ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року Справа № 917/2519/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоПлюшка І.А.,
суддів :Самусенко С.С., Татькова В.І. (доповідача),
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 р.
та на рішеннягосподарського суду Полтавської області від 15.01.2015 р.
у справі№ 917/2519/14 господарського суду Полтавської області
за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України")
доКомунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" (надалі - КП "Гадячтеплоенерго")
простягнення 573 393,25 грн.
за участю представників:
від позивача - Конопліцький І.В., дов. № 14-10 від 14.01.2015 р.
від відповідача- Блоха Н.М., дов. № 01-05/3 від 12.01.2015 р.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до КП "Гадячтеплоенерго" та просило суд стягнути з останнього пеню в сумі 162 101,39 грн., 3 % річних у сумі 62 907,84 грн., інфляційні втрати в сумі 348 384,03 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.01.2015 р. (суддя Киричук О.А.) позов задоволено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 р. (головуючий суддя Медуниця О.Є., судді: Ільїн О.В., Шепітько І.І.) рішення господарського суду Полтавської області від 15.01.2015 р. залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням та постановою, КП "Гадячтеплоенерго" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просило суд їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням господарськими судами норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 20.04.2015 р. касаційну скаргу КП "Гадячтеплоенерго" прийнято до провадження, призначено розгляд скарги на 19.05.2015 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що подана касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 25.09.2013 р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та КП "Гадячтеплоенерго" (покупець) укладений договір на купівлю-продаж природного газу №13/3452-ТЕ (Р)-24 (надалі - Договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1. Договору продавець передає покупцю у вересні 2013 року газ в обсязі 2170,739 тис. куб. м, спожитий покупцем у період січень-серпень 2013 року, в тому числі по місяцям.

Відповідно до п. 3.2. Договору приймання-передачі газу, переданого продавцем покупцеві, оформляється актами приймання-передачі газу.

Розділом 5 Договору встановлено, що ціна (граничний рівень ціни) на природний газ установлюється НКРЕ. Ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1 091 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердження тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1 091 грн., крім того ПДВ - 20 % - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1 309,20 грн.

У п. 6.1. Договору передбачено, що оплата за газ, що передається згідно з п. 2.1. цього Договору. Здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок продавця протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі газу. Зазначеному у п. 3.3. цього Договору.

Пунктом 7.2. Договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 9.3. Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє у частині передачі газу до 30.09.2013 р. включно, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п.11.1. Договору).

Судами встановлено, що на виконання умов Договору, позивачем за актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2013 р. передано відповідачу природний газ на загальну суму 2 841 931,50 грн., спожитий відповідачем протягом січня - квітня 2013 року, що підтверджується та не заперечується сторонами.

Судами з'ясовано, що вказані акти підписані сторонами, скріплені їх печатками та погоджені газотранспортним підприємством.

Відповідач за поставлений природний газ сплатив в повному обсязі, про що свідчать довідки позивача, однак в порушення п. 6.1. Договору оплату поставленого природного газу здійснював несвоєчасно, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача пені у розмірі 162 101,39 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 348 384,03 грн. та 3 % річних у розмірі 62 907,84 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Частиною другою статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія зазначає, що грошовими зобов'язаннями боржника перед кредитором є грошова сума, що визначена з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Оскільки інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань.

Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

З урахуванням викладеного, висновки судів про стягнення з КП "Гадячтеплоенерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" інфляційних нарахувань у розмірі 348 384,03 грн. та 3 % річних у розмірі - 62 907,84 грн. є підтвердженими матеріалами справи, законними та обґрунтованими.

Також, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

У пункті 7.2. Договору сторони обумовили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Враховуючи зазначене, місцевий господарський суд, з яким погодився і господарський суд апеляційної інстанції, підставно та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з КП "Гадячтеплоенерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" заявленої суми пені.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення із відповідача пені, господарський суд розглянув і подане відповідачем клопотання про зменшення її розміру до 10 %, відмовивши у його задоволенні.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає таку позицію судів попередніх інстанцій правильною, з огляду на таке.

Статтею 233 ГК України та статтею 83 ГПК України встановлено порядок зменшення розміру штрафних санкцій, якщо належні до сплати санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

При цьому, закон вимагає брати до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, врахування не тільки майнових, але й інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу.

Вищий господарський суд України у п. 3.17.4 постанови пленуму від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказав, що, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суди обґрунтовано дійшли висновку, що боржник не довів, що пеня, стягнута судами, є явно неспіврозмірною з наслідками порушення зобов'язання для кредитора цих обставин, а отже, відсутні підстави для застосування ст. 233 ГК України та необхідності зменшення розміру заявленої до стягнення пені.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що оскаржуваний судовий акт прийнятий з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги, з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 р. та рішення господарського суду Полтавської області від 15.01.2015 р. у справі № 917/2519/14 залишити без змін.

Головуючий суддя І.А. Плюшко

Суддя С.С. Самусенко

Суддя (доповідач) В.І. Татьков