передачі майна до Статутного фонду СП ТОВ "Світловодськпобут" (а.с. 139-150, т.1). Згідно вказаного акта прийому-передачі ТОВ "Політрейд" передало як внесок до статутного фонду СП ТОВ "Світловодськпобут" майно згідно переліку, в свою чергу СП ТОВ "Світловодськпобут" прийняло вказане майно на загальну суму 1 205 047,00 грн. згідно установчного договору товариства та протоколу № 1 установчих зборів учасників товариства від 24.09.2001року.

Згідно платіжних доручень № 724, № 725 від 24.09.2002р. на суму 600 000,00 грн. та 100 000,00 грн., № 736 від 25.09.2002р. на суму 700 000,00 грн., № 749 від 26.09.2002р. на суму 1 287 327,00 грн. (а.с. 151-154, т.1) ТОВ "Політрейд" перерахувало на рахунок СП ТОВ "Світловодськпобут" як внесок в Статутний фонд СП ТОВ "Світловодськпобут" згідно Статутних документів та протоколу загальних зборів учасників від 23.09.02р. № 4 .

24.09.2001р. між Світловодською міською радою та СП ТОВ "Світловодськпобут" було підписано акт прийому-передачі майна до статутного фонду СП ТОВ "Світловодськпобут". Згідно вказаного акту Світловодська міська рада, як учасник СП ТОВ "СВітловодськпобут" передала, а товариство прийняло як внесок до Статутного фонду товариства згідно Установчого договору Товариства та Протоколу № 1 Установчих зборів учасників Товариства від 24.09.2001р. майно та обладнання згідно переліків (а.с. 205- 207, т.1).

Відповідно до пунктів 3.2 та 3.2.1 Статуту СП ТОВ "Світловодськпобут" товариство є власником майна та коштів, переданих йому учасниками.

У своїй позовній заяві від 10.11.2014 №1114-LD/0080 Світловодська міська рада просить:

- визнати недійсним Статут спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" () від 24.09.2001;

-визнати недійсним Установчий договір спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" () від 24.09.2001;

- припинити спільне підприємство товариство з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" () через допущені при його створенні порушення, які не можна усунути.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує наступним:

- Державну реєстрацію відповідача (СП ТОВ "Світловодськпобут") було проведено з грубим порушенням норм чинного на той час законодавства, оскільки позивач (Світловодська міська рада) на день проведення реєстрації відповідача - 24.09.2001 року, не був зареєстрований як юридична особа, а тому не мав права а ні затверджувати установчі документи, а ні виступати засновником нової юридичної особи;

- 23 жовтня 2014 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області прийняв постанову, якою визнав незаконним, протиправним та скасував рішення Світловодської міської ради від 29.08.2001р. № 519 "Про надання згоди на створення спільного підприємства ТОВ "Світловодськпобут";

- В порушення п. 5 Порядку державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності, затвердженої постановою КМУ від 25.05.1998р., в матеріалах реєстраційної справи відповідача відсутнє свідоцтво про державну реєстрацію Світловодської міської ради;

- Чинний протокол № 1 Установчих зборів учасників від 24.09.2001р., Установчий договір СП ТОВ "Світловодськпобут" та Статут, на підставі яких було зареєстровано Товариство, було затверджено особами, які не мали відповідних повноважень. Зокрема, позивач, не був юридичною особою на момент затвердження документів;

- В порушення норм ст. 13 Закону України "Про господарські товариства", статутний фонд відповідача було сформовано за рахунок комунального майна, щодо якого не було прийнято рішення про приватизацію;

- Установчі документи СП ТОВ "Світловодськпобут" суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 13 Закону України "Про господарські товариства", Закону України "Про підприємства в Україні". Форма товариства - спільне товариство суперечить діючому на той час Закону Української РСР від 27.03.1991р. № 887-12, оскільки він не передбачав такого виду підприємств, як спільне підприємство. Утворення спільних підприємств не було передбачено також і Законом "Про підприємства в Україні";

- Порушення, допущенні при прийнятті та затвердженні статуту та установчого договору відповідача не можна усунути, оскільки чинне законодавство передбачає повернення майна із незаконного володіння;

- В обгрунтування існування порушених прав та законних інтересів позивач посилається на незаконну передачу у власність від позивача комунального майна, яке згідно ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" належало та належить територіальній громаді міста Світловодськ, а остання у свою чергу, не надавала згоди на затвердження а ні Статуту, а ні Установчого договору, які грубо порушують право власності територіальної громади міста та її інтереси.

Зазначає, що даний спір підлягає вирішенню господарським судом, посилаючись при цьому на норми Закону України від 15.12.2006р. № 483-V "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів".

Господарський суд при розгляді спору враховує, що Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" у п. 13-15 зазначив наступне.

" Відповідно до вимог статей 88, 143, 154 ЦК ( 435-15 ), статей 57, 82 ГК ( 436-15 ), статей 4, 37, 51, 65, 67, 76 Закону про господарські товариства ( 1576-12 ), статей 27, 30 Закону про державну реєстрацію (755-15) суди вправі визнати недійсними установчі документи товариства за одночасної наявності таких умов:

- на момент розгляду справи установчі документи не відповідають вимогам законодавства;

- порушення, допущені при прийнятті та затвердженні установчих документів, не можуть бути усунені;

- відповідні положення установчих документів порушують права чи охоронювані законом інтереси позивача.

Положення установчих документів господарських товариств, які не відповідають вимогам законодавства, не застосовуються .

При вирішенні спорів про визнання установчих документів господарського товариства недійсними господарським судам необхідно розмежовувати правову природу статуту та установчого (засновницького) договору товариства.

Статут юридичної особи за змістом частини другої статті 20 ГК ( 436-15 ) є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обов'язкові для учасників товариства, його посадових осіб та інших працівників, а також визначає порядок затвердження та внесення змін до статуту.

Підставами для визнання акта, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Статут не є одностороннім правочином, оскільки затверджується (змінюється) загальними зборами учасників (засновників, акціонерів), які не є ні суб'єктом права, ні органом, який здійснює представництво товариства. Не є статут і договором, тому що затверджується (змінюється) не за домовленістю всіх учасників (засновників, акціонерів) товариства, а більшістю у - голосів акціонерів чи простою більшістю голосів учасників товариства (статті 42, 59 Закону про господарські товариства ( 1576-12 )).

У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо визнання статуту недійсним не застосовуються норми, які регламентують недійсність правочинів.

Судам необхідно враховувати, що з набранням чинності ЦК ( 435-15 ) (статті 142, 153) договір про створення (заснування) АТ, ТОВ та ТДВ не регулює відносини між учасниками (акціонерами) товариства при здійсненні його діяльності і припиняє свою дію після досягнення мети - створення та державної реєстрації товариства. Зазначені договори мають відповідати загальним вимогам, що пред'являються до правочинів, і при розгляді спорів про визнання їх недійсними суди повинні керуватися відповідними нормами про недійсність правочинів.

У справах про визнання недійсним статуту відповідачем є господарське товариство, залучати до участі у справі всіх учасників (акціонерів) товариства немає необхідності. У справах щодо визнання недійсним установчого (засновницького) договору мають залучатися всі учасники (засновники) товариства як сторони договору."

Отже, розглядаючи вимоги позивача про визнання недійсним Установчого договору СП ТОВ "Світловодськпобут" від 24.09.2001 року господарському суду необхідно керуватися відповідними нормами про недійсність правочинів.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Як вбачається з копії Установчого договору про створення та діяльність Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" (а.с. 35-40, т.1), вказаний договір було затверджено рішенням Зборів Учасників, протокол № 1 від 24.09.2001 року.

Отже, розглядаючи вимогу позивача про визнання недійсним Установчого договору, господарський суд повинен керуватись нормами Цивільного кодексу Української РСР, які діяли на момент вчинення даного правочину.

Відповідно до норм статті 48 ЦК УРСР, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності не передбачені законом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Проте, всупереч наведеним нормам, позивачем у позовній заяві не зазначено яким нормам Цивільного кодексу УРСР не відповідає зміст Установчого договору Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальнічтю "Світловодськпобут" від 24.09.2001р.

Господарський суд також враховує, що 18.02.2015 ухвалою господарського суду Кіровоградської області провадження у справі № 912/4860/14 за позовом Світловодської міської ради до спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Політрейд" про визнання недійсним рішення установчих зборів спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" від 24.09.01р., які зафіксовані у протоколі № 1, припинено на підставі п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, рішення установчих зборів СП ТОВ "Світловодськпобут", оформлене протоколом № 1 від 24.09.2001 року на день розгляду спору у судовому порядку не визнано недійсним, а тому є чинним.

