КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2015 р. Справа№ 910/25499/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 06.03.2015 року Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2015 року

у справі №910/25499/14 (суддя - Отрош І.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю - Фірма «Рівнеміськбуд»

до Міністерства оборони України

про стягнення 2 607 252,78 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Пузирко О.О., довіреність б/н від 13.01.2014 року

від відповідача: Тодерян В.М., довіреність №220/1008/д від 05.12.2014 року

ВСТАНОВИВ:

14.11.2014 року товариство з обмеженою відповідальністю - Фірма «Рівнеміськбуд» (позивач у справі) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (відповідач у справі) про стягнення 2 607 252,78 грн (а.с. 6-16 том 1).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором №227/ДКБ-342Д на придбання житла на умовах пайової участі в місті Костопіль, Рівненської області по вул. Степанська, 26 від 26.12.2012 року не здійснив остаточного розрахунку за квартири з урахуванням збільшення ціни договору після уточнення загальної площі квартир згідно довідки бюро технічної інвентаризації, а тому товариство просить суд стягнути з відповідача 552 248,30 грн основного боргу, 2 008 475,33 грн інфляційних втрат та 46 529,15 грн збитків, пов'язаних з утриманням житла у період з січня 2013 року по березень 2013 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь товариства з обмеженою відповідальністю - Фірми «Рівнеміськбуд» 492 974, 05 грн заборгованості, 1 210 744, 30 грн інфляційних втрат та 34 074,37 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 210-221 том 1).

Місцевий господарський суд, враховуючи те, що додаткових угод про зміну ціни договору у відповідності до п. п. 3.1-3.4 сторони не укладали, визнав обґрунтованими та доведеними вимоги позивача частково у розмірі 492 974, 05 грн основного боргу та 1 210 744, 30 грн інфляційних втрат, разом з цим у зв'язку з недоведеністю наявності всіх складових елементів цивільного правопорушення з боку відповідача відмовив у позовній вимозі про стягнення з нього збитків у сумі 46 529,15 грн.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач, Міністерства оборони України, 06.03.2015 року надіслав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2015 року у справі №910/25499/14, та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 року поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято до провадження апеляційну скаргу б/н від 06.03.2015 року Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2015 року та призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.04.2015 року.

Від позивача у справі 27.04.2015 року надійшов відзив від 23.04.2015 року (вх. №09-11/7724/15 від 27.04.2015 року) на апеляційну скаргу, в якому товариство з обмеженою відповідальністю - Фірма «Рівнеміськбуд» просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2015 року - без змін.

У судовому засіданні 25.05.2015 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2015 року у справі №910/25499/14 та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача у справі у судовому засіданні 25.05.2015 року заперечив доводи апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

26.12.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю - Фірмою «Рівнеміськбуд» (забудовник за договором, позивач у справі) та Міністерством оборони України (пайовик за договором, відповідач у справі) укладено Договір №227/ДКБ-342Д на придбання житла на умовах пайової участі в місті Костопіль, Рівненської області по вул. Степанська, 26, предметом якого згідно п. 1.3. є придбання пайовиком у забудовника житла на умовах пайової участі, а саме - квартири кількістю 33 шт., загальною площею 1886,26 кв.м., у житловому будинку по вул. Степанська, 26, місто Костопіль, Рівненської області, відповідно до адресного переліку квартир (Додаток 2), які забудовник зобов'язався передати, а пайовик оплатити у порядку і строки, визначені договором (а.с. 27-43 том 1).

Відповідно до п. 3.1 договору, ціна квартир, які забудовник за договором зобов'язався передати пайовику, становить 9 859 481,02 грн, в т.ч. ПДВ 1643246,84 грн, та складається із розрахунку загальної площі квартир 1886,26 кв.м., що передаються, і фіксованої вартості 5227,00 грн. за 1 кв.м. загальної площі.

Згідно п. 3.2 договору фактична площа квартир, які забудовник передає пайовику, уточнюється після отримання дозволу на введення будинку в експлуатацію відповідно до обмірів, проведених бюро технічної інвентаризації.

