ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 рокуСправа № 912/1163/15-г
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Шевчук О.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/1163/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Український дім", Дніпропетровська область, смт. Ювілейне

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дор-Строй", Кіровоградська область, смт. Новоархангельськ

про стягнення 108206,00 грн

за участю представника позивача - директора Згами А.С.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Український дім" звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дор-Строй" 101565,32 боргу з урахуванням індексу інфляції, 6640,68 грн 3 % річних та витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою від 31.03.2015 господарський суд порушив провадження у справі, справу призначив до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою від 21.04.2015 господарський суд відклав розгляд справи до 19.05.2015 в порядку передбаченому статтею 77 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач подав до господарського суду відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що останній визнає позовні вимоги тільки в частині стягнення 60800,00 грн вартості отриманого товару згідно видаткової накладної №РН3 від 05.04.2012 та видаткової накладної №РН4 від 05.04.2012. Однак, відповідач заперечує проти стягнення 3328,00 грн за надані транспортні послуги та розлив бітумної емульсії згідно акту здачі - приймання робіт № ОУ-0000036 від 05.04.2012 та 11100,00 грн за надані послуги з розливу бітумної емульсії згідно акту здачі - приймання робіт № ОУ-0000037 від 16.04.2012, оскільки за твердженням відповідача строк сплати за ці послуги не настав.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

05.04.2012 Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Український дім" (надалі - ТОВ "Будівельна компанія "Український дім", постачальник) передав у власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Дор - Строй" (наділі - ТОВ "Дор - Строй", покупець) емульсію бітумну в кількості 8 тонн на загальну суму 60800,00 грн, а відповідач прийняв цей товар, що підтверджується видатковими накладними №РН- та № РН- від 05.04.2015 (а.с. 30-31) що підписані представниками сторін.

Позивач в позовній заяві зазначає, що хоч видаткові накладні і містять посилання на договір від 21.12.2011, але оригінал даного договору втрачено.

В свою чергу, на виконання умов договору від 21.12.2011 позивачем було відвантажено на адресу відповідача товар на загальну суму 60800,00 грн, у тому числі 10133,34 грн ПДВ. Товар було отримано директором Букур А.В.

Вирішуючи даний спір, господарський суд виходить з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи матеріали справи, господарський суд прийшов до висновку, що між сторонами мали місце господарські правовідносини з поставки товару шляхом укладення договору у спрощений спосіб.

Частинами 1, 2 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться в статті 193 Господарського кодексу, якою встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як вбачається з матеріалів справи позивач передав, а відповідач прийняв за видатковими накладними №РН- та № РН- від 05.04.2015 товар на загальну суму 60800,00 грн. Поряд з цим відповідач розрахунків за отриманий товар не провів.

Підписання відповідачем зазначених видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам статті 9 названого Закону, фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, та є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідач на момент розгляду справи позовні вимоги ТОВ "Будівельна Компанія Український дім" в частині стягнення 60800,00 грн визнає. При цьому відповідач погоджується, що оскільки договором між сторонами не встановлений інший строк здійснення розрахунків, то обов'язок відповідача щодо оплати отриманого товару виник 06.04.2012.

З огляду на викладене вимоги позивача про стягнення з відповідача 60800,00 грн підлягають задоволенню господарським судом

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5363,53 грн 3% річних, 21288,07 грн інфляційних втрат нарахованих на суму основного боргу - 60800,00 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що грошове зобов'язання відповідача перед позивачем виникло 06.04.2012 господарський суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення суми 3% річних, що нараховані на суму основного боргу за період з 17.04.2012 по 26.03.2015 та складають 5363,52 грн, інфляційні втрати, що нараховані за період з травня по лютий 2015 та складають 21288,07 грн, є обґрунтованими, та такими, що відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Викладене узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, яка викладена в пункті 1.7. постанови пленуму № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013.

Разом з тим, позивач наполягає на стягненні з відповідача заборгованості за виконані у період з 05.04.2012 по 14.04.2012 роботи, а саме доставку товару та його розлив на загальну суму 14428,00 грн, про що складено акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) №ОУ0000036 від 05.04.2012 року та № ОУ-000037 від 16.04.2012 (а.с. 33-34).

Як зазначає позивач, відповідно до рахунку-фактури від 05.04.2012 № СФ- ТОВ "Дор-Сторой повинно сплатити 3328,00 грн в строк до 17.04.2012 та рахунка-фактуру від 16.04.2012 №СФ- ТОВ "Дор-Строй" повинно сплатити позивачу 11100,00 грн в строк до 17.04.2012, а всього - 14428,00 грн.

Вирішуючи спір в цій частині, господарський суд враховує положення частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільної кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Між позивачем та відповідачем договір про надання послуг з перевезення та розливу бітумної емульсії не укладався, відповідно строк оплати за ці послуги не встановлений.

У відповідності до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Будівельна компанія "Український дім" не зверталось до відповідача з вимогою про сплату 3328,00 грн та 11100,00 грн за надані послуги по перевезенню та розливу бітумної емульсії, відповідно у відповідач не виник обов'язок щодо сплати 14428,00 грн. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази вручення відповідачу рахунків на сплату 14428,00 грн.

Господарський суд враховує також положення пункту 1.7-1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013, відповідно до якого господарському суду необхідно мати на увазі, що питання про те, чи мало місце пред'явлення кредитором боржникові вимоги про оплату, вирішується не під час прийняття судом позовної заяви, а виключно в процесі вирішення ним спору по суті. Отже, коли господарським судом буде з'ясовано, що таку вимогу пред'явлено після початку розгляду ним справи зі спору, пов'язаного зі стягненням заборгованості, то відповідний позов може бути задоволений, якщо строк виконання грошового зобов'язання настав до прийняття рішення по суті справи.

За викладених обставин, господарський суд дійшов висновку що позовні вимоги в частині стягнення 14428,00 грн заборгованості за послуги перевезення та розливу товару, а також нараховані на цю суму 3% річних та індексу інфляції є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню господарським судом.

Відповідно до частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору в сумі 1749,03 грн покладаються на відповідача, в іншій частині - на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дор-Строй" (26100, Кіровоградська область, смт. Новоархангельск, вул. Леніна,111, ідентифікаційний код 33708292) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Український дім" (52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Виробнича, 15, ідентифікаційний код 35679845) - 82088,07 грн боргу з урахуванням індексу інфляції та 5363,52 грн - 3 % річних, а також 1749,03 грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Копію рішення направити відповідачу (26100, Кіровоградська область, смт. Новоархангельськ, вул. Леніна, 111).

Повне рішення складено 25.05.2015.

Суддя О.Б. Шевчук