РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р. Справа № 902/1221/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Тимошенко О.М.

судді Огороднік К.М. ,

судді Коломис В.В.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Шевчук Б.Б.

від відповідача - Гончарук Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" на рішення господарського суду Вінницької області від 16.03.15 р. у справі № 902/1221/14

за позовом Відкрите акціонерне товариство "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" м. Мукачево

до Приватне підприємство "ТАУ-Поділля"

про стягнення 3 482 321,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 16.03.2015 року у справі № 902/1221/14 (судді Мельник П.А.) позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "ТАУ-Поділля" на користь Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" 13712,35 грн. пені, 13163,86 грн. 24% річних та 537,52 грн. відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" подав апеляційну скаргу, в якій просить останнє скасувати з підстав не повністю досліджених доказів та порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що відповідач порушив свої зобов'язання за договором поставки №339 від 07.11.2011р., а саме порушив вимоги договору та додатків до нього щодо строків проведення оплати за поставлений товар. Вважає, що суд першої інстанції дійшов висновку, який не відповідає обставинам справи в частині строків оплати за нафтопродукти, а відтак безпідставно відмовив в частині нарахованих штрафних санкцій. Вказує, що судом не враховані строки розрахунків, які визначені в додатках №72 - 90, відповідно до яких покупець оплачує вартість поставленого товару протягом 15 календарних днів з дати відвантаження товару. Стверджує, що акт звірки взаєморозрахунків від 10.06.2014р. згідно якого суд почав відлік строку оплати за товар за договором поставки №339 від 07.11.2011р., не був підписаний повноважним представником позивача, а тому не може створювати для позивача ніяких правових наслідків. Також зазначає, що в порушення п.2.1.8 іпотечного договору від 16.12.2011р. реєстр. №406 відповідач не повідомив позивача про те що Вінницьким міським судом Вінницької області відкрито провадження у справі №127/4899/14-ц, яке на думку позивача стосується предмета іпотеки, а тому відповідач повинен понести відповідальність, передбачену вищезазначеним договором, а саме сплатити позивачу штраф у розмірі 35% від заставної вартості предмета іпотеки. З підстав викладених в апеляційній скарзі вважає, що видаткова накладна про поштове відправлення №912937 від 25.03.2014р. з описом вкладення не є доказом повідомлення позивача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів апелянта заперечив. Відзначає, що рішення господарського суду було винесено з урахуванням всіх обставин справи, а твердження апелянта не відповідають дійсності. Зокрема зазначив, що цілком обґрунтованим та логічним є висновок суду, що з урахуванням того, що конкретні поставки товару передбачали окремі порядки розрахунку, Договором поставки №330 від 07.11.2011р. було передбачено загальну норму для зведення та унормування розрахунків між сторонами, яка передбачена пунктом 6.3 Договору. Тобто, розрахунок Покупця з Постачальником протягом 30 банківських днів з моменту підписання акту звірки взаєморозрахунків є правомірним та не призводить до порушень умов Договору. Додатковими угодами та додатками не передбачалось положень про те, що даний пункт до відповідних поставок не застосовувався. Також зазначив, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що предмет іпотеки та предмет розгляду судової справи №127/4899/14-ц не є тотожними, а отже стягнення штрафу на підставі положень пункту 2.1.8 Іпотечного договору є безпідставним. В підтвердження наявності повідомлення Відповідач надав як доказ повідомлення про судовий спір накладну про поштове відправлення №912937 від 25.03.2014р. з описом вкладення, підписану уповноваженою стороною, а також витяг із книги реєстрації вихідної кореспонденції. З огляду на вказане просить відмовити в задоволенні скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги викладені у запереченні.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 року внесено зміни до складу колегії суддів у справі № 902/1221/14 в зв'язку з відрядженням судді Демидюк О.О. та визначено наступний її склад: головуючий суддя Тимошенко О.М., судді Огороднік К.М., Коломис В.В.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, відзив на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу господарського суду Вінницької області від 10.03.2015 року у справі № 5/30/2012/5003 залишити без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.11.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" (позивач) та Приватним підприємством "ТАУ- Поділля" (відповідач) укладено договір поставки №339, відповідно до положень якого постачальник (позивач) зобов'язувався передати, а покупець (відповідач) прийняти та оплатити нафтопродукти на умовах вказаного договору та додатків до нього, які є його невід'ємною частиною. В подальшому, сторонами до договору вносились зміни, про що свідчать додаткові угоди, які містяться в матеріалах справи.

Позивач свої обов'язки по поставці товару виконав (видаткові накладні за період з 18.09.13 р. по 02.04.14 р.).