Пунктом 3.3 договору визначено, що ціна договору може бути змінена після уточнення загальної площі квартир згідно довідки, наданої бюро технічної інвентаризації.

Згідно з п. 3.4 договору, у випадку виникнення обставин, зазначених у п. 3.3 договору, ціна, визначена п. 3.1 договору, змінюється та оформлюється додатковою угодою.

Пунктом 4.2 договору сторони погодили, що фінансування придбання житла на умовах пайової участі здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, що відповідає бюджетним призначенням на відповідний рік і лише в межах цін бюджетних призначень та при наявності на казначейському рахунку пайовика відповідних коштів у сумі 9859481,02 грн за рахунок коштів спеціального фонду.

Пайовик здійснює перерахування коштів на розрахунковий рахунок забудовника у наступному порядку: попередня оплата здійснюється за наявності відповідного рішення Міністра оборони України у розмірі до 30% визначеної в договорі вартості придбаного житла не більш як на три місяці згідно з графіком фінансування та складає 2957844,31 грн, в т.ч. ПДВ - 492974,05 грн; подальші розрахунки здійснюються в розмірі до 95% визначеної в договорі ціни після надання документів, що підтверджують введення об'єкта в експлуатацію (декларація про готовність об'єкта до експлуатації) та підписання акта приймання - передачі житла у сумі 6408662,66 грн, в т.ч. ПДВ - 1068110,44 грн; остаточний розрахунок у розмірі 5% в сумі 492974,05 грн, в т.ч. ПДВ - 8216234 грн, здійснюється з урахуванням уточненої загальної площі квартир згідно довідки бюро технічної інвентаризації, передачі пайовику належних йому квартир з оформленням права власності на квартири за Державою в особі Міністерства оборони України, за обов'язкової умови, що квартири, які забудовник передає за договором, відповідають п. 2.2 договору.

Згідно з п. 5.2 договору, передача квартир пайовику здійснюється з оформленням акта приймання-передачі квартир за наявності документів, що підтверджують введення об'єкта в експлуатацію (нотаріально засвідченої копії сертифіката відповідності або декларації про готовність об'єкта до експлуатації) у термін не пізніше 27 грудня 2012 року.

Відповідно до п. 5.5 договору, реєстрація квартир в органах технічної інвентаризації та обов'язкове оформлення права власності за Державою в особі Міністерства оборони України здійснюється забудовником за власний рахунок та у термін 3 (три) місяці після оформлення документів, зазначених в п. 5.2 договору.

Згідно з п. 5.6 договору, продовження терміну виконання зобов'язань щодо передачі квартир можливе у разі виникнення документально підтверджених об'єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі затримки фінансування витрат забудовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі з укладенням відповідної додаткової угоди.

Пайовик зобов'язаний у відповідності до п. 4.2 договору здійснювати фінансування пайової участі шляхом перерахування відповідних коштів на розрахунковий рахунок забудовника (п. 6.2 договору); забудовник має право вимагати прийняття квартир і сплати пайовиком ціни, визначеної п. 3.1 Договору (п. 6.3 договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2012 року, у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань в частині розрахунків (п. 10.1 Договору).

Згідно з Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області 18.12.2012 року за № РВ 8, закінчений будівництвом об'єкт - житловий будинок по вул. Степанській, 26 в місті Костопіль Рівненської області - визнано таким, що готовий до експлуатації (а.с. 21-25 том 1).

27.12.2012 року між позивачем та відповідачем було складено та підписано Акт прийому - передачі квартир в будинку № 26 по вул. Степанській, 26 в м. Костопіль Рівненської області, згідно якого позивачем передано, а відповідачем прийнято без будь-яких зауважень та заперечень 33 квартири (згідно наведеного переліку та метражу) загальною площею 1886,26 кв.м. у будинку № 26 по вул. Степанській, в м. Костопіль Рівненської області, загальною вартістю 9859481,02 грн, в т.ч. ПДВ - 1643246,84 грн (а.с. 44-45 том 1).

