РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Справа № 918/1652/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Тимошенко О.М.

судді Коломис В.В. ,

судді Павлюк І. Ю.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від кредитора - Насанович Н.А.

від боржника - не з'явився

арбітражний керуючий - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу кредитора Державної податкової інспекції у м. Рівне ГУ ДФС на рішення господарського суду Рівненської області від 01.04.15 р. у справі № 918/1652/14

за заявою Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління Державної Фіскальної служби

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіста сервіс"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 01.04.2015 року у справі № 918/1652/14 (суддя Церковна Н.Ф.) затверджено звіти розпорядника майна Сиволобова Максима Марковича про нарахування та виплату грошової винагороди в сумі 9 351 грн. 10 коп., здійснення та відшкодування витрат в сумі 543 грн. 19 коп. Стягнуто з Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної Фіскальної служби у Рівненській області на користь арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича грошову винагороду в розмірі 9 351 грн. 10 коп.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, Державна податкова інспекція у м. Рівне ГУ ДФС подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу з підстав порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначає, що в ліквідаційній процедурі ліквідатор повинен не обмежуватись лише направленням запитів, а вживати й інших заходів щодо пошуку майна, що знаходиться у третіх осіб. Таким чином, завданням ліквідатора є дійсний та належний пошук майна банкрута, а не лише констатація факту відсутності майна. У разі виявлення фактів незаконного відчуження майна, ліквідатор повинен вжити заходів з повернення його до ліквідаційної маси. Стверджує, що з наявного у матеріалах справи звіту ліквідатора та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що дії ліквідатора полягали лише у направленні запитів про наявність майна боржника до відповідних органів, за відсутності будь-яких відомостей про дослідження ліквідатором первинної документації щодо банкрута. Також зазначив, що оскаржуваною ухвалою суд фактично, зобов'язує податковий орган витрачати на оплату послуг ліквідатора кошти, що могли би бути виплачені державі як кредитору та використані на фінансування загальнодержавних видатків чи пенсій. Поряд з цим відзначає, що податкова інспекція є бюджетною установою та її затвердженими кошторисами витрат не передбачено видатків на оплату послуг арбітражних керуючих.

В судовому засіданні представник ДПІ підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та надала пояснення в обґрунтування своєї правової позиції.

Арбітражний керуючий у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів апелянта заперечив. Зокрема зазначив, що кредитору-заявнику на момент подання заяви про порушення справи про банкрутство було відомо про неможливість покриття видатків у справі про банкрутство, в тому числі оплати послуг арбітражного керуючого, за рахунок майна боржника, оскільки матеріали справи містять довідки державних реєструючих органів та державної виконавчої служби про відсутність в боржника будь-якого майна та грошових коштів. Посилаючись на ч.2 ст. 115 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначив, що вказана норма має імперативний характер та не допускає інших варіантів вирішення питання оплати послуг розпорядника майна у справі про банкрутство. Також зазначає, що рішенням кредиторів викладеним в Протоколі №1 зборів комітету кредиторів, що міститься в матеріалах справи, погоджено звіт розпорядника майна боржника, в тому числі розрахунки розміру оплати послуг та видатків, а також визнано задовільним виконання повноважень розпорядника майна у справі. Відтак, ухвалу суду першої інстанції вважає прийнятою із дотриманням усіх встановлених норм чинного законодавства та просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання арбітражний керуючий не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась та додаткові докази не витребовувались, суд дійшов висновку про можливість розгляду скарги без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 року внесено зміни до складу колегії суддів у справі № 918/1652/14 в зв'язку з перебуванням у відпустці судді Савченко Г.І. та визначено наступний її склад: головуючий суддя Тимошенко О.М., судді Коломис В.В., Павлюк І.Ю.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу господарського суду Рівненської області від 01.04.2015 року у справі № 918/1652/14 залишити без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Рівненської області від 03.12.2014р. за заявою Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної Фіскальної служби у Рівненській області порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіста Сервіс", введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Сиволобова М.М.

11.03.2015р. ухвалою господарського суду Рівненської області затверджено реєстр вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіста Сервіс".

30.03.2015р. розпорядником майна подано до суду звіт про проведену роботу, згідно якого останній просив суд затвердити звіт про нарахування та виплату грошової винагороди в сумі 9 351 грн. 10 коп., здійснення та відшкодування витрат в сумі 543 грн. 19 коп., стягнути з ініціюючого кредитора - Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної Фіскальної служби у Рівненській області на користь арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича грошову винагороду за виконання повноважень розпорядника майна у справі №918/1652/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіста Сервіс" в сумі 9 351 грн. 10 коп.

Оскаржуваною ухвалою затверджено звіт розпорядника майна та стягнуто з Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної Фіскальної служби у Рівненській області на користь арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича грошову винагороду в розмірі 9 351 грн. 10 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діє з 19.01.2013р.), арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна визначається в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень або в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до порушення провадження у справі про банкрутство, якщо такий розмір перевищує дві мінімальні заробітні плати. Право вимоги грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень розпорядника майна боржника.

Сплата грошової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна) здійснюється шляхом її авансування заявником (кредитором або боржником) у розмірі, зазначеному у цій частині. Сума авансового платежу вноситься на депозитний рахунок нотаріуса та виплачується арбітражному керуючому (розпоряднику майна) за кожний місяць виконання ним повноважень розпорядника майна.

На засіданні комітету кредиторів боржника №1 від 23.03.2015р. комітетом кредиторів одноголосно прийнято рішення, зокрема, про погодження звіту розпорядника майна Сиволобова М.М.

Згідно ст. 115 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації подається арбітражним керуючим до господарського суду за п'ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 03.12.2014р. встановлено розмір грошової винагороди арбітражному керуючому Сиволобову М.М. за виконання повноважень розпорядника майна в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень шляхом її авансування заявником (кредитором) у відповідності до вимог ч. 2 ст. 115 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Зазначена ухвала господарського суду Рівненської області від 03.12.2014р. у встановленому законом порядку не оскаржувалась і на даний час є чинною.

Згідно листа Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної Фіскальної служби у Рівненській області №5670/17-16-23-10 від 11.03.2015р. ініціюючий кредитор повідомив розпорядника майна про відсутність можливості авансування оплати арбітражного керуючого на депозитний рахунок відкритий у нотаріальній конторі.

Отже, вимоги ухвали господарського суду Рівненської області від 03.12.2014р., ініціюючий кредитор - Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління Державної Фіскальної служби у Рівненській області, не виконав. Грошову винагороду розпоряднику майна Сиволобову М.М. у загальній сумі 9 351 грн. 10 коп. із розрахунку двох мінімальних.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що оплата послуг арбітражного керуючого та виплата додаткової винагороди здійснюється у зв'язку з виконанням ним своїх повноважень у справі про банкрутство та відповідно виплачується у розмірі, затвердженому господарським судом, який здійснює провадження у такій справі.

У випадку відмови ініціюючого кредитора від оплати послуг арбітражного керуючого в добровільному порядку суд повинен вирішити це питання та видати наказ про примусове стягнення грошових коштів.

Таким чином, відносини щодо оплати послуг арбітражного керуючого нерозривно пов'язані зі справою про банкрутство, тому такі вимоги мають розглядатися в межах означеної справи. Оплата послуг арбітражного керуючого, як і відшкодування його витрат, відбувається саме в межах справи про банкрутство та предметом самостійних позовних вимог бути не може.

Таке можливе лише у випадку стягнення збитків у вигляді вже сплачених судових витрат.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що чинне законодавство України не передбачає звільнення зобов'язаної сторони від виконання своїх обов'язків щодо оплати послуг арбітражних керуючих, як не встановлює й залежності для відшкодування оплати послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за рахунок коштів кредиторів від організаційної форми чи фінансування кредитора (чи є бюджетною установою чи іншим суб'єктом господарювання).

Отже, встановивши факт невиконання у добровільному порядку покладеного на кредитора судовим рішенням зобов'язання щодо оплати послуг арбітражного керуючого, господарський суд приймає рішення про примусове стягнення з такого кредитора відповідних грошових сум шляхом винесення ухвали та видачі судового наказу.

Таким чином, місцевий суд дійшов вірного висновку про необхідність затвердження звітів розпорядника майна про нарахування та виплату грошової винагороди в сумі 9 351 грн. 10 коп., здійснення та відшкодування витрат в сумі 543 грн. 19 коп., та стягнення з Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної Фіскальної служби у Рівненській області на користь арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича грошової винагороди в розмірі 9 351 грн. 10 коп.

Посилання апелянта на ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка визначає обов'язки ліквідатора, судом до уваги не приймається, оскільки оскаржуваною ухвалою вирішено питання оплати послуг арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна. Обов'язки розпорядника майна визначені ст. 22 Закону та апелянтом не зазначено жодних доводів з приводу їх невиконання арбітражним керуючим.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Рівненської області від 01.04.2015 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для її скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне ГУ ДФС залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 01.04.2015 року у справі № 918/1652/14 залишити без змін.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Павлюк І. Ю.