РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"25" травня 2015 р. Справа № 902/166/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Грязнов В.В. ,

суддя Маціщук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський"

на рішення господарського суду Вінницької області від 24.03.2015 р.

у справі № 902/166/15 (суддя Яремчук Ю.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський"

до відповідачів:

1) Головного управління Держземагенства у Вінницькій області;

2) Бершадської районної Державної адміністрації;

3) Війтівської сільської ради

про визнання права власності на майно вартістю 249 925 грн.

за участю представників сторін:

позивача: Натолочна Т.Б., Резнік П.А.;

відповідачів:

1) не з'явився;

2) не з'явився;

3) не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 24.03.2015 р. у справі №902/166/15 відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області, Бершадської районної Державної адміністрації, Війтівської сільської ради про визнання права власності на майно вартістю 249925 грн.

При прийнятті вищевказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 18 травня 2010 року між Бершадською районною адміністрацією Вінницької області та ВАТ "Птахокомбінат "Бершадський" було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення №23/1, відповідно до якого орендодавець на підставі розпорядження Бершадської РДА № 207 від 18.05.2010 року надає, а орендар приймає в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку на території Війтівської сільської ради (за межами населеного пункту) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З наявних в матеріалах справи доказів судом першої інстанції було встановлено, що на земельній ділянці яка знаходиться на території Війтівської сільської ради (за межами населеного пункту) площею 1,0638 га (кадастровий номер :03:001:0344), в період з 2003 року по 2006 рік позивачем було збудовано майновий комплекс будівель та споруд "Зерносушарка №1", що знаходиться за адресою Вінницька обл. Бершадський р-н с. Війтівка вул. Леніна 170 "г". Згідно довідки № б/н від 24.11.2014 року на балансі ПАТ "Птахокомбінату "Бершадський" з 30.05.2003 року рахується сушарка зернова. Як убачається з акта на право постійного користування землею, виданого птахорадгоспу "Бершадський", землю в розмірі 242,8 га, було надано у постійне користування для сільськогосподарського користування.

З урахуванням положень ст. ст. 328, 331, 376 ЦК України, суд першої інстанції вказав на те, що право власності на самочинне будівництво може бути визнано в судовому порядку, але лише в тому випадку, якщо особа, яка здійснила таке будівництво, отримає в установленому порядку земельну ділянку розташовану під збудованим нерухомим об'єктом, такого цільового призначення, яке передбачає можливість будівництва на ній відповідного об'єкта.

За наведених підстав, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позивачу у встановленому законом порядку земельна ділянку (майновий комплекс "Зерносушарка №1", відповідно до якого майновий комплекс розташований за адресою: Вінницька обл. Бершадський р-н, с. Війтівка. вул. Леніна 170 "г", який складається: літера А - Будівля сторожки, площею 19,1 кв.м; літера Б- Сушарка; В-Сушарка; Г - Сушарка; 1,2 - огорожа площею 345 кв.м.; 3 - асфальтобетон площею 1511,4 кв.м.) для здійснення будівництва, або під уже збудоване нерухоме майно, не відводилась.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Птахокомбінат "Бершадський" звернулось з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Вінницької області від 24.03.2015 р. у справі № 902/166/15 скасувати та прийняти нове, яким задоволити позов.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує, зокрема, наступне:

- судом не обґрунтованого висновку про те, що у позивача відсутнє право на відповідну земельну ділянку та те, що у встановленому законом порядку земельна ділянка (майновий комплекс будівель та споруд «Зерносушарка№1», що знаходиться за адресою: Вінницька обл, Бершадський р-н, с. Війтівка, вул. Леніна 170 «г», яка складається: літера А - Будівля сторожки, площею 19,1 кв.м; літера Б-Сушарка; В-Сушарка; Г-Сушарка; 1,2 -огорожа площею 345 кв.м; 3 - асфальтобетон, площею 1511,4 кв.м.) для здійснення будівництва або під уже нерухоме майно не відводилась;

- право користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» підтверджується актом на право постійного користування землею відповідно до якого землю було надано у постійне користування; договором оренди від 18.05.2010 року №23/1, відповідно до якого орендар приймає в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку на території Війтівської сільської ради (за межами населеного пункту) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; листом №03-55/6234 від 02.09.2013 року головного управління Держземагенства у Вінницькій бласті, відповідно до якого останній не заперечує проти поділу земельної ділянки; висновком №499, відповідно до якого Бершадська районна державна адміністрація відділ містобудування та архітектури, погоджує технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, яка заходиться в користуванні «Птахокомбінат «Бершадський»; актом №б/н від 03 вересня 2013 року, яким було погоджено та встановлено межі земельної ділянки; поясненням представника відповідача головного управління Держземагенства у Вінницькій області;

- відповідно до п. 15 договору земельна ділянка зередається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з п. 16 договору цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення, згідно ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, або призначені для цих цілей;

- згідно пункту «в» частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджує право ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» на зведення та будівництво нерухомих об'єктів на даній земельній ділянці. Вказане підтверджено листом відділу Держземагенства у Бершадському районі Вінницької області та представником відповідача головного управління Держземагенства у Вінницькій області;

- даний самочинно збудований майновий комплекс не порушує права інших осіб, а тому існують підстави для задоволення позову та визнання права власності на даний майновий комплекс.

З огляду на викладені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, позивач вважає, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позову за відсутності на те визначених законом підстав, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції слід скасувати.

Від відповідача - Головного управління Держземагенства у Вінницькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує наступне.

Згідно з п. 4 укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду передається земельна ділянка з об'єктами нерухомого майна. Пунктом 22 договору передбачено, що здійснені орендарем без згоди орендодавця витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, які неможливо відокремити без заподіяння шкоди цій земельній ділянці, не підлягають відшкодуванню.

Зазначає, що Головне управління Держземагенства у Вінницькій області на даний час виступає орендодавцем вказаної земельної ділянки. До повноважень Головного управління жодним чином не входить вирішення питань, пов'язаних із нерухомим майном, в тому числі і оформлення прав на будівлі і споруди. За наведеного, процесуальний опонент скаржника стверджує, як такого спору відносно визнання прав на збудовані об'єкти нерухомого майна між Головним управлінням та товариством (позивачем) не має, однак проти позову заперечує.

25 травня 2015 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представники скаржника підтримали доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджують, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального права. Додатково пояснили, що Бершадська районна Державна адміністрація та Війтівська сільська рада визнають позов, оскільки не заперечують права позивача зводити даний майновий комплекс. Окрім того, звертають увагу на те, що Головне управління Держземагенства у Вінницькій області підтвердило, що позивач мав право проводити будівництво на вказаній земельній ділянці. З огляду на вказане, вважають, що рішення господарського суду Вінницької області від 24.03.2015 р. у справі №902/166/15 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися.

Окрім того, 25.05.2015р. на адресу суду апеляційної інстанції від Війтівської сільської ради надійшла заява №85 від 22.05.2015р., відповідно до якої відповідач повідомив, що визнає та не заперечує у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи приписи ст.ст. 101,102 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що сторони були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення, направлені сторонам у справі (а.с. 133, 137-139), а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників відповідачів.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як підтверджується матеріалами справи, 18 травня 2010 року Бершадською районною адміністрацією Вінницької області та ВАТ "Птахокомбінат "Бершадський" укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення №23/1 (далі по тексту - Договір, а.с. 34-37).

За умовами п.1. Договору орендодавець на підставі розпоряджень Бершадської РДА № 207 від 18.05.2010 року надає, а орендар приймає в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку на території Війтівської сільської ради (за межами населеного пункту) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з п. 2. Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 170,8525 га, в тому числі ділянка № 1-78,1435 га, № 2 - 92,7090 га.

Відповідно до п. 3 Договору на земельній ділянці наявні об'єкти нерухомого майна.

У Розділі Договору «Умови використання земельної ділянки», зокрема, у п. 15 визначено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно п. 16 Договору цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення.

За умовами п. 17 Договору, орендар зобов'язаний дотримуватись режиму використання земель несільськогосподарського призначення у відповідності з вимогами чинного законодавства України.

Відповідно до п. 22 Договору здійснені орендарем без згоди орендодавця витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, які неможливо відокремити без шкоди цій ділянці, не підлягають відшкодуванню.

Пунктом 28 Договору визначено, що орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки у відповідності до мети, визначеної у п. 1 цього договору; забезпечення екологічної безпеки землекористування шляхом додержання вимог земельного і природоохоронного законодавства, державних та місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі, своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з п. 31 Договору орендар, з поміж іншого, зобов'язаний використовувати орендовану земельну ділянку відповідно до мети, визначеної у п. 1 цього договору, дотримуючись при цьому вимог чинного і екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 до договору оренди землі від 18.05.2010р. № 23/1 від 13.09.2013р. сторони дійшли згоди внести зміни до договору, виклавши п. 2 договору в наступній редакції: « 2. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 170, 8525 га, в тому числі ділянка № 1 - 78, 1435 га (кадастровий номер :03:002:0165), № 2 - 91, 6452 га (кадастровий номер :03:001:0343), № 3 - 1, 0638 га (кадастровий номер :03:001:0344).» (а.с. 43).