20.02.2013 року спільною комісією представників позивача та відповідача було складено та підписано Акт проведення огляду квартир на предмет відповідності житла нормам ДБН, фактичного стану квартир переліку опоряджувальних робіт, яким зафіксовано відповідність 33 квартир загальною площею 1886,26 кв.м. у будинку № 26 по вул. Степанській, в м. Костопіль Рівненської області нормам ДБН, а також встановлено відповідність фактичного стану квартир переліку опоряджувальних робіт (а.с. 47-48 том 1).

Позивач листами від № 22/01 від 23.01.2013 року (а.с. 46 том 1) та від 22.03.2013 року №04/03 (а.с. 49-50 том 1) звертався до відповідача з вимогами виконати свої зобов'язання за договором № 227/ДКБ-342Д від 26.12.2012 щодо оплати вартості 33 квартир.

У зв'язку з невиконанням Міністерством оборони України своїх зобов'язань за Договором №227/ДКБ-342Д від 26.12.2012 року, товариство з обмеженою відповідальністю - Фірма «Рівнеміськбуд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 30% попередньої оплати в розмірі 2957844,31 грн та 95% вартості житла в розмірі 6408662,66 грн (разом 9366506,97 грн).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2014 року у справі №910/1258/14 (а.с. 58-64 том 1) позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю - Фірми «Рівнеміськбуд» задоволено: стягнуто з Міністерства оборони України на користь товариства з обмеженою відповідальністю - Фірми «Рівнеміськбуд» заборгованість в розмірі 9366506,90 грн.

При цьому судом було встановлено, що позивачем було збудовано та передано відповідачу, а останнім прийнято без будь-яких зауважень та заперечень 33 квартири загальною площею 1886,26 кв.м. у будинку № 26 по вул. Степанській, в м. Костопіль Рівненської області, загальною вартістю 9859481,02 грн., в т.ч. ПДВ - 1643246,84 грн., що підтверджується підписаним сторонами Актом прийому - передачі квартир; та, враховуючи наявність зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Рівненській області 18.12.2012 року за № РВ 8 Декларації про готовність об'єкта до експлуатації суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов'язку сплатити попередню оплату та 95% вартості квартир, що становить 9 366 506,90 грн.

З врахуванням приписів ч. 3 ст. 35 ГПК України, вищенаведені факти, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2014 року у справі №910/1258/14, мають преюдиційне значення та не потребують доказування у даній справі.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просив стягнути з відповідача на підставі п. п. 4.2., 3.2, 3.3. договору 5% вартості квартир (провести остаточний розрахунок за договором), що з врахуванням уточнення загальної площі квартир згідно довідки бюро технічної інвентаризації становить 552 248,30 грн, що становить 492 974,12 грн 5% вартості квартир за договором та 59 274,18 грн вартості 11,34 кв.м. площі квартир, переданої Міністерству оборони України, згідно проведеної інвентаризації.

Як вбачається з абз. 3 ч.2 п. 4.2. договору остаточний розрахунок у розмірі 5% вартості квартир здійснюється за умови передачі Міністерству оборони України квартир та оформлення права власності на них за державою в особі Міністерства оборони України, за умови, що квартири відповідають вимогам п. 2.2 договору.

Наявними в матеріалах справи свідоцтвами про право власності та відповідними витягами до них (а.с. 74-139 том 1) підтверджується, що своє зобов'язання щодо передачі відповідачу належних йому квартир з оформленням права власності на квартири за Державою в особі Міністерства оборони України (п. 4.2 Договору) позивач виконав належним чином.

Враховуючи вищевикладене, а також відповідність збудованих квартир вимогам договору та ДБН (що підтверджується актами проведеного огляду), у Міністерства оборони України згідно п. 4.2. договору виник обов'язок провести остаточний розрахунок за квартири у розмірі 5% у сумі 492 974, 05 грн.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Зі змісту укладеного договору вбачається, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. ст. 525, 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, відповідачем визнається, зокрема, в поданій апеляційній скарзі, існування заборгованості перед позивачем у розмірі 492 974,05 грн, а відтак висновок місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 492 974,05 грн боргу є правомірним та обґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про безпідставність стягнення з відповідача 59 274,18 грн, що є вартістю квартир, у зв'язку із збільшенням їх площі (збільшення загальної площі квартир на 11,34 кв.м. (5227 грн. 00. коп. за 1 кв.м. * 11,34 кв.м. = 59274,18 грн.), оскільки п. п. 3.3., 3.4 договору передбачають можливість зміни ціни договору після уточнення загальної площі квартир згідно довідки, наданої бюро технічної інвентаризації, шляхом укладення додаткової угоди. Однак сторонами у справі ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні у апеляційному господарському суді не надано доказів укладення додаткової угоди, якою б збільшили фіксовану ціну договору №227/ДКБ-342Д від 26.12.2012 року. А відтак, стягнення з Міністерства оборони України 59 274,18 грн є безпідставним.

Також, позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 2 008 475, 33 грн, нарахованих на суму боргу 9 366 506,90 грн (яка стягнута рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2014 року у справі №910/1258/14 і фактично сплачена 18.07.2014 року) за період з січня 2013 року по липень 2014 року, та на суму боргу 552 248,30 грн (5% вартості квартир - остаточний розрахунок) за період з 27.03.2013 року по 31.10.2014 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Як встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2014 року у справі №910/1258/14 після отримання позивачем Декларації про готовність об'єкта до експлуатації та підписання між сторонами акту приймання - передачі житла від 27.12.2012 року, у Міністерства оборони України згідно п. 4.2. договору виник обов'язок оплати 9 366 506,90 грн, які фактично були сплачені відповідачем лише 18.07.2014 року, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача станом на 18.07.2014 року (а.с. 66 том 1).

Враховуючи, що відповідач у справі, починаючи з січня 2013 року прострочив виконання свого грошового зобов'язання з оплати 9 366 506,90 грн, то нарахування інфляційних втрат за період прострочки по липень 2014 року є правомірним.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що оскільки дана сума боргу була сплачена ним на виконання рішення суду від 07.04.2014 року, то позивач немає підстав для нарахування на цю суму інфляційних втрат. Такі твердження є безпідставними, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК за весь період невиконання грошового зобов'язання. Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України, зокрема постановою Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає правомірним нарахування інфляційних втрат на суму боргу в розмірі 9 366 506, 90 грн за період з січня 2013 року по липень 2014 року, що становить 1 180 179,90 грн.

Враховуючи, що згідно п. 4.2. договору після реєстрації права власності на квартири (що було здійснено 26.07.2014 року-27.07.2014 року) відповідач повинен був провести кінцевий розрахунок у розмір 5% вартості квартир - 492 974,05 грн та, беручи до уваги, відсутність між сторонами додаткових угод про збільшення ціни договору з врахуванням збільшення площі квартир, висновок місцевого господарського суду про можливість нарахування інфляційних втрат у період з серпня 2014 року по жовтень 2014 року лише на суму боргу 492 974,05 грн і яка за розрахунком суду становить 30 564,4 грн, є законним та обґрунтованим.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.07.2012 року № 01-06/908/2012 за змістом частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 року відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 року № 11/446, постановах Вищого господарського суду України від 19.03.2015 року у справі №910/24268/14, від 24.12.2014 року у справі №906/404/14).

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про стягнення з Міністерства оборони України на користь товариства з обмеженою відповідальністю - Фірми «Рівнеміськбуд» інфляційних втрат в загальному розмірі 1210744, 90 грн.

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідача збитки, які зазнав у зв'язку з утриманням житла в опалювальний період за січень-березень 2013 року в розмірі 46529,15 грн.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушенного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності прямого причинного зв'язку між невиконанням відповідачем обов'язку з проведенням кінцевого розрахунку за договором та додатковими витратами позивача на утримання житла, а тому колегія суддів погоджується про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з Міністерства оборони України збитків в розмірі 46529,29 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, тому рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2015 року у справі №910/25499/14 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2015 року у справі №910/25499/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2015 року у справі №910/25499/14 залишити без змін.

3. Справу №910/25499/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий