ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2015 р.Справа № 922/2369/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Харків
до 1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Миколаїв, 2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Харків
про стягнення 748207,59 гривень
за участю представників:

позивача - ОСОБА_4 (довіреність б/н від 30 квітня 2015 року);

відповідача-1 - не з'явився,

відповідача-2 - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2015 року позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з фізичної особі-підприємця ОСОБА_2 (відповідача-1) 743207,59 гривень заборгованості за договором №42/14-Ф від 15 січня 2014 року, у тому числі, 679725,65 гривень основної заборгованості, 4839,98 гривень 3% річних, 58641,96 гривень інфляційних втрат. Крім того, позивач просив суд солідарно стягнути з фізичної особі-підприємця ОСОБА_2 (відповідача-1) та з фізичної особі-підприємця ОСОБА_3 (відповідача-2) 5000,00 гривень заборгованості за договором поруки від 15 січня 2014 року, та розподілити судовий збір відповідно до ст.49 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14 квітня 2015 року було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Провадження у справі було порушено та призначено до розгляду у судовому засіданні на 05 травня 2015 року.

05 травня 2015 року представник позивача надав через канцелярію суду клопотання (вх.№17707) про долучення до справи витребуваних судом документів на підтвердження заявлених позовних вимог. Судом було досліджено надані документи та долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 05 травня 2015 року розгляд справи було відкладено на 25 травня 2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні 25 травня 2015 року підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання 25 травня 2015 року не з'явились, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надали. Про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Від відповідача-1 до суду надійшло клопотання (вх.№691) про відкладення розгляду справи, у зв'язку із його відрядженням.

Представник позивача у судовому засіданні 25 травня 2015 року проти заявленого клопотання заперечував.

Суд, розглянувши відповідне клопотання відповідача-1, зазначає наступне.

За приписами статті 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. При цьому зі змісту норми цієї статті вбачається, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

В даному разі, на думку суду, обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів, достатніх для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, розгляд справи вже відкладався).

Суд також зазначає, що згідно із ч.3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Подача клопотань, спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд вважає дане клопотання необґрунтованим та таким, що не відповідає принципу добросовісності в користуванні процесуальними правами, а тому відмовляє в його задоволенні.

Як визначено у п. п. 3.9. та 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, розпочинаючи судовий розгляд суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомлення суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважаються, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвала про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи направлені відповідачам на юридичну адресу, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, тож за таких обставин, враховуючи приписи ст.ст.64, 87 ГПК України, суд вважає відповідачів повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст.64 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами, без участі відповідачів, в порядку ст.75 ГПК України.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступне.

15 січня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивачем) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідачем-1) було укладено договір купівлі-продажу №42/14-Ф. Даний договір було підписано повноважними представниками з обох сторін та скріплено печатками.

До договору сторонами було підписано специфікацію №1.

Відповідно до умов даного договору, позивач (продавець) зобов'язався протягом строку дії договору поставляти партіями у власність покупця продукцію, асортимент та ціна якої зазначена в специфікаціях до цього договору, а відповідач-1 (покупець), в свою чергу, зобов'язався приймати продукцію та оплачувати у відповідності до умов цього договору, а саме розділу 3 договору.

Відповідно до п.п. 3.2. договору, оплата партії продукції здійснюється покупцем протягом 360 днів з моменту її поставки.

15 січня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (поручитель) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір поруки №42/14-Ф-п. Даний договір також було підписано повноважними представниками з обох сторін та скріплено печатками.

Відповідно до умов даного договору, відповідач-2 (поручитель) зобов'язується відповідати перед кредитором (позивачем) солідарно із боржником (відповідачем-1) за виконання зобов'язань ОСОБА_2, що виникли за договором №42/14-Ф від 15 січня 2015 року, у розмірі 5000,00 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором купівлі-продажу виконав у повному обсязі, здійснив поставку продукції на суму 380932,21 гривень.

Факт поставки продукції позивачем підтверджується наявною у матеріалах справи видатковою накладною, яка була підписана представниками з обох сторін.

Відповідно до п.3.5 договору купівлі-продажу в разі зміни на момент оплати готівкового курсу гривні до євро більш, ніж на 2%, сума яка підлягає сплаті покупцем продавцю, перераховується пропорційно зміни готівкового курсу гривні до євро.

Згідно із видатковою накладною готівковий курс гривні до євро на 15 січня 2014 року складав 12 гривень за 1 євро. Станом на 10 січня 2015 року такий курс складав 21,57 гривень за 1 євро.

Таким чином, заборгованість відповідача-1 була перерахована відповідно до умов п. 3.5 договору купівлі-продажу за пропорцією, що дорівнює 179,75%.

Відповідач-1, в свою чергу, не виконав належним чином взяті на себе за договором купівлі-продажу зобов'язання, не сплатив у визначений договором строк вартість поставленої продукції, внаслідок чого, утворилась заборгованість у розмірі 684725,65 гривень, яка на теперішній час залишається непогашеною. Доказів на підтвердження оплати відповідної суми заборгованості відповідач-1 до суду не надав.

Разом з тим, приймаючи до уваги, невиконання відповідачем-1 своїх грошових зобов'язань, відповідач-2, в свою чергу, не виконав належним чином взяті на себе за договором поруки зобов'язання, внаслідок чого, утворилась заборгованість у розмірі 5000,00 гривень, яка на теперішній час також залишається непогашеною. Доказів на підтвердження сплати відповідної суми заборгованості відповідачі до суду не надали.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До того ж, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює те, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи викладене, та те, що на момент прийняття рішення по справі, у матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачами заборгованості в добровільному порядку, суд вважає заявлені вимоги позивача щодо стягнення з відповідача-1 суми основної заборгованості у розмірі 679725,65 гривень та щодо солідарного стягнення з відповідачів суми основної заборгованості у розмірі 5000,00 гривень нормативно та документально обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 58641,96 гривень суми інфляційних втрат та 4839,98 гривень суми 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд, перевіривши розрахунки позивача щодо кожної із нарахованих санкцій, перевіривши періоди нарахування останнім вказаних сум інфляційних втрат та 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідні розрахунки є вірними, та відповідають нормам чинного законодавства, а тому нараховані суми підлягають стягненню з відповідача-1 у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких, судовий збір покладається на відповідача-1, з вини якого й виник спір.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 79, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_3) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_2, адреса: 61000, АДРЕСА_1) 679725,65 гривень основної заборгованості, 4839,98 гривень суми 3% річних, 58641,96 гривень суми інфляційних втрат, 14964,15 гривень судового збору.

Солідарно стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_3) та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (код НОМЕР_3, АДРЕСА_2) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_2, адреса: 61000, АДРЕСА_1) 5000,00 гривень основної заборгованості.

Видати відповідні накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.05.2015 р.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/2369/15