Разом з тим, згідно п. 30 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", в редакції, яка була чинною на момент створення Товариства, до виключної компетенції міської ради відносилося вирішення відповідно до законодавства питань щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Господарський суд враховує, що 23 жовтня 2014 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області прийняв постанову в адміністратимвній справі № 401/611/14-а(2-а401/49/14) за позовом Куцевича Віталія Васильовича, Світловодського міжрайонного прокурора в інтересах Куцевич Віталія Васильовича до Світловодської міської ради, за участю 3-х осіб Спільного підприємства -Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут", Виконавчого комітету Світловодської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Політрейд" про визнання незаконним, протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії, якою визнав незаконним, протиправним та скасував рішення Світловодської міської ради від 29.08.2001р. № 519 "Про надання згоди на створення спільного підприємства ТОВ "Світловодськпобут".

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2015р. у справі № 401/611/14-а(2-а401/49/14) постанову Світловодського міськрайонного суд Кіровоградської області від 23.10.2014 року у справі № 401/611/14-а(2-а401/49/14) залишено без змін.

Вищевказаним судовим рішенням в адміністративній справі № № 401/611/14-а(2-а401/49/14) було встановлено наступні обставини:

"Враховуючи вищенаведені норми закону № 280/97-ВР суд приходить до висновку, що власником майна комунальної власності у тому числі і того, що передається згідно рішення відповідача для формування статутного фонду створюваного підприємства являлася територіальна громада. Будь-яких доказів того, що громадою м. Світловодська передавалося майно комунальної власності, цілісний майновий комплекс ЦО та ГВП міста в оперативне управління відповідачем надано не було. Виключна компетенція відповідача, тобто вирішення питань без участі громади встановлено ст. 26 закону № 280/97-ВР не передбачає створення підприємств з організаційно-правовою формою ТОВ, Відповідно до п.33 ч.1 ст.26 вказаного закону міська рада може вирішувати питання відповідно до законодавства про створення підприємствами комунальної власності, спільних підприємств, у тому числі з іноземними інвестиціями. Відповідно до ст.143 Конституції України територіальні громади міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності. У затвердженому рішенням відповідача Статуті зазначено, що передане підприємству майно стає його власністю. Відповідно до ст.13 закону " Про господарські товариства" заборонено формування статутного фонду ТОВ майном комунальної власності, якщо не прийнято рішення про його приватизацію. Відповідач не надав суду доказів того, що щодо переданого майна прийнято рішення про його приватизацію. Право власності захищено ст.41 Конституції України згідно якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Суд приходить до висновку, що відповідач оскаржуваним рішенням, протиправно позбавив права власності територіальну громаду міста у тому числі і позивача як члена громади. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами ( ст.74 закону № 280/97-ВР)."

Відповідно до норм статті 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на те, що вищевказаним рішенням від 23.10.2014р. Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі № 401/611/14-а(2-а401/49/14) було встановлено, що власником майна комунальної власності у тому числі і того, що передається згідно рішення відповідача для формування статутного фонду створюваного підприємства являлася територіальна громада; будь-яких доказів того, що громадою м. Світловодська передавалося майно комунальної власності, цілісний майновий комплекс ЦО та ГВП міста в оперативне управління відповідачем надано не було; виключна компетенція відповідача, тобто вирішення питань без участі громади встановлено ст. 26 закону № 280/97-ВР не передбачала створення підприємств з організаційно-правовою формою ТОВ, господарський суд дійшов висновку, що оспорюваний установчий договір суперечить нормам ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", а тому в силу норм ст. 48, 59 Цивільного кодексу УРСР є недійсним з моменту його укладення.

Враховуючи вищенаведене рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області, господарський суд дійшов висновку, що Статут відповідача, а саме п.3.2., 3.2.1, відповідно до яких товариство є власником майна й коштів, які передані йому Учасниками, не відповідали на момент його затвердження нормам ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування".

Разом з тим, господарський суд враховує, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

У рішенні від 24 червня 2003 року у справі "Стретч проти Об'єднаного Королівства" (Stretch v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини зазначив: "наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила".

У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

Верховний Суд України у Постанові від 14.03.2007р. на підставі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" вже застосовував рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства".

Як зазначив у вказаній Постанові Верховний Суд України, "Самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені в наслідок винної, протиправної поведінки самого покупця".

Отже, враховуючи вищенаведене, господарський суд вважає, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не ТОВ "Політрейд". Позивач не подав господарському суду доказів вини жодного з відповідачів при створенні товариства. З огляду на вказане суд вважає, що в такому випадку має місце непропорційне втручання у право відповідачів на мирне володіння своїм майном та відповідно може бути порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції і не повинно впливати на дійсність Установчого договору та Статуту відповідача.

