РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015Справа №910/9656/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення 5 661,47 грн., за участю представників позивача - Решитової Е.В. довіреність №б/н від 30.12.2014 року, відповідача - Ковригіна О.В., довіреність №5-У від 26.12.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року до господарського суду м. Києва звернувся позивач з позовом до відповідача про стягнення 3 973,14 грн. основного боргу, 715,17 грн. пені, 357,91 грн. 3% річних, 327,13 грн. інфляційних втрат та 278,12 грн. 7% штрафу у зв'язку з неналежним виконанням останнім взятих на себе зобов'язань з оплати вартості поставленного товару за договором №256-к/95-234-у від 13.10.2010 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.04.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 20.05.2015 року.

20.05.2015 року в судовому засіданні відповідачем надано заяву про застосування строку позовної давності та відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в позові.

20.05.2015 року позивачем через канцелярію суду надано письмові пояснення у справі.

20.05.2015 року в судовому засіданні представником позивача підтверджено суму основного боргу.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.10.2010 року між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (продавець) та Дочірнім підприємством «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (покупець) було укладено договір №256-к/95-234-у, за умовами якого продавець зобов'язується продати, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію, відповідно до специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору загальна сума цього договору складає 3 973,14 грн.

Покупець здійснює 100% оплату вартості продукції протягом 5 днів після отримання рахунка-фактури шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця зазначений в розділі 10 договору (п. 3.5. договору).

Поясненнями представника позивача, відповідача, накладними-вимогами, які містяться в матеріалах справи, стверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на суму 3 973,14 грн.

Відповідач у своєму відзиві посилається на ненадання позивачем відповідачу рахунку-фактури на оплату поставленої за договором продукції, проте ненадання рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку оплатити поставлений йому товар.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договором з поставки товару відповідачу, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з оплати отриманого товару та має перед позивачем заборгованість у сумі 3 973,14 грн., що також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2012 року.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

У відповідності до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

У постанові Верховного Суду України від 24.04.2007 у справі № 26/271 та у п. 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" сформульована правова позиція, відповідно до якої акт звірки взаєморозрахунків, підписаний з боку відповідача уповноваженою на це особою, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути обставиною, що свідчить про визнання боргу, а отже підставою для переривання строку позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України.

Враховуючи, що уповноваженим представником відповідача 30.09.2012 року було підписано з позивачем акт звірки взаємних розрахунків в тому числі за договором №256-к/95-234-у від 13.10.2010 року, що свідчить про вчинення відповідачем дій по визнанню суми боргу, тому в даному випадку строк позовної давності переривався та почався з 30.09.2012 року.

Позовну заяву було подано до господарського суду м. Києва 15.04.2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення основного боргу у розмірі 3 973,14 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з цим, позов в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат обґрунтований та підлягає задоволенню 3% річних у розмірі 357,91 грн. та інфляційних втрат у розмірі 327,13 грн. за розрахунком позивача, який здійснено у відповідності до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

На підставі вищевикладених норм закону та умов договору, у зв'язку з порушенням відповідачем виконання зобов'язань з оплати у визначений договором строк за поставлену продукцію позивачем нараховано 715,17 грн. пені та 278,12 грн. штрафу.

Позовні вимоги в частині стягнення 715,17 грн. пені та 278,12 грн. штрафу у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з оплати вартості поставленої продукції на підставі ст. 230 ГК України є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, буд. 2; код 36265925) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1; код 30019801) 3 973 (три тисячі дев'ятсот сімдесят три) грн. 14 коп. боргу, 715 (сімсот п'ятнадцять) грн. 17 коп. пені, 327 (триста двадцять сім) грн. 13 коп. інфляційних втрат, 357 (триста п'ятдесят сім) грн. 91 коп. 3% річних, 278 (двісті сімдесят вісім) грн. 12 коп. 7% штрафу та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.05.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна