ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2015 р. Справа № 908/524/15-г

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С., суддя Шепітько І.І.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників сторін:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2210П/1-35) на рішення господарського суду Запорізької області від 11 березня 2015 року по справі №908/524/15г

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Запоріжжя

про стягнення штрафу, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до відповдача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в якому просив стягнути з останнього суму штрафу у розмірі 36000 грн.

Рішенням господарського Запорізької області від 11 березня 2015 року по справі (суддя Сушко Л.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду зі скаргою в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове, яким позов задовольнити.

Розпорядженням голови Вищого господарського суду України №28-р від 02.09.2014 року визначено, що розгляд господарських справ, які підлягають перегляду в апеляційному порядку Донецьким апеляційним господарським судом здійснюється Харківським апеляційним господарським судом.

Відповідач у запереченнях на апеляційну скаргу просив рішення суду залишити без змін, скаргу - без задоволення.

Будучи належним чином повідомленим про дату і місце судового розгляду, відповідач у судове засідання не з'явився, повноважного представника до суду не направив.

Враховуючи належне повідомлення учасників процесу про розгляд справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду без участі відповідача.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом першої інстанції, між ФОП ОСОБА_3 - (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) 18.11.2014 року було укладено Договір №18112014 надання послуг з розміщення реклами на бортах транспортних засобів (далі - Договір).

Приписами ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За умовами п. 1.1. Договору, виконавець зобов'язується протягом строку дії Договору професійно і якісно проводити Рекламну компанію для замовника або клієнтів замовника на території м. Запоріжжя по розміщенню реклами на бортах транспортних засобів, узгоджених сторонами, а замовник зобов'язався прийняти і вчасно й у повному обсязі оплачувати роботи та послуги виконавця в строки та на умовах, визначених даним Договором.

Пунктом 1.2 Договору сторони домовились, що з метою проведення рекламної кампанії сторонами підписується Додаток №1 до цього Договору, в якому зазначаються: тип транспортного засобу; кількість рухомого складу; бортовий номер; найменування реклами; строк розміщення; вартість розміщення (загальна та за одиницю рухомого складу); вартість відновлення естетичного вигляду покриття рухомого складу після розміщення рекламного матеріалу.

Відповідно до Додатку №1 до Договору, кількість рухомого складу - маршрутних таксі - становить 8 одиниць. Строк розміщення реклами 1 рік - з 01.12.2014 року по 01.12.2015 року. Дата зняття рекламного матеріалу - 01.12.2015 року.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Договору, підтвердженням факту проведення виконавцем рекламної компанії в повному обсязі є фотозвіт з розміщенням рекламного матеріалу на бортах транспортних засобів, вказаних у Додатках до цього Договору. Після отримання фотозвіту замовник підписує акт здачі - приймання наданих послуг.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, що підтверджується підписаним сторонами та скріпленим печатками актом №85 від 31.12.2014 року про приймання виконаних робіт (наданих послуг).

У пункті 8.1 Договору сторони узгодили, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31 грудня 2015 року.

Від ФОП ОСОБА_3 23.12.2014 року на адресу ФОП ОСОБА_2 надійшов лист, згідно якого у зв'язку зі зміною обставин, а також втратою потреби у розміщенні реклами, згідно з умовами Договору і нормами діючого законодавства України, ФОП ОСОБА_3 повідомив про дострокове розірвання в односторонньому порядку Договору. Просить вважати вищевказаний Договір розірваним з 01 січня 2014 року.

Позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача штраф у розмірі 36 000,00 грн. на підставі п. 5.5. Договору.

У п. 5.5. Договору зазначено, що у разі дострокового розірвання даного договору (в т.ч. при достроковому демонтажі рекламного матеріалу) з ініціативи замовника, останній зобов'язується сплатити на користь виконавця штраф у розмірі чотири тисячі п'ятсот гривень за ПДВ за кожну одиницю рухомого складу, що використовував замовник за даним Договором.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до приписів статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами ст. 907 Цивільного кодексу України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно п. 8.6 Договору, розірвання цього Договору до закінчення строку його дії можливо у наступних випадках:

8.6.1. за взаємною згодою Сторін;

8.62. за рішенням господарського суду;

8.63. згідно п. 5.3. (у разі необґрунтованої відмови замовника від підписання та/або неповернення виконавця одного примірнику акту надання послуг, в строк, передбачений цим договором).

За приписами ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач дійсно направив позивачу лист від 23.12.2014 року про розірвання з 01.01.2014 року Договору №11182014 від 18.11.2014 року.

Однак, позивач у встановлений законодавством термін не надіслав на адресу ФОП ОСОБА_3 відповідного листа про прийняття пропозиції щодо розірвання Договору чи відмову у прийнятті такої пропозиції.

Отже, судом встановлено, що станом на момент розгляду спору Договір №11182014 від 18.11.2014 року про надання послуг з розміщення реклами на бортах транспортних засобів є нерозірваним, є чинним, а тому у позивача відсутні підстави для застосування відповідальності, передбаченої п. 5.5. Договору, оскільки позивачем не надано належних доказів, що демонтаж рекламних плакатів відбувався з ініціативи замовника.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За викладених обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 про стягнення з ФОП ОСОБА_3 штрафу у розмірі 36000,00 грн. задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів вважає рішення місцевого суду таким, що прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому підстав для його скасування та задоволення скарги немає.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11 березня 2015 року по справі №908/524/15г залишити без змін.

Повний текст постанови підписаний 25.05.2015 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.

Суддя Шепітько І.І.