ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015 року Справа № 904/548/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідача ),

суддів: Чус О.В., Вечірко І.О.

секретар судового засідання Мудрак О.М.

представники сторін:

від позивача: представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

від відповідача: представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮБИМІВСЬКИЙ КАР'ЄР"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2015 р.,

прийнятого за результатами розгляду справи

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕЦШИНА",

м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮБИМІВСЬКИЙ КАР'ЄР",

с. Любимівка Дніпропетровський район Дніпропетровська область

про стягнення 27 968,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕЦШИНА" звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮБИМІВСЬКИЙ КАР'ЄР", в якому просило господарський суд стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 22 118,26 грн., штраф у розмірі 5 850,13 грн. та судові витрати у розмірі 1 827,00 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2015 р. ( суддя Кеся Н. Б. ) позов задоволено частково - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮБИМІВСЬКИЙ КАР'ЄР" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦШИНА заборгованість у розмірі 21 328,77 грн. та судові витрати у розмірі 1 393,28 грн. В частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу на суму 789,49 грн. та пені у розмірі 5850,13 грн. - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЮБИМІВСЬКИЙ КАР'ЄР" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити Позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі.

На обґрунтування своєї апеляційної скарги, Відповідач посилається на те, що судом під час розгляду справи не було створено необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи та не здійснено заходів з метою повного та всебічного розгляду справи по суті, і тому при винесенні рішення судом не були дослідженні та оцінені всі докази, що мають значення

для справи, не в повній мірі з'ясовані обставин справи, що призвело до прийняття необгрунтованого рішення, що з огляду на порушення судом норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 104 ГПК України є підставою для скасування такого рішення. Відповідач не мав змоги забезпечити явку свого уповноваженого представника на судове засідання під час ухвалення судового рішення у зв'язку з тим, що єдиний представник перебував на лікарняному. Втім, суд, незважаючи на відсутність представника Відповідача, на засіданнях, не отримавши пояснень, заперечень, тощо виніс рішення по суті справи.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 р. у справі № 904/548/15, колегією суддів у складі : головуючого судді Кощеєва І.М., суддів: Євстигнеєва О.С., Бахмат Р.М., апеляційну скаргу прийнято до розгляду, який було призначено на 21.05.2015 р.

Розпорядженням В. о. голови суду від 20.05.2015 р., у зв'язку з перебуванням у відпустці суддів Євстигнеєва О.С. та Бахмат Р.М.- членів постійної діючої колегії суддів, визначеної рішенням зборів суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 року № 1, визначена для розгляду справи колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І.М. (доповідач), суддів Чус О.В., Вечірко І.О.

В судове засідання представники сторін не з'явилися. Клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, від сторін до суду не надходило.

Ст. 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представника сторони - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без його участі, якщо нез'явлення цього представника не перешкоджає вирішенню спору.

Ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Абзацом 1 п. 3.9.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що сторони не скористалися своїм правом на участь в судових засіданнях, судова колегія розглядає апеляційну скаргу у відсутності представників сторін, за наявними в справі матеріалами.

У судовому засіданні 21.05.2015 р. оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено матеріалами справи, 29.05.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "СПЕЦШИНА" ( Постачальник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЮБИМІВСЬКИЙ КАР'ЄР" ( Покупець ) укладений договір поставки, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався поставити Покупцеві автомобільні товари ( далі-Товар ). Підтвердженням факту узгодження Сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є підписання сторонами Специфікації ( п. 1.1 Договору ).

Ціна товару, його кількість та асортимент по кожній поставці вказані у специфікаціях та видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього Договору ( п. 2.2 Договору ).

Оплата за Товар здійснюється у відповідності до Специфікації, що є невід'ємною частиною цього договору. Підставою для оплати є рахунок або видаткова накладна ( п. п. 3.1, 3.2 Договору).

Місце поставки та умови поставки Товару у відповідності з правилами "Інкотермс 2000" вказуються в заявці (п. 5.1 Договору).

Специфікацією № 1 від 30.05.2013 р. ( а. с. 14 ) сторони домовились про поставку наступного товару: шина нова 26.5 R25 Michelin XLD D2A (L5. TL), в кількості 4 шт по ціні 276344,00 грн. з ПДВ. Сторони також визначили умови поставки: DDP м.Київ, склад продавця (вул. Радистів, 73 А); умови оплати: 10% - передоплата, 30% - по факту поставки, 30% - протягом 30 календарних днів з моменту відвантаження, 30% - протягом 60 календарних днів з моменту поставки; термін поставки: до 35 днів з моменту внесення передоплати.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Постачальник здійснив поставку Товару - шина нова 26.5 R25 Michelin XLD D2A (L5. TL), в кількості 4 шт., що підтверджується копією видаткової накладної №УКИ0000594 від 17.06.13р. та довіреністю на отримання ТМЦ №347 від 17.06.2013р. (а.с.15, 16). Накладна має підписи з боку Позивача та Відповідача.

Відповідач свої зобов'язання по повній та своєчасній оплаті отриманого товару здійснив частково у сумі 26 5537,60 грн., внаслідок чого заборгованість останнього, за матеріалами справи, на момент вирішення спору складає 11 206,40 грн. основного боргу.

Листом від 05.03.2014 р. ( а. с. 18 ) Відповідач гарантував погасити заборгованість до кінця березня 2014 року.

З метою досудового врегулювання спору Позивач направив на адресу Відповідача претензію вих. № 3103/3 від 01.12.2014 р. про стягнення боргу ( а. с. 19 ), яку залишено без відповіді та задоволення.

Під час розгляду справи Відповідач доказів погашення заборгованості не надав.

Відповідно до п. 3.4 Договору, якщо на дату проведення оплати згідно вимог даного договору офіційний курс НБУ гривні до долара США зросте порівняно зі встановленим курсом гривні до долара США на день проведення відвантаження Товару більше 3%,

змінюється і сума яку Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику. На день оплати сума змінюється пропорційно курсу гривні по відношенню до долара США + 3%. Оплата здійснюється в національній валюті України - гривні.

Станом на 15.01.2015 року (на дату подачі позову до суду) офіційний курс НБУ гривні до дол. США складав 15,77 грн. за 1,00 дол. США. Згідно з розрахунком Позивача ( а. с. 5 ) розмір заборгованості змінюється пропорційно до зміни курсу гривні до долара США та становить 22 118,26 грн.

Ст. 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

В інформаційному листі Вищого господарського суду України від 24.11.2011 р. № 01-06/1642/2011 про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.11р. № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" викладена правова позиція Верховного Суду України щодо спорів, що виникають внаслідок порушення грошових зобов'язань, зокрема, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти (постанова від 04.07.2011р. № 12/149).

Враховуючи викладене, а також те, що матеріалами справи доводиться факт поставки Позивачем товару за договором № 572/2013 П від 29.05.2013р. на суму 276 344,00 грн. та його несвоєчасну оплату Відповідачем, місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги в частині основного боргу з урахуванням курсової різниці на суму 21 328,77 грн. ( 10806,40 грн. (сума боргу) / 7,99 (за 1 дол. США) = 1352,49 дол. США (сума боргу станом на 17.06.2013р. - день відвантаження); 1352,49 дол. США х 15,77 (за 1 дол. США) = 21328,77 грн.

В частині позовних вимог про стягнення основного боргу на суму 789,49 грн. (22118,26-21328,77=789,49) судом було відмовлено, оскільки вказане було пов'язано з видатковою накладною № УК И0000599 від 17.06.2013 р., яку не було надано до позову, поставка партії товару за нею в Специфікації № 1 від 30.05.2013 р. передбачено не було, тому врахування її в розрахунках Позивача суд визнав необґрунтованим.

За несвоєчасну оплату в строк, визначений п. 3.1 цього Договору, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику штраф в розмірі подвійної облікової ставки від вартості Товару за кожен день прострочки (п. 10.2 Договору).

Згідно з розрахунком Позивача сума штрафу складає 5 850,13 грн., який розрахований за період з 18.08.2013 р. по 15.01.2015 р. в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

В частині вимог про стягнення пені на суму 5820,13 грн. господарський суд відмовив з посиланням на те, що сторонами фактично передбачено умовами договору стягнення пені, оскільки штраф є однократною сумою до стягнення. Відповідно до пункту 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" пеня за порушення грошового зобов'язання обчислюється лише у відсотках до суми простроченого платежу. Установлення розміру пені у твердій грошовій сумі законом не передбачено і суперечить змістові цього поняття; відтак позовні вимоги, пов'язані із стягненням пені, обчисленої виходячи з такого розміру, не можуть бути задоволені.

Враховуючи неналежне виконання Відповідачем своїх зобов"язань за договором, та

приписи ст. ст. 525, 526, 530, 903 ЦК України, умови договору, колегія суддів погоджується з висновком попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог Позивача частково.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на порушення господарським судом норм процесуального права - винесення рішення по суті справи, за відсутністю його представника, без отримання пояснень, заперечень, тощо.

Порушення норм процесуального права, зазначені у пунктах 1 - 7 частини третьої статті 104 ГПК, є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, у тому числі й тоді, коли суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Якщо порушення норм процесуального права не підпадає під ознаки, зазначені у пунктах 1 - 7 частини третьої статті 104 ГПК, господарський суд оцінює порушення норм процесуального права, виходячи з конкретних обставин справи та приписів частини другої зазначеної статті ГПК. Стороною, не повідомленою належним чином про місце засідання суду, про що йдеться у пункті 2 частини третьої статті 104 ГПК, слід вважати сторону, стосовно якої судом першої інстанції не дотримано вимог статті 64 ГПК ( п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. N 7 ).

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції тричі відкладав розгляд справи: 17.02.2015 р., 04.03.2015 р. та 26.03.2015 р., жодного разу представник Відповідача на виклик суду не з'явився, