ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа № 908/5922/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Горбачова Л.П. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Максимченко І.В., довіреність №23-12/14-3 від 23.12.2014.

відповідача - не з"явився.

третя особа - не з"явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест", Донецька область, м. Дружківкаx (вх. №2099 З/3-12) на рішення господарського суду Запорізької області від 09 лютого 2015 року по справі № 908/5922/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест", Донецька область, м. Дружківка

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування", м. Київ

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.02.2015 по справі №908/5922/14 (суддя Л.М. Сушко) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" 290 860,43 грн. заборгованості та 5817,21 грн. судового збору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" з рішенням місцевого господарського суду не погодилося та подало до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 09.02.2015 по справі №908/5922/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального Кодексу України є підставою для його скасування.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал страхування" через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду надало відзив на апеляційну скаргу (вх.6226 від 16.04.2015) в якому проти доводів викладених в апеляційні скарзі заперечує, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та всебічним дослідженням обставин справи, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффейзен Лізинг Аваль" у відзиві (вх.7737 від 18.05.2015) на апеляційну скаргу зазначає, що відповідачем не спростовано обставини, які встановлено судом першої інстанції, не надано жодних належних доказів на підтвердження неправомірності зупинення провадження у справі, не доведено порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" та Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал страхування" своїх представників в судове засідання 19.05.2015 не направили, про причини неявки суд не сповістили.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із пунктом 3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи колегія суддів зазначає, що частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

За висновками суду апеляційної інстанції, незважаючи на те, що відповідач та третя особа своїх представників у судове засідання 19.05.2015 не направили, у відповідності до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши в судовому засіданні представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Підставою виникнення взаємних прав та обов'язків є укладений між Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (лізингодавець - позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" (лізингоодержувач - відповідач у справі) договір фінансового лізингу №LC5272-05/11 від 03.06.2011, за умовами якого (пункт 1.1) вбачається, що лізингодавець зобов'язується передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в специфікації (додаток № 2 до цього договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.7 договору, строк лізингу складається з періодів лізингу у кількості 60 місяців, починаючи з першого періоду лізингу, визначеного за правилами цього договору та додатків до нього.

Сторони встановили у пункті 2.1 договору, що вартість предмета лізингу на момент підписання цього договору становить 418566,53 грн. (в тому числі 20 % ПДВ).

Заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем виникає в момент передачі предмета лізингу лізингоодержувачу в сумі, що перевищує розмір фактично сплаченого лізингоодержувачем авансового лізингового платежу, розрахованого за правилами цього розділу, по відношенню до вартості предмета лізингу, зазначеної в пункт 2.1 цього договору. Розмір такого перевищення, розрахований у грошовому еквіваленті іноземної валюти, є базою для розрахунку лізингових платежів, вартості фінансування та є заборгованістю лізингоодержувача зі сплати вартості предмета лізингу, виражених у грошовому еквіваленті іноземної валюти. Розрахований у грошовому еквіваленті іноземної валюти розмір заборгованості лізингоодержувача зазначається у графіку розрахунку заборгованості (надалі - "Графік" (додаток 1 до цього договору), який сторони підписують після визначення остаточної вартості предмета лізингу (пункти 3.1, 3.2 договору).

Згідно пункту 3.4 договору, розмір авансового лізингового платежу за цим договором становить 0% від вартості предмету лізингу, визначеної в пункті 2.1 цього договору, та сплачується лізингоодержувачем на підставі відповідного рахунку лізингодавця та у зазначені в такому рахунку строки.

Вартість фінансування та поточні лізингові платежі сторони погодили у розділі 4 договору, зокрема, пункт 4.1 передбачено, що лізингоодержувач за цим договором сплачує відсотки за фінансування та поточні лізингові платежі.

На підставі пункту 4.2 договору передбачено, що лізингоодержувач сплачує відсотки за фінансування придбання у період з моменту підписання цього договору до повної виплати лізингоодержувачем заборгованості лізингодавцю, визначеної за правилами цього договору за ставкою LIBOR плюс 7 % від всієї суми заборгованості, визначеної в порядку пункту 3.1 цього договору. Сума відсотків в грошовому еквіваленті іноземної валюти підлягає перерахунку у гривню за курсом продажу (розділ 1 "Визначення" загальних умов додатку 4 до цього договору), крім того ПДВ.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що лізингоодержувач протягом строку лізингу щомісяця сплачує лізингодавцю авансом поточні лізингові платежі, які розраховуються на перший робочий день кожного лізингового періоду за поточний місяць та складаються з суми, що ставиться в погашення вартості предмета лізингу та комісії лізингодавця.

Розмір комісії для кожного періоду лізингу розраховується за ставкою, визначеною в пункті 4.2 цього договору, від заборгованості лізингоодержувача у грошовому еквіваленті іноземної валюти для відповідного періоду лізингу згідно графіку (додаток 1 до договору). Розрахована таким чином сума комісії перераховується у гривні за курсом продажу з дотриманням умов частини другої цього пункту. Комісія лізингодавця розрахована у гривнях, не може бути менше різниці ніж поточним лізинговим платежем у гривні та граничною сумою, яка ставиться в погашення заборгованості лізингоодержувача (пункт 4.4 договору лізингу).

