КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2015 р. Справа№ 925/249/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Буравльова С.І.

при секретарі: Мельниченко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Тарабан О.С. ( за довіреністю №580 від 16.07.2014)

від відповідача: Шпак М.О. ( за довіреністю №43-97/08 від 25.02.2015)

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод"

на рішення господарського суду Черкаської області від 01.04.2015 р.

у справі № 925/249/15 (суддя: Боровик С.С.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ"

до публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод"

про стягнення 875 487,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 851 127,04 грн. заборгованості, з яких: 814 890,49 грн. основна заборгованість, 17 493,51 грн. пеня, 18 743,04 грн. - 30% річних.

У березні 2015 року позивач звернувся до господарського суду Черкаської області із заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просив, стягнути з відповідача на користь позивача 875 487,59 грн. заборгованості, з яких: 787 877,94 грн. основна заборгованість, 46 530,49 грн. пеня, 41 079,16 грн. - 30% річних.

В березні 2015 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив розстрочити на 14 місяців виконання рішення про стягнення грошових коштів у справі № 925/249/15 на користь ТОВ «Газпостач-Черкаси» 814 890,49 грн.- основного боргу, 17 493,51 грн. пені та 18 743,04 грн. 30 відсотків річних.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 01.04.2015 року у справі №925/249/15 позовні вимоги, з урахуванням збільшення позовних вимог, задоволено в повному обсязі: стягнуто з публічного акціонерного товариства "Науково-Виробниче Підприємство "Смілянський електромеханічний завод" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ" - 787 877,94 грн. основної заборгованості, 46 530,49 грн. пені, 41 079,16 грн. - 30% річних. В задоволенні заяви про розстрочення рішення суду відмовив.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи належним чином доведено, невиконання відповідачем зобов'язань по договору постачання природного газу №ЧГ-11/00050 від 05 жовтня 2011 року та наявність заборгованості по розрахункам. Вказав також, що відповідач не навів доказів неможливості виконання судового рішення для надання йому розстрочки.

Не погоджуючись з рішенням суду, публічне акціонерне товариство "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 01.04.2015 року у справі № 925/249/15 повністю і прийняти нове рішення, яким розстрочити на 14 місяців виконання рішення про стягнення з відповідача грошових коштів на користь позивача: 787 877,94 грн. основного боргу по договору № ЧГ-11/00050 від 05.10.2011 року, 46 530,49 грн. пені, 41 049,16 грн. - 30% річних. Затвердити графік розстрочки виконання рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції необґрунтовано було відмовлено в розстроченні виконання рішення, оскільки не прийнято до уваги скрутне фінансове становище відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 року було прийнято до розгляду апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" та призначено справу до розгляду.

18.05.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 20.05.2015 року представник відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 05.10.2011 року між ТОВ «Газпостач-Черкаси» та ПАТ «НВП «Смілянський електромеханічний завод» було укладено договір постачання природного газу №ЧГ-11/00050. (а.с.10-15)

За умовами якого позивач (постачальник) зобов'язується поставити відповідачу (покупцю) в 2011-2012 роках природний газ, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити його у відповідності до умов даного договору (пункт 1.1 договору). Ціна за 1000 м3 природного газу без врахуванням тарифів на його транспортування по території України та без ПДВ складає 3 449,60 грн., в т.ч. збір у вигляді цільової надбавки до тарифу на природній газ (2%), крім того ПДВ 689,92 грн. Разом 4 139,52 грн. (пункт 4.1. договору).

Додатковою угодою №20140101 від 05.12.2013 року пролонговано дію договору до 31.12.2014 року (а.с.16), додатковою угодою №20141201 від 28.11.2014 року змінено ціну на газ, яка становить за 1 000 м3 - 7 221,60 грн. (а.с.17).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з актів приймання-передачі природного газу (а.с.18,19), позивач свої зобов'язання по договору постачання природного газу №ЧГ-11/00050 від 05 жовтня 2011 року виконав, поставивши відповідачу у грудні 2014 року 125 000 м3 газу на суму 902 700 грн. та в січні 2015 року 66,541 м3 газу на суму 480 532,49 грн., всього на 1 383 232,49 грн., що підтверджується.

Сторонами в пункті 5.1.1 встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити 100% вартості місячного об'єму природного газу на рахунок постачальника на наступних умовах: 30% вартості - до 10 числа місяця споживання природного газу; 20% вартості - до 15 числа місяця споживання природного газу; 30% вартості - до 25 числа місяця споживання природного газу; 20% вартості - до 5 числа наступного за місяцем споживання природного газу.

Проте, відповідач свої зобов'язання по договору № ЧГ-11/00050 постачання природного газу та додаткових угод до нього не виконав, в повному обсязі за отриманий газ не розрахувався у зв'язку з чим позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення основного боргу пені та штрафних санкцій.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що матеріалами справи належним чином підтверджено, та відповідачем не заперечувалось, що останній свій обов'язок по сплаті за отриманий природній газ виконав частково, його заборгованість станом на 12.03.2015 року складає 787 877,94 грн., за порушення умов договору у відповідності до п. 6.2.1. та п. 6.2.4 договору стягненню також підлягає 30% річних та пеня, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 599 та 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що матеріалами справи належним чином доведено, що відповідач свій обов'язок по сплаті за отриманий природній газ виконав частково, його заборгованість станом на 12.03.2015 року складає 787 877,94 грн. ( а.с. 25 )

Стосовно позовних вимог, щодо стягнення пені та 30% річних колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

За умовами пункту 6.2.4 договору сторонами передбачений інший розмір відсотків, а саме у випадку прострочення платежу більше 30 календарних днів від дати, яка визначається згідно термінів вказаних у п.п.5.1.2.3, постачальник крім передбачених пунктом 6.2.1. даного договору, додатково стягує з покупця 30% річних від простроченої суми за весь період прострочення з першого дня прострочення.

Колегія суддів перевіривши нарахування позивачем 30% річних в сумі 41 079,16 грн., погоджується з судом першої інстанції що він є вірним, а тому позовні вимоги в цій частині правомірно задоволено судом першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із положень ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

Відповідно до пункту 6.2.1. договору - покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується від суми простроченого платежу за кожен день протягом всього періоду прострочення і не обмежується 6-ти місячним строком згідно частини 6 статті 232 ГК України.

Колегія суддів перевіривши нарахування пені в сумі 46 530,49 грн., погоджується з судом першої інстанції що він є вірним, а тому позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими.

Стосовно, доводів апеляційної скарги, щодо розстрочення виконання рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання, про що виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

Тобто, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

На необхідність встановлення зазначених обставин також вказано у п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 р. де визначено, що підставами для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору на підставі доказів у справі.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Посилання заявника на тяжке фінансове положення товариства не є винятковою підставою, що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим оскільки п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено принцип обов'язковості рішень суду, який не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів.

Колегія суддів вважає, доводи апеляційної скарги необґрунтованими та недоведеними, оскільки, як було вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не надано належних та допустимих доказів скрутного фінансового становища (як то звіт про витрати виробничих та фінансові показники діяльності, або докази відсутності грошових коштів на рахунку підприємства для оплати заборгованості), тому відсутні виняткові обставини для надання розстрочки виконання рішення суду у справі №925/249/15.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду, з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Черкаської області від 01.04.2015 року у справі № 925/249/15, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Смілянський електромеханічний завод" на рішення господарського суду Черкаської області від 01.04.2015 року у справі № 925/249/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Черкаської області від 01.04.2015 року у справі № 925/249/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/249/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

С.І. Буравльов