Господарський суд враховує, що станом на дату створення та державної реєстрації Товариства реєстрація суб'єктів підприємницької діяльності здійснювалася згідно Положення про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою КМУ від 25.05.1998р.№ 740 (надалі- Порядок). Згідно п.2 зазначеного Порядку, державна реєстрація суб'єктів підприємницької діяльності проводилась у виконавчому комітеті міської , районнної у місті ради або в районній, районній міст Києва і Севастополя державній адміністрації (далі - органи державної реєстрації) за місцезнаходженням або місцем проживання суб'єкта, якщо інше не передбачено законом.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до п. 5 вказаного Положення, якщо засновником (одним із засновників) суб'єкта підприємницької діяльності є юридична особа, державна реєстрація її підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію.

Господарський суд враховує, що згідно зі ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування є юридичними особами.

Господарським судом в ході розгляду справи було оглянуто та досліджено матеріали реєстраційної справи спільного підрпиємства-товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут", код за та встановлено, що матеріали вказаної реєстраційної справи на момент реєстрації відповідача дійсно не містять копії Свідоцтва про державну реєстрацію Світловодської міської ради, яка виступає одним із засновників відповідача.

Проте, відповідно до ч. 3 п.10 вказаного Положення саме на орган державної реєстрації покладено відповідальність за комплектність та зберігання реєстраційної справи.

Господарський суд враховує, що в подальшому Світловодська міська рада була зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців лише 24.03.2008 року, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичниї осіб та фізичних осіб-підприємців від 19.01.2015р. (а.с. 222-223, т.1).

Доводи позивача, що позивач не міг бути засновником відповідача через відсутність Свідоцтва про державну реєстрацію є неспроможними, оскільки відсутність Свідоцтва є перешкодою для реєстрації створеного Товариства, проте не перекоджає бути засновником відповідно до ст.ст. 10, 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" , ст. 1,3, 50-64 Закону України "Про господарські товариства" (в радакції станом на момент реєстрації відповідача), ст. 2 Закону України "Про підприємства в Україні" (із змінами і доповненнями станом на 29.05.2001р., які діяли на момент створення відповідача).

Посилання позивача що в реєстраційній картці суб'єкта підприємницької діяльності-юридичної особи СП ТОВ "Світловодськпобут" зазначено в якості засновника виконавчий комітет Світловодської міської ради замість позивача - Світловодської міської ради не відповідають дійсності.

Судом було оглянуто в ході розгляду справи вказану реєстраційну картку та встановлено, що у графі 27 "найменування або прізвище, ім'я та по-батькові засновника" зазначено саме ТОВ "Політрейд" та Світловодську міську раду.

У графі 22 "Ідентифікаційний код та найменування органу державної реєстрації", яка не стосується відомостей щодо засновника, оскільки у вказаній графі зазначаються ідентифікаційний код та найменування органу державної реєестрації, дійсно зазначено "виконком міської ради, код 04055286" , що вказує на помилковість доводів позивача.

Також матеріали вказаної реєстраційної справи містять лист Світловодської міської ради № 01-16/170 від 03.07.2014 року за підписом міського голови Ю.М. Котенко (а.реєстраційної справи № 129), адресований Реєстраційній службі Світловодського міськрайонного управління юстиції, з проханням виправити помилку, що виникла при реєстрації СП ТОВ "Світловодськпобут", , зокрема при внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в інформації про засновників СП ТОВ "Світловодськпобут" помилково вказано засновником Виконавчий комітет Світловодської міської ради, хоч згідно установчих документів СП ТОВ "Світловодськпобут" засновниками товариства є: Світловодська міська ради () та ТОВ "Політрейд".

Господарський суд розцінює вказаний лист як суперечливість доводів самого позивача, щодо неможливості виправити помилки, як було вчинено при реєстрації відповідача, які не можна виправити та погоджується з доводами відповідача, що позивач безпідставно посилається, що порушення, вчинені при створенні позивача, неможливо усунути.

Не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи також доводи позивача, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про господарські товариства" заборонено формування статуного фонду товариства з обмеженою відповідальністю майном комунальної власності щодо якого не прийнято рішення про приватизацію.

В такій редакції частина 3 статті 13 Закону України "Про господарські товариства" існує після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Бюджетного кодексу України" № 2557-1У від 08.07.2010р. Вказаний Закон набрав чинності з дня набрання чинності Бюджетним кодексом України - 01.01.2011р.

Що стосується вимог позивача щодо припинення відповідача через допущенні при його створенні порушення, які не можна усунути, то господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи.