Оплата всіх платежів за цим договором здійснюється лізингоодержувачем в національній валюті України - гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок лізингодавця (пункт 4.6 договору)

Цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за цим договором (пункт 8.1 договору лізингу).

Сторонами договору фінансового лізингу № LC5272-05/11 від 03.06.2011 було підписані загальні умови фінансового лізингу які слугують додатком №4 до визначеного договору.

Пунктом 1.2 загальних умов фінансового лізингу, передбачено, що приймання та передача предмета лізингу оформляється Актом приймання-передачі.

Відповідно до пункту 5.1 загальних умов фінансового лізингу лізингоодержувач зобов'язується сплачувати лізингові платежі. Датою лізингового платежу вважається дата зарахування такого платежу на поточний рахунок лізингодавця.

Згідно пункту 5.3 загальних умов, лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця з урахуванням пункту 5.4 цих загальних умов на підставі рахунку лізингодавця, направленого на вказану в договорі електронну адресу лізингоодержувача або за допомогою факсимільного зв'язку. У разі не отримання рахунку до 5 числа поточного місяця лізингоодержувач зобов'язаний звернутися до лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі починаючи з першого періоду лізингу. Поточний лізинговий платіж за перший період лізингу лізингоодержувач сплачує авансом до 15 числа поточного місяця на підставі рахунку лізингодавця. У разі неотримання рахунку лізингодавця до 10 числа поточного місяця лізингоодержувач зобов'язаний звернутися до лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно (пункт 5.4 загальних умов).

Згідно з пунктом 5.5 загальних умов, лізингоодержувач сплачує лізингові платежі незалежно від фактичного користування предметом лізингу.

За приписами пункту 8.1.4 загальних умов, лізингоодержувач зобов'язався своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Контрагентами у відповідності до додатку № 2 погоджено найменування, кількість та вартість предмету лізингу, а додатком № 1 узгоджено графік сплати лізингових платежів. Дані додатки є невід'ємними частинами договору.

01.10.2011 до договору фінансового лізингу № LC5272-05/11 від 03.06.2011, зобов'язаними сторонами було укладено додаткову угоду, згідно якої були внесені зміни до договору, зокрема, викладено в новій редакції додаток №1 "Графік розрахунку заборгованості ".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" виконуючи свої зобов'язання за договором, передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" предмет лізингу, що підтверджується актом приймання-передачі від 03.06.2011, який був підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором фінансового лізингу № LC5272-05/11 від 03.06.2011 виконав у повному обсязі. Проте, з боку відповідача мало місце порушення умов даних договорів, а саме, не сплачено в повному обсязі лізингові платежі, внаслідок чого у останнього за період з 11.03.2013 по 08.09.2014 року утворилась заборгованість по сплаті лизінгових платежів, яка станом на 10.12.2014 склала 290860,43 грн.

З метою досудового регулювання спору на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" неодноразово були направлені листи-вимоги, в якій позивач вимагав негайно виплатити вартість лізингових платежів за періоди, під час яких відповідач користувався переданим у лізинг майном (а.с. 46-53, том 1).

Однак, відповідач відповіді на вказані вимоги не надав, в добровільному порядку лізингові платежі не виплатив, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду для відновлення своїх порушених прав і інтересів.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, враховуючи підстави та предмет позову, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про задоволення позову, зважаючи на наступні підстави.

З огляду на приписи статті 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Положення статті 626 Цивільного кодексу України передбачають, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

З приписів статті 3 Цивільного кодексу України вбачається, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

З огляду на частину 7 статті 179 Господарського кодексу України вбачається, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Правові позиції втілені у стаття 638 Цивільного кодексу України визначають, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного між сторонами договору лізингу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку, з урахуванням особливостей, що встановлюються Законом.

Згідно приписів статті 292 Господарського Кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно статтею 806 Цивільного кодексу України одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Об'єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні фонди, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.

Відповідно до частини 2 статті 292 Господарського кодексу України залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний.

За договором фінансового лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів позивач належним чином виконав свої зобов'язання за лізинговим договором та передав у платне користування відповідачу обумовлений лізинговим договором об'єкт договору. Даний факт підтверджується актом приймання-передачі від 03.06.2011, який був підписаний сторонами без зауважень.

В свою чергу, відповідно до умов договору фінансового лізингу № LC5272-05/11 від 03.06.2011 відповідач зобов'язався сплачувати лізингові платежі за передане у лізинг майно.

Так, відповідно до пункту 5.1 загальних умов фінансового лізингу (додаток №4 до договору лізингу) лізингоодержувач зобов'язується сплачувати лізингові платежі. Датою лізингового платежу вважається дата зарахування такого платежу на поточний рахунок лізингодавця.

