ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"25" травня 2015 р. Справа № 5023/321/11

Колегія суддів у складі: головуючого судді Пуль О.А., судді Білоусової Я.О., судді Плахова О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Корпорації «Співдружність КОМП», м.Харків,

на ухвалу господарського суду Харківської області від 03.06.2013р.

у справі № 18/3022/11

за заявою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод», м. Кременчук,

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.06.2013р. у справі №18/3022/11 (суддя Чистякова І.О.) задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо Солюшин» по заміну кредитора на правонаступника; замінено кредитора ТОВ «Автосервіс-Т» - Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредо Солюшин»; зобовязано ліквідатора внести до реєстру вимог кредиторів ТОВ «Автосервіс- Т» відомості про заміну кредитора ПАТ «Сведбанк» на його правонаступника ТОВ «Кредо Солюшин» (ідентифікаційний код 38150327) (т.10, а.с.80-а.с.85).

Корпорація «Співдружність Комп» з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 03.06.2013р. та направити справу до місцевого господарського суду для подальшого розгляду.

Одночасно в апеляційній скарзі скаржник просить поновити пропущений строк для подання апеляційної скарги, оскільки про існування оскаржуваної ухвали дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень лише за кілька днів до подання апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову апелянту у прийнятті його апеляційної скарги до провадження, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України Про судоустрій і статус суддів, згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Частиною 1 статті 91 ГПК України передбачено, що сторони у справі, прокурор, треті особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, передбачені цим Кодексом та Законом про банкрутство (ч. 5 ст. 106 ГПК України).

За таких обставин, в силу особливостей процедури банкрутства (ст. 4-1 ГПК України), коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, чинним законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній на момент порушення провадження у справі, далі Закон про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами.

Учасниками провадження у справі про банкрутство згідно зі статтею 1 Закону про банкрутство є сторони (кредитори, боржник), арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство, Фонд державного майна України, державний орган з питань банкрутства, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа акціонерів або учасників товариств обмеженою чи додатковою відповідальністю.

Сторони у справі про банкрутство - кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут).

Кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

У разі подання заяви з грошовими вимогами до боржника особа набуває тільки частину прав кредитора, які пов'язані з розглядом судом їх грошових вимог (участь у такому судовому засіданні; подання заяв, клопотань з приводу її грошових вимог; ознайомлення з матеріалами справи в частині її грошових вимог, тощо).

Необхідно зазначити, що особа, яка має грошові вимоги до банкрута, набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство, а саме: кредитора, лише після заявлення та визнання цих вимог і тільки після цього така особа має процесуальне право на оскарження судових рішень.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт не звертався з кредиторськими вимогами до боржника, що, зокрема, підтверджується доданим до звіту ліквідатора реєстром вимог кредиторів.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що він не є учасником провадження у справі про банкрутство.

З наведеного в сукупності вбачається, що Корпорація «Співдружність Комп» не набула статусу учасника провадження у справі про банкрутство, а, отже, не є учасником провадження у справі про банкрутство та не набула права на оскарження постанови господарського суду Харківської області від 24.01.2011р. у даній справі.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала впливає на його прав та обовязки, оскільки підставами для зміни кредитора ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Кредо Солюшин» у справі про банкрутство ТОВ «Автосервіс- Т» та про банкрутство Корпорації «Співдружність Комп» ґрунтувались на одному і тому самому договорі факторингу. Крім того, вказує на те, що кредиторські вимоги ПАТ «Сведбанк» до Корпорації «Співдружність Комп» виникли у звязку з невиконанням ТОВ «Автосервіс-Т» своїх зобовязань за кредитним договором, договором застави та договором застави майнових прав, оскільки він є майновим поручителем.

Суд апеляційної інстанції вважає дані доводи необґрунтованими, оскільки: по-перше, зміна кредитора ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Кредо Солюшин» у справах про банкрутство різних боржників на підставі одного і того ж договору факторингу не свідчить про порушення прав Корпорації «Співдружність Комп»; по-друге, вимоги ПАТ «Сведбанк» є обґрунтованими та такими, що визнані постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.12.2012р. у даній справі; по-третє, Корпорації «Співдружність Комп» не позбавлена право оскарження укладеного між ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Кредо Солюшин» договору факторингу від 04.12.2012р. №39 Ф-Н, якщо ним порушені його права.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування та подання доказів покладений на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Належних та допустимих доказів того, що оскаржувана ухала господарського суду порушує права та обов'язки скаржника до апеляційної скарги не додано.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуваною ухвалою суд не вирішував питання про права та обов'язки заявника апеляційної скарги, як того вимагають приписи статті 91 ГПК України.

У пункті 5 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. N7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що якщо апеляційну скаргу подано, зокрема, особою, яка не має права її подавати то відповідні обставини виключають перегляд судових актів суду першої інстанції апеляційним господарським судом. У таких випадках останній повинен відмовити у прийнятті апеляційної скарги і винести з цього приводу відповідну ухвалу: щодо апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції - з посиланням на статті 97, 98 ГПК, а щодо апеляційних скарг на ухвали суду - на статті 91, 98 і 106 ГПК.

Враховуючи той факт, що на момент прийняття оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та на час звернення з апеляційною скаргою Корпорація «Співдружність Комп» не набула статусу учасника провадження у справі про банкрутство, та додані до апеляційної скарги документи не свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду з урахуванням приписів пункту 2 частини 1 статті 62, статті 99 ГПК України дійшла висновку, що відповідні обставини виключають перегляд судового акту (постанови) суду першої інстанції апеляційним господарським судом, у звязку з чим у прийнятті апеляційної скарги Корпорації «Співдружність Комп» на ухвалу господарського суду Харківської області від 03.0.2013р. у справі №5023/321/11 слід відмовити.

Керуючись п.2 ч.1 ст.62, ст. ст. 86, 91, 98 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

УХВАЛИЛА:

Відмовити у прийнятті апеляційної скарги Корпорації «Співдружність Комп» на ухвалу господарського суду Харківської області від 03.06.2013р. у справі №5021/321/11.

Додаток: тільки заявникові апеляційна скарга на 7 аркушах з додатком на 147 аркушах.

Головуючий суддя Пуль О.А.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Плахов О.В.