Пунктом 2 статті 38 Закону України N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" встановлено вичерпний перелік підстав щодо припинення юридичної особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи: визнання судом недійсною державної реєстрації юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, а також в інших випадках, встановлених законом; провадження нею діяльності, що суперечить установчим документам, або такої, що заборонена законом; невідповідність мінімального розміру статутного капіталу юридичної особи вимогам закону; неподання протягом року органам доходів і зборів податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону; наявність в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи за вказаним її місцезнаходженням; визнання судом юридичної особи - емітента такою, що відповідає ознакам фіктивності; неподання акціонерним товариством протягом двох років поспіль Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку інформації, передбаченої законом; нескликання акціонерним товариством загальних зборів акціонерів протягом двох років поспіль; неутворення органів акціонерного товариства протягом року з дня реєстрації Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку звіту про результати приватного розміщення акцій серед засновників акціонерного товариства.

Проте, позивач у своїй позовній заяві просить припинити Спільне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" () через допущені при його створенні порушення, які не можна усунути, а не визнання недійсним запису про проведення державної реєстрації через порушення закону, допущені при створенні юридичної особи, які не можна усунути.

Отже, позивачем обрано спосіб захисту, який не передбачено нормами ст.16 ЦК України, ст. 20 ГК України та нормами статті 38 Закону України N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Частина 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України визначає зміну підстави або предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог.

Господарський суд також враховує, що Верховним Судом України у постанові від 13 липня 2004 року у справі № 10/732 викладено правову позицію, згідно з якою "суд дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способом захисту прав, повинен відмовити у позові, а не припиняти провадження у справі за її непідвідомчістю суду".

Подане позивачем клопотання про вихід за межі позовних вимог відповідно до ч.2 ст. 83 ГПК України не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Аналогічні норми містить Господарський процесуальний кодекс України. Так, відповідно до п.2 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд прийшов до висновку, що вказаним п.2 ст. 83 ГПК України передбачено право господарського суду щодо виходу за межі позовних вимог (за наявності передбачених цією нормою умов, і про це є клопотання заінтересованої сторони), але не зміни таких вимог на власний розсуд чи спонукання до їх уточнення.

За таких обставин господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про вихід за межі позовних вимоги та для задоволення вимог про припинення Спільного підприємства Товариство з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" () через допущені при його створенні порушення, які не можна усунути.

Разом з тим, відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень чинного з 01.01.2004 року Цивільного кодексу України правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки (ст. 257 ЦК України (435-15), ст. 71 ЦК Україниської РСР (1540-06).

Статтею 356 Цивільного кодексу України (435-15) встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. При цьому перебіг строку позовної давності починається з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст. 261 Кодексу).

За правилами статті 267 названого Кодексу (435-15) наслідком спливу строку позовної давності у разі наявності відповідної заяви зацікавленої сторони є відмова у позові.

Аналогічні положення містить і стаття 80 Цивільного кодексу Української РСР (1540-06) (в редакції 1963 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Наявність в матеріалах справи рішення Світловодської міської ради № 519 від 29.08.2001р."Про надання згоди на створення спільного підприємства ТОВ "Світловодськпобут", підписаного міським головою Акту прийому-передачі майна до Статутного фонду СП ТОВ "Світловодськпобут" від 24.09.2001р.(а.с.191-195, т.1), затвердження рішеннями зборів учасників СП ТОВ "Світловодськопбут" Установчого договору та Стату відповідача, участь у яких приймав міський голова, свідчать, що позивач про порушення свого права повинен був дізнатися з моменту прийняття вказаного рішення № 509, тобто з 29.08.2001 року.

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази та обставини справи щодо початку перебігу строків позовної давності, господарський суд, з огляду на вимоги ст. 71 Цивільного кодексу Української РСР прийшов до висновку, що строк позовної давності закінчився 24.09.2004 року. Позивач звернувся до господарського суду лише 12.11.2014 року, тобто з пропуском строку, встановленого нормами ст. 257 ЦК України (435-15), ст. 71 ЦК Української РСР (1540-06).

Враховуючи заяву відповідача про застосування до даного спору строку позовної давності, зроблену ним у відзиві на позовну заяву (а.с.102-103, т.1) та встановлені обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у зв'язку із спливом строку позовної давності.

За таких обставин господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до норм ст.ст. 44.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 33.34,44,49, 82-85, 116, 117 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 25.05.2015

Головуючий суддя Т. В. Макаренко

Суддя Г.Б.Поліщук

Суддя М.С. Глушков