З матеріалів позовної заяви вбачається, що на земельній ділянці яка знаходиться на території Війтівської сільської ради (за межами населеного пункту) площею 1,0638 га (кадастровий номер :03:001:0344), в період з 2003 року по 2006 рік позивачем було збудовано майновий комплекс будівель та споруд "Зерносушарка №1", що знаходиться за адресою Вінницька обл. Бершадський р-н с. Війтівка вул. Леніна 170 "г", який складається: літера А - Будівля сторожки, площею 19,1 кв.м; літера Б- Сушарка; В-Сушарка; Г - Сушарка; 1,2 - огорожа площею 345 кв.м.; 3 - асфальтобетон площею 1511,4 кв.м.

Згідно довідки № б/н від 24.11.2014 року на балансі ПАТ "Птахокомбінату "Бершадський" з 30.05.2003 року рахується сушарка Зернова (а.с. 68).

29 вересня 2006 року комунальним підприємством "Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" розроблено технічний паспорт ВАТ "Птахокомбінат "Бершадський" на майновий комплекс "Зерносушарка№1", відповідно до якого майновий комплекс розташований за адресою: Вінницька обл. Бершадський р-н, с. Війтівка. вул. Леніна 170 "г", який складається: літера А - Будівля сторожки, площею 19,1 кв.м; літера Б- Сушарка; В-Сушарка; Г - Сушарка; 1,2 - огорожа площею 345 кв.м.; 3 - асфальтобетон площею 1511,4 кв.м. (а.с. 11-24).

Відповідно до акту обстеження технічного стану будівель та споруд майновий комплекс (станом на 2007 рік) "Зерносушарка №1" відноситься до 2-ої категорії технічного стану - задовільно і придатна до подальшої експлуатації за призначенням, розрахункова вартість майна (а.с. 25-31).

Згідно з висновком про ринкову вартість майна станом на 24.11.2014р. розрахункова ринкова вартість комплексу будівель та споруд «Зерносушарка № 1», що знаходиться на балансі ПАТ "Птахокомбінат "Бершадський" складає 249925 грн. (а.с. 32).

Листом № 03-55/6234 від 02.09.2013 року головне управління Держземагенства у Вінницькій області на лист ПАТ "Птахокомбінат "Бершадський" № 424 від 28.08.2013р. повідомило позивача про те, що не заперечує проти поділу земельної ділянки, при цьому технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельних ділянок необхідно розробити з дотриманням законодавства, державних стандартів, норм і правила у сфері землеустрою (а.с. 54).

ДП "Вінницьким науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою" на замовлення позивача було виготовлено технічну документацію.

В матеріалах справи міститься висновок № 499 датований березнем 2013р. відділу містобудування та архітектури Бершадської районної державної адміністрації, в якому зазначено, що останній погоджує технічну документацію із землеустрою щодо поділу вищевказаної земельної ділянки (а.с. 57).

Висновком № 3969 Держземагентства у Бершадському районі Вінницької області, остання погодила технічну документацію, в якому зазначено, що ПАТ "Птахокомбінат "Бершадський" має забезпечити використання земельної ділянки за цільовим призначенням: до використання земельної ділянки приступити після одержання документів, що посвідчують права на неї та державної реєстрації.

Актом № б/н від 03 вересня 2013 року було погоджено та встановлено межі земельної ділянки.

Також, в матеріалах справи наявний Державний акт на право постійного користування землею ІІ-ВН №002102 від 14.06.1994р., виданий птахорадгоспу «Бершадський», згідно з яким землекористувачу надається у постійне користування 246, 8 га землі в межах згідно з планом землекористування, землю надано у постійне користування для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Бершадської районної ради від 31.03.1994р. № 16/21 (а.с. 63-64).

Як убачається з матеріалів справи, позивач мотивує свої вимоги з тих підстав, що останній звертався із заявою (реєстраційний номер 10541066) від 11.03.2015 року до реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції Вінницької області про державну реєстрацію спірного майна, проте, рішенням № 19907467 від 11.03.2015 року реєстраційною службою відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень з огляду на відсутність у позивача документу, який засвідчує право власності на даний об'єкт нерухомого майна (а.с. 94).

Аналізуючи встановлені обставини у даній справі та з'ясовуючи питання про те, чи наявні визначені законом підстави для задоволення позовних вимог, судова колегія виходить з наступного.

Приписами статей 316, 328 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації або право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту прийняття майна до експлуатації або його державної реєстрації.

За правилами, визначеними ч. 1, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

За загальним правилом частини другої статті 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно не набувається. Разом з цим, частина п'ята вказаної статті передбачає одне із виключень з цього правила. Відповідно до названої норми на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Таким чином, визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини п'ятої статті 376 ЦК України допускається законодавством при наявності двох обставин: 1) позивач є власником (користувачем) земельної ділянки; 2) таке будівництво не порушує права інших осіб.

Виходячи з аналізу наведених вище норм права, колегія суддів відзначає, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки зазначений у рішенні відповідного компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки.

Як свідчать встановлені обставини у даній справі, позивач набув права користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акта на право постійного користування землею ІІ-ВН №002102 від 14.06.1994р., який є чинним. Доказів на спростування даного факту відповідачами не надано.

Окрім того, за умовами укладеного між Бершадською районною адміністрацією Вінницької області та ВАТ "Птахокомбінат "Бершадський" договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення №23/1, позивачу в оренду надано земельну ділянку на для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

При цьому, у п.п. 15, 16 Договору оренди сторони погодили, що земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з абз. 2 п. 5 ст. 20 Земельного кодексу України, земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 22 Земельного кодексу України установлено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Згідно з п. «б» ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У розділі ІІ Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, визначено, що землями сільськогосподарського призначення є землі надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей; землі, надані для діяльності у сфері надання послуг у сільському господарстві, та інше.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів констатує, що надана позивачу на умовах оренди згідно договору земельна ділянка, право постійного користування якою, з поміж іншого, засвідчене Державним актом на право постійного користування землею ІІ-ВН №002102 від 14.06.1994р., є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення. Відтак, з огляду на наведені вище положення Закону, використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення включає і розміщення на ній відповідної виробничої інфраструктури, у даному випадку - майнового комплексу будівель та споруд «Зерносушарки № 1».

За таких обставин, колегія суддів констатує, що позивач у встановленому законом порядку набув статусу землекористувача, в силу дії якого реалізує свої права щодо використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, зокрема, для розміщення виробничої інфраструктури, що не порушує права та інтереси інших осіб.

Згідно з п. «ґ» ч. 1 ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, серед іншого, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Отже, позивач використовує земельну ділянку за цільовим призначенням, визначеним умовами Договору оренди, та з урахуванням положень діючого законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

При цьому, як убачається з матеріалів справи, рішенням реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції Вінницької області № 19907467 від 11.03.2015 року позивачу відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень з огляду на відсутність у позивача документу, який засвідчує право власності на даний об'єкт нерухомого майна.

За таких обставин, позивач цілком правомірно та підставно звернувся із позовом про визнання права власності на майновий комплекс будівель та споруд «Зерносушарку №1», що знаходиться за адресою: Вінницька область, Бершадський район, с. Війтівка, вул.. Леніна, 170 «г».

При розгляді справ у спорах що стосуються об'єктів самочинного будівництва, відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України, суд має з'ясувати правовий статус земельної ділянки та осіб, прав та інтересів яких стосується цей спір, хто є власником самочинно забудованої земельної ділянки, на якій правовій підставі позивач нею користується, перевірити наявність документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, чи заявлено позивачем позов саме на підставах, передбачених статтею 376 Цивільного кодексу України, чи не порушуються цим будівництвом права інших суб'єктів господарської діяльності, якщо земельна ділянка, на якій здійснено будівництво, знаходиться у їх власності (користуванні).

Усупереч наведеному вище, судом першої інстанції не було з'ясовано наведених вище питань, що стосуються даного спору, зокрема, проігноровано норми діючого законодавства, які визначають мету використання земель сільськогосподарського призначення, не враховано наявні в матеріалах справи докази, що підтверджують використання позивачем земельної ділянки за цільовим призначенням, що включає розміщення об'єктів виробничої інфраструктури.

Відповідно до пунктів 1, 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" № 6 від 23.03.2012 рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що доводи скаржника є цілком обгрунтованими, підтверджуються встановленими обставинами справи та відповідними нормами закону, в зв'язку з чим рішення господарського суду Вінницької області від 24.03.2015 р. у справі №902/166/15 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" задоволити.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 24.03.2015 р. у справі №902/166/15 скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

Позов задоволити.

Визнати за Публічним акціонерним товариством "Птахокомбінат "Бершадський" (24412, Вінницька область, Бершадський район, с. Війтівка, вул. Леніна, буд. 170, ідентифікаційний код 04366719) право власності на майновий комплекс будівель та споруд "Зерносушарка №1", що знаходиться за адресою Вінницька обл. Бершадський р-н с. Війтівка вул. Леніна 170 "г", який складається: літера А - Будівля сторожки, площею 19,1 кв.м; літера Б- Сушарка; В-Сушарка; Г - Сушарка; 1,2 - огорожа площею 345 кв.м.; 3 - асфальтобетон площею 1511,4 кв.м.

4. Справу № 902/166/15 надіслати господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Маціщук А.В.