Сторонами погоджено у пункті 5.3 Загальних умов, що лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця з урахуванням пункту 5.4 загальних умов на підставі рахунку лізингодавця, направленого на вказану в договорі електронну адресу лізингоодержувача або за до допомогою факсимільного зв'язку.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В силу частини 1 статті 193 Господарського Кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Виходячи з зазначеного, вбачається, що зобов'язання які взяв на себе відповідач за договором лізингу, щодо сплати лізингових платежів, передбачають виконання їх належним чином та відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства.

Однак, в порушення умов договору та норм чинного законодавства відповідач не перераховував позивачу лізингові платежі в термін зазначений у графіку сплати лізингових платежів. У зв'язку з цим у відповідача на сьогоднішній час утворилась основна заборгованість у сумі 290860,43 грн.

Заперечуючи проти вимог позивача та стягнення судом першої інстанції заборгованості з лізингових платежів, відповідач посилається на те, що його зобов'язання за договором припинилися внаслідок незаконного заволодіння невідомими особами технікою, яка є предметом спірного договору. Проте, такі заперечення відповідача є безпідставними, враховуючи наступне.

Пунктом 7.7 загальних умов договору (додаток №4 до договору) встановлено, що у випадку знищення, викрадення або втрати предмету лізингу, незалежно від того був такий випадок визначний страховим чи ні, лізингоодержувач зобов'язаний протягом 15 календарних днів з моменту настання такої події сплатити лізингодавцю визначені в пункті 10.3.2 загальних умов платежі, в тому числі заборгованість по поточних лізингових платежах.

Отже, обов'язок відповідача сплатити поточні лізингові платежі за період користування предметами лізингу не ставиться в залежність від фактичного користування предметом лізингу (пункт 5.5. загальних умов фінансового лізингу), а також не припиняє такі зобов'язання у випадку викрадення, знищення або втрати предмета лізингу.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України вбачається, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зі змісту визначеного вбачається, що лізингоодержувач, підписавши договір та погодивши порядокта розмір оплати лізингових платежів, не вправі ухилятися від виконання зобов'язань, яким зв'язав себе підчас укладення договору з лізингодавцем, адже одностороння зміна умов договору, в силу закону, не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження своєї позиції, щодо заволодіння предметом лізингу сторонніми особами. Подані відповідачем докази незаконного заволодіння іншими особами предметом лізингу, а саме: витяг з кримінального провадження № 0009694 від 30.09.2014 та довідка Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві, свідчать лише про звернення відповідача до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві з заявою про викладені обставини, внаслідок чого, Шевченківським районним управлінням розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 289 Кримінального кодексу України.

Крім того, з витягу із кримінального провадження № 0009694, наявного в матеріалах справи, вбачається, що датою надходження заяви директора ТОВ "Карпатибудінвест" Макарова О.В. до Шевченківським РУ ГУМВС України в м. Києві про вчинення кримінального правопорушення є 10.09.2014 року, а датою внесення Шевченківським РУ ГУМВС України в м. Києві відомостей до ЄРДР щодо вчиненого кримінального правопорушення є 11.09.2014.

Проте, позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості з оплати лізингових платежів в сумі 290860,43 грн., що виникли, враховуючи умови пункту 5.3. додатку № 4 до договору фінансового лізингу та наявні в матеріалах цієї справи рахунки-фактури, за період з березня 2013 року по вересень 2014 року. У зв'язку з чим обставини, на які посилається відповідач, як на підставу припинення договору фінансового лізингу № LC5272-05/11 від 03.06.2011 виникли вже після виникнення у відповідача обов'язку зі сплати лізингових платежів за заявлений позивачем у цій справі період.

Твердження відповідача про неотримання останнім рахунків-фактур лізингодавця судова колегія не приймає до уваги, оскільки пунктом 5.3 додатку №4 до договору фінансового лізингу встановлено, що в разі неотримання рахунку лізингодавця до 5 числа поточного місяця лізингоодержувач зобов'язаний звернутись до лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

Докази звернення відповідача до позивача з відповідною письмовою вимогою щодо отримання рахунків на сплату лізингових платежів в матеріалах справи відсутні і таких доказів до суду не надано.

Враховуючи вище викладене та те, що положення договору фінансового лізингу узгоджується з вимогами чинного законодавства та не суперечить ним, при укладенні договору фінансового лізингу позивач та відповідач не заперечували проти його умов, а тому висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача боргу зі сплати лізингових платежів у розмірі 290860,43 грн. є цілком обґрунтованим та законним.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів відзначає відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статті 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського Процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Запорізької області від 09.02.2015 по справі №908/5922/14 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в зв'язку з чим, апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" залишити без задоволення

Рішення господарського суду Запорізької області від 09.02.2015 по справі №908/5922/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 20 травня 2015 року.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Горбачова Л.П.

Суддя Плужник О.В.