КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2015 р. Справа№ 910/29722/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Мальченко А.О.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Мельниченко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Ягунов Ю.К. ( за довіреністю від 20.01.2015 р.)

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю " Українські продуктові традиції"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2015р.

у справі № 910/29722/14 (суддя: Плотницька Н.Б.)

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю " Українські продуктові традиції"

про стягнення 185 736,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про 192 136,76 грн. заборгованості за договором поставки №163 від 01.08.2013 року.

У січні 2015 року позивач подав через відділ документального забезпечення суду першої інстанції заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 185 736,76 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.02.2015р. у справі №910/29722/14 позовні вимоги, з урахуванням зменшення позовних вимог, задоволено в повному обсязі: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд ЛТД" заборгованість у розмірі 185 736 грн. 76 коп.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи належним чином доведено, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору поставки № 163 від 01.08.2013 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість з оплати отриманого товару у розмірі 185 736 грн. 76 коп.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 17.02.2015р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання про призначення експертизи, щодо якості товару поставленого позивачем. Також судом першої інстанції не було взято до уваги, що позивачем не було належним чином надано всіх необхідних документів на товар, які б свідчили про належну якість товару.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2015 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" та призначено справу № 910/29722/14 до розгляду.

У судовому засіданні оголошувалась перерва.

28.04.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи.

20.05.2015 року представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, а також те, що представник відповідача був присутній у судовому засіданні, яке відбувалось 28.04.2015 рок та був обізнаний про дату та час перенесення судового засідання (розписка від 28.04.2015), судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників відповідача, за наявними у справі доказами

В судовому засіданні 20.05.2015 року представник позивача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.08.2013 року між ТОВ "Орімі Трейд ЛТД" (постачальник за договором) та ТОВ "Українські продуктові традиції" (покупець за договором) укладено договір поставки № 163 (а.с. 15)

За умовами якого, постачальник зобов'язується систематично доставляти і передавати на умовах та у встановлені цим договором строки продовольчу та (або) непродовольчу продукцію у власність покупця, а покупець зобов'язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах цього договору (п.1.1 договору). Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної (товарно-транспортної або видаткової) накладної, яка засвідчує факт передачі товару постачальником та його приймання покупцем. Датою поставки вважається дата передачі постачальником товару покупцю.(п.1.6 договору). Поставка товару покупцю здійснюється окремими партіями силами (в т.ч. транспортом) та за рахунок постачальника на умовах DDР у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року) та на підставі прийнятих постачальником до виконання замовлень покупця (пункт 2.1. договору). Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2014. (п.9.1. договору )

У відповідності до пункту 5.6 та 5.8 договору оплата товару здійснюється на підставі належним чином оформлених накладних (товарно-транспортних, видаткових, податкових). Оплата здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України через 37 календарних днів за поставлений товар. У випадку відкриття нових магазинів мережі, в яких покупець має намір здійснювати продаж товару, що постачається постачальником, оплата за першу поставку в цих магазинах, здійснюється через 7 календарних днів після відкриття відповідного магазина.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконання умов укладеного договору поставки № 163 від 01.08.2013, за період з липня по листопад 2014 року, позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 193 564 грн 38 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними (а.с.28-131).

Проте, відповідач зобов'язання по договору поставки, щодо сплати за отриманий товар в повному обсязі не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач в порушення умов договору належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з повної та своєчасної оплати, поставленого позивачем товару, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед постачальником за отриманий товар у розмірі 185 736 грн. 76 коп.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов'язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно вимог ст. ст. 662-664 ЦК України постачальник зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором. Обов'язок продавця вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Місцевий господарський суд правомірно, посилаючись на норми ст.ст. 174, 193 ГК України, ст. ст. 11, 509, 526, 626, 629 ЦК України зазначив, що підставою виникнення зобов'язання є договір укладений між сторонами, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Місцевим господарським судом встановлено, що в період з липня по листопад 2014 року позивачем було поставлено , а відповідачем прийнято товару на 193 564,38 грн., відповідно до видаткових накладних (а.с.28-131).

В подальшому позивачем було зменшено позовні вимоги у зв'язку з укладенням між позивачем, відповідачем та ТОВ «ГРОСЕРІ САПЛАЙ МЕНЕДЖМЕНТ» договору про переведення боргу та припинення зобов'язання зарахуванням № 5 (а.с. 182), відповідно до якого сума боргу відповідача перед позивачем зменшилась на 6400 грн. Таким чином, на час розгляду справи в суді першої інстанції розмір заборгованості за поставлений товар складав 185 736,76 грн.

Доводи апелянта про те, що позивачем було поставлено товар без належних документів які підтверджують якість товару, а саме без сертифікатів відповідності є необґрунтованими та недоведеними оскільки, як вбачається з видаткових накладних на товар, які підписані та скріплені печатками обох сторін, в них зазначено на кожний товар окремий сертифікат відповідності з номером та датою, відповідач прийняв товар, з відповідними документами, без жодних зауважень та заперечень.

Статтею 666 ЦК України передбачено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Діючим законодавством України, а саме Інструкціями про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості та якості N N П-6, П-7 (затвердженими постановами Держарбітражу СРСР від 15.06.65 і 25.04.66 відповідно, з наступними змінами та доповненнями) визначений порядок приймання продукції по якості та необхідні в цьому випадку документи. Однак відповідач не відмовився приймати товар, представника позивача для складання акту приймання не викликав, самого акту не склав та не надав, товар не повернув.

Враховуючи умови договору (п.4.1) та норми чинного законодавства, апелянтом не доведено факт не поставки, разом з товаром, сертифікатів якості, тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та недоведеними.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п.4.4. договору поставки претензії постачальнику, щодо невідповідності поставленого товару умовам договору покупцем не заявлялись.

Водночас, апелянтом не було подано належних та допустимих доказів оплати отриманого товару на суму 185 736 грн. 76 коп.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що матеріалами справи належним чином доведено, а відповідачем не спростовано, що останній в порушення умов договору поставки № 163 від 01.08.2013 року та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з повної та своєчасної оплати, поставленого позивачем товару, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед постачальником за отриманий товар у розмірі 185 736 грн. 76 коп., тому позовні вимоги правомірно було визнанні судом першої інстанції обґрунтованими та доведеними, та такими що підлягають задоволенню.

Стосовно клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи, щодо належної відповідності та якості товару, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу.

Згідно п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає що клопотання відповідача задоволенню не підлягає, а також те, що судом першої інстанції правомірно було відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи, оскільки відсутні підстави для її призначення.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду, з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 17.02.2015 року у справі № 910/29722/14, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю " Українські продуктові традиції" на рішення господарського суду міста Києва від 17.02.2015 року у справі № 910/29722/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 17.02.2015 року у справі № 910/29722/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/29722/14 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді А.О. Мальченко

Є.Ю. Пономаренко