Відповідач порушив встановлені вказаним вище договором та додатковими угодами до нього строки проведення розрахунків за отримані нафтопродукти, в результаті чого, за ним періодично виникала заборгованість, про що свідчить оборотно-сальдова відомість по рахунку 3611 за період 15.08.2013 - 31.10.2014, акт звірки взаєморозрахунків за період 01.02.2014 - 10.06.2014 рр., рішення господарського суду Вінницької області від 06.11.2014 року та постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 15.01.2015 р. у справі № 902/815/14.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією №107 від 07.02.2014 р. з проханням провести розрахунок за поставлені нафтопродукти.

Листом №60 від 03.03.2014 р. відповідач борг підтвердив та гарантував погашення заборгованості в повному обсязі в найкоротші терміни.

З метою забезпечення належного виконання відповідачем зобов'язань по договору поставки №339 від 07.11.2011р. сторони по справі уклали іпотечний договір (без заставної) від 16.12.2011р. реєстр. №406, посвідчений Вімерт О.О., приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу.

На забезпечення виконання основного зобов'язання відповідач (іпотекодавець) передав позивачу в іпотеку нерухоме майно: комплекс, АЗС, розташований за адресою: Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Арабея Генерала, буд. 3а, реєстраційний номер 29565025, та земельну ділянку кадастровий номер :02:100:0003, площею 0,1274 га, цільове призначення - для комерційного використання, за адресою м. Вінниця, вул. Арабея Генерала, буд. 3а.

Згідно п. 1.5. іпотечного договору (без заставної) від 16.12.2011р. реєстр. №406 за домовленістю Сторін на дату укладення цього Договору вартість предмету іпотеки складає 6250000 грн. без ПДВ, з яких 250 000 грн. без ПДВ - вартість земельної ділянки, 6 000 000 грн. без ПДВ - вартість комплексу АЗС.

У підтвердження існування заборгованості 10.06.2014 р. між позивачем та відповідачем було підписано акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.02.2014 р. по 10.06.2014 р. за Договором № 339 від 07.11.2011 р. Відповідно до зазначеного акту звірки було встановлено заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 1600002,63 грн.

Як вбачається з матеріалів справи сума основного боргу відповідача перед позивачем по договору поставки № 339 від 07.11.2011 р. була погашена у повному обсязі 08.09.2014 р. платіжними дорученнями № 12234 від 11.06.2014 р., № 12266 від 17.06.2014 р., № 12374 від 02.07.2014 р., № 12826 від 08.09.2014 р.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Як свідчать матеріали справи, ПП "ТАУ - Поділля" не виконувало належним чином зобов'язання передбачені Договором №339 від 07.11.2011 р., додатками та додатковими угодами до нього, внаслідок чого позивачем заявлпено позов про стягнення штрафних санкцій.

Порядок розрахунків між позивачем та відповідачем за Договором поставки № 339 від 07.11.2011 р. був врегульований розділом 6 договору "Порядок розрахунків" з урахуванням змін, внесених додатковими угодами.

Відповідно до п. 6.1 Договору поставки № 339 Покупець зобов'язаний здійснити 100% оплату вартості Товару не пізніше одного банківського дня з моменту виставлення Постачальником рахунку-фактури, якщо інше не передбачено відповідними додатками.

Додатковою угодою № 1 від 16.12.2011 р. до Договору поставки сторони передбачили 15-денну відстрочку розрахунку за поставлений товар (п.1.3 Додаткової угоди № 1).

У пункті 6.2 Договору поставки № 339 від 07.11.2011 р. визначено, що кожна із сторін зобов'язана протягом 5 робочих днів з моменту отримання від іншої сторони договору Акту звірки взаєморозрахунків, підписати його та направити іншій стороні або в той же строк направити свої вмотивовані претензії до Акту звірки взаєморозрахунків.

Відповідно до пункту 6.3 Договору поставки № 339 взаєморозрахунки Сторін у відповідності з актом звірки взаєморозрахунків мають бути здійснені Сторонами не пізніше 30 банківських днів з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін.

Відповідно до пункту 6.1 договору ( в редакції додаткової угоди №1 від 16.12.2011р.) у зв'язку з укладенням Сторонами іпотечного договору Покупець оплачує Постачальнику товар протягом 15 календарних днів від наступної дати;

при базисі поставки СРТ - з моменту передачі Товару Постачальником перевізнику на ж/д станції відправлення - для ж/д перевезень або в пункті наливу - при поставці автомобільним транспортом;

при базисі поставки FCA нафтобаза Постачальника - з моменту навантаження Товару в ємкості (автоцистерни) Покупця;

при базисі поставки DDP пункт призначення Покупця - з моменту доставки Товару до вказаного пункту призначення;

при умовах EXW - з моменту підписання акту прийому-передачі Товару (накладної на реалізацію Товару. Видаткової накладної іт.д.)

Зокрема додатками до договору №72 від 13.09.2013р., №73 від 17.09.2013р., №74 від 27.09.2013р., №75 від 27.09.2013р., №76 від 14.10.2013р., №77 від 14.10.2013р., №78 від 15.10.2013р., №79 від 18.10.2013р., №80 від 24.10.2013р., №81 від 12.11.2013р., №82 від 15.11.2013р., №83 від 03.12.2013р., №84 від 17.12.2013р., №85 від 10.01.2014р., №86 від 13.01.2014р., №87 від 16.01.2014р., №88 від 17.01.2014р., №89 від 22.01.2014р., №90 від 04.02.2014р., п. 2.1 було передбачено що Покупець здійснює 100% оплату за товар протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з дати відвантаження Товару.

Додатком №92 від 18.03.2014р. до договору у п.2.1 вказано, що Покупець здійснює 100% оплату за товар до 21.03.2014р. включно.

Крім того, окремими додатками до Договору поставки було передбачено поставку товару за умови 100% передоплати за товар, зокрема:

- Додаток № 91 від 11.02.2014 р., поставка товару на суму 326 450, 50 грн., поставлено товар за видатковою накладною № 438 від 11.02.2014 р.;

- Додаток № 93 від 28.03.2014 р., поставка товару на суму 383 642,60 грн., поставлено товар за видатковою накладною № 1303 від 28.03.2014 р.;

- Додаток № 94 від 02.04.2014 р., поставка товару на суму 409 007,40 грн., поставлено товар за видатковою накладною № 1469 від 02.04.2014 р.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

У частині 3 статті 538 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції правомірно відмічено, що матеріалами справи (оборотно-сальдова відомість, реєстр платежів), стверджується невиконання відповідачем умови щодо 100 відсоткової передоплати. Незважаючи на це, позивач не скористався своїм правом призупинити виконання свого обов'язку з поставки товару і надалі на свій ризик здійснював поставку товару відповідачеві, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі, видатковими накладними.

При цьому, укладений між сторонами договір поставки та додатки до нього не містять положень щодо строків оплати товару у випадку його поставки до здійснення покупцем 100% передоплати, а також не містить конкретного визначення строку виконання зобов'язання і норма частини 4 статті 538 Цивільного кодексу України, отже строк виконання обов'язку відповідача здійснити оплату не може вважатись встановленим. А тому, з урахуванням вищевказаних приписів чинного законодавства України, такий строк мав би бути визначений за правилами статті 530 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

До таких висновків дійшов Вищий господарський суд у своїй постанові від 16 вересня 2014 року у справі № 910/24505/13.

У пункті 7.3 Договору поставки № 339 від 07.11.2011 р. передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати Товару Постачальник (ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево") може стягнути з Покупця (ПП "ТАУ-Поділля") суму боргу з урахуванням індексу інфляції, 24 (двадцять чотири) проценти річних і пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно оплаченого Товару.

Договором № 339 від 07.11.2011 р. та додатковими угодами і додатками до нього передбачено кілька порядків розрахунку: не пізніше одного банківського дня, не пізніше п'ятнадцяти календарних днів з моменту відгрузки товару, при умові 100% передоплати, у строк до 21.03.2014 р. (зокрема, Додаток № 92), а також у строк 30 банківських днів з моменту підписання акту звірки взаєморозрахунків (п.6.3 Договору).

З урахуванням того, що конкретні поставки товару передбачали окремі порядки розрахунку, Договором поставки № 330 від 07.11.2011 р. було передбачено загальну норму для зведення та унормування розрахунків між сторонами, яка передбачена пунктом 6.3 Договору.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що виходячи з аналізу зазначених положень Договору поставки № 339 від 07.11.2011 р., додатків та додаткових угод до нього, для визначення загального за Договором моменту прострочення зобов'язання слід виходити із положень пункту 6.3 зазначеного Договору.

У пункті 1.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, з урахуванням положень пункту 6.3 Договору поставки № 339 від 07.11.2011 р., 30 банківських днів з моменту підписання акту звірки взаєморозрахунків від 10.06.2014 р. закінчились 22.07.2014 р.

Банківський день - це робочий день банку в тому місці, в якому повинна виконуватися дія, передбачена Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів або іншими міжнародними документами, затвердженими Міжнародною торговельною палатою (Постанова Нацбанку "Про затвердження Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями" від 03.12.2003 № 514, пункт 1.3).

З урахуванням положень статті 253 Цивільного кодексу України прострочення зазначеної заборгованості почалось з 23.07.2014 р. Позивачем здійснено нарахування пені та 24 процентів річних до 04.08.2014 р. Оскільки суд не має права виходити за межі позовних вимог, перерахунок пені та 24 процентів річних повинен здійснюватись в межах заявлених вимог, тобто, до 04.08.2014 р.

Колегія суддів здійснивши перерахунок розміру пені погоджується з висновком місцевого суду, що сума пені за період з 23.07.2014 р. по 04.08.2014 р. становить 13712,35 грн., а сума 24 процентів річних за цей же період склала 13163,86 грн., що загалом становить 26 876,21 грн., з огляду на борг відповідача перед позивачем в сумі 1540002,63 грн., станом на 23.07.2014 р.

В силу приписів статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вказано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, оскільки борг виник в липні 2014 р., інфляцію потрібно рахувати з серпня 2014 р., а розрахунок інфляційних нарахувань позивачем здійснено до червня 2014 р. включно. Відтак, вимога позивача щодо стягнення нарахування інфляційних втрат за вказаний період не може бути задоволена судом.

Пунктом 2.1.8 Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель має право вступити у справу як третя особа в судовому спорі, в якому розглядається позов про Предмет іпотеки. У разі наявності будь-яких судових чи інших процесів чи спорів щодо Предмету іпотеки, Іпотекодавець зобов'язаний негайно, але не пізніше 2 (двох) календарних днів з моменту, коли йому стало відомо про зазначені обставини, проінформувати Іпотекодержателя про такі обставини. У разі, якщо Іпотекодавець не проінформував Іпотекодержателя про обставини, вказані у цьому підпункті, Іпотекодавець зобов'язаний сплатити Іпотекодержателю штраф у розмірі 35 % від заставної вартості Предмету іпотеки та додатково до штрафу відшкодувати всі понесені Іпотекоржателем збитки.

Відповідно до п. 1.5 Іпотечного договору на забезпечення виконання Основного зобов'язання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: комплекс АЗС, розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Арабея. буд. 3а, та земельну ділянку, кадастровий № :02:100:0003, площею 0.1274 га, розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Арабея, ЗА.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (абз.4 п.3.12 Постанови Пленуму ВГУ № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Вінницьким міським судом Вінницької області відкрито провадження у справі № 127/4899/14-ц за позовною заявою Галушко Н.М. до Галушко Л.В., ПП "Джерело" та ПП "ТАУ-Поділля" про визнання недійсним договору купівлі-продажу комплексу АЗС № 1963 від 28.03.2011 р. і договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1968 від 28.03.2011 Р-

Судом першої інстанції правомірно вказано, що виходячи із аналізу вищенаведеного, предметом спору в межах судової справи № 127/4899/14-ц є не комплекс АЗС та земельна ділянка, що становлять предмет Іпотеки. Ним є матеріально-правова вимога про визнання недійсним договорів купівлі-продажу як певних видів правочинів і предметом розгляду є саме конкретні договори та їх законність, а не майно, що становить предмет іпотеки.

Таким чином, місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що предмет іпотеки та предмет розгляду судової справи № 127/4899/14-ц не є тотожними, а отже стягнення штрафу на підставі положень пункту 2.1.8 Іпотечного договору є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Твердження апелянта, що в порушення п.2.1.8 іпотечного договору від 16.12.2011р. реєстр. №406 відповідач не повідомив позивача про те, що Вінницьким міським судом Вінницької області відкрито провадження у справі №127/4899/14-ц не беруться апеляційним судом до уваги, оскільки в матеріалах справи наявне повідомлення про судовий спір (вих. № 25-03/14 від 25.03.2014 р.), що підтверджується декларацією кур'єрської доставки пошти № 912937 від 25.03.2014 р. з описом вкладення, а також витягом із книги реєстрації вихідної кореспонденції.

Також, як вірно зазначив місцевий суд, у межах судового провадження у справі № 127/4899/14-ц позивач був залучений в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, на стороні відповідача, що свідчить про його проінформованість у існуванні даної справи. Наявність вказаного спору не створила та не могла створити для позивача будь-яких негативних наслідків, зокрема збитків, пов'язаних із предметом іпотеки, оскільки зазначений позов був пред'явлений Галушко Н.В. до Галушко Л.В., ПП "Джерело" та ПП "ТАУ-Поділля" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, які були укладені між ПП "Джерело" та ПП "ТАУ-Поділля". Тобто, позивач у справі № 127/4899/14-ц не був стороною спірних договорів купівлі-продажу. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2014 р. вказана позовна заява була залишена без розгляду.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що вимога позивача про стягнення штрафу у розмірі 2187500,00 грн. є необґрунтованою та безпідставною.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 16.03.2015 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" №196 від 03.04.2015р. залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 16.03.2015 року у справі № 902/1221/14 залишити без змін.

3. Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Коломис В.В.