ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2015 р. Справа№ 914/988/15

За позовом: Товариства з обмеженою діяльністю «ВАЛМІ ІНВЕСТ», м.Київ

До відповідача: Приватне підприємство «ФАРММАРКЕТ», м.Львів

Про стягнення компенсації по сплаті орендної плати в сумі 152211,48 грн.

Суддя Березяк Н.Є

Секретар судового засідання Кравець О.І.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Станкевич О.М.- представник

від відповідача: Боровенко Д.В. - представник

Суть спору: Подано позов Товариства з обмеженою діяльністю «ВАЛМІ ІНВЕСТ» до Приватного підприємства «ФАРММАРКЕТ» про стягнення компенсації по сплаті орендної плати в сумі 152211,48 грн.

Ухвалою суду від 30.03.2015 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 27.04.2015 року.

Розгляд справи відкладався з підстав і мотивів, викладених в ухвалі суду.

Представник позивача в судовому засіданні 25.05.2015 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві, наданих поясненнях та матеріалах справи. В обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що об'єкт нерухомості, придбаний відповідачем, розташований на земельній ділянці, орендну плату за яку сплачує позивач, а відтак просить стягнути з відповідача компенсацію по сплаті орендної плати в сумі 152211,48 грн.

Представник відповідача письмового відзиву на позов не подав, проте проти позову заперечив з тих підстав, що між ним і позивачем не існує жодних договірних стосунків стосовно компенсації орендної плати, позивач вимог про відшкодування йому вартості сплачених орендних платежів до відповідача не виставляв, а стягнення в судовому порядку компенсації не передбачено нормами чинного законодавства, відтак, просить в задоволенні позову відмовити.

В судовому завданні 18.05.2015 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

28.03.2006 року між ТзОВ «ВАЛМІ ІНВЕСТ» ( Орендар) та Дніпропетровською міською радою (надалі Орендодавець) було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, згідно умов якого, Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для , цільове призначення якої - оптова торгівля та складське господарство, яка знаходиться в м. Дніпропетровськ, вул.. Ульянова,26-А.

На зазначеній земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна, інші об'єкти інфраструктури, зазначені в акті приймання-передачі.

Як стверджує позивач, об'єкти нерухомості, розташовані на орендованій земельній ділянці неодноразово відчужувались. 30.95.2013 року вищезазначені об'єкти нерухомості за адресою :м.Дніпропетровськ, вул.. Ульянова,26-А згідно договору купівлі-продажу будівель і споруд №514 були придбані ПП «ФАРММАРКЕТ», до якого перейшло право оренди земельної ділянки, а відтак, на думку позивача, як користувач орендованої земельної ділянки, відповідач зобов'язаний компенсувати позивачу кошти в сумі 152211,48 грн. сплаченої товариством орендної плати .

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

Як вбачається з позовних вимог, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача компенсації по сплаті орендної плати в сумі 152211,48 грн., яку ТзОВ «ВАЛМІ ІНВЕСТ» сплатило Дніпропетровській міській раді по договору оренди земельної ділянки №1339 від 28.03.2006 року.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що сплачує орендні платежі по зазначеному вище договору оренди земельної ділянки, як Орендар, проте фактично користується земельною ділянкою відповідач для обслуговування будівель, розташованих на ній та придбаних ним по Договору купівлі-продажу від 30.05.2013 року, укладеному між громадянкою Постол Н.М. (Продавцем) та ПП «ФАРММАРКЕТ» (Покупцем) .

Доводи позивача законодавчо необґрунтовані з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплачував орендні платежі на виконання умов Договору оренди земельної ділянки, яка знаходиться в м. Дніпропетровськ, вул.. Ульянова,26-А, укладеного 28.03.2006 року між Дніпропетровською міською радою (надалі Орендодавець) та ТзОВ «ВАЛМІ ІНВЕСТ» ( Орендар).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення компенсації по сплаті орендної плати в сумі 152211,48 грн. позивач посилається на ту обставину, що об'єкти нерухомого майна були ним відчужені 23.07.2008 року ТзОВ «ВІА-ІНВЕСТ» по договору купівлі-продажу будівель та споруд і перепродувались потім декілька разів, останнім власником яких є відповідач, який, на думку позивача, зобов'язаний компенсувати йому вартість сплачених орендних платежів. При цьому позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на ст.120 Земельного кодексу України , ст.ст.7,31 Закону України «Про оренду землі», ст..3777 ЦК Українип.287.6 ст.287 Податкового кодексу України.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку.

Доказів укладення з відповідачем договору суборенди чи договору на компенсацію витрат по орендних платежах позивач суду не надав, як і ніяким чином не обґрунтував своїх прав на стягнення з відповідача такої компенсації сплачених ним орендних платежів.

Згідно з ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст.7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Як вбачається з тексту позовної заяви , об'єкти нерухомого майна розташовані на орендованій позивачем земельній ділянці, були відчужені ним ТзОВ «ВІФ-ІНВЕСТ» ще 23.07.2008 року, а відтак, у позивача виникло право на припинення договору оренди земельної ділянки ще у 2008 році.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі, орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Доказів звернення з вимогою до Орендодавця про припинення договору оренди з серпня 2008 року, як і доказів повернення земельної ділянки Орендодавцю позивач суду не надав, а продовжував сплачувати орендну плату, яку, як компенсацію просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вже зазначалося раніше, договору між позивачем та відповідачем на компенсацію витрат по сплаті орендних платежів не укладалося, жодними правовими нормами чинного законодавства не передбачено порядку та підстав для стягнення компенсації , вимоги-претензії про відшкодування витрат по сплаті орендних платежів позивач відповідачу не направляв, доказів порушення своїх прав відповідачем суду не надав.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, суд прийшов до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає до задоволення.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,82 ГПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою діяльністю «ВАЛМІ ІНВЕСТ» до Приватного підприємства «ФАРММАРКЕТ» про стягнення компенсації по сплаті орендної плати в сумі 152211,48 грн. - відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду .

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 26.05.2015 року.

Суддя Березяк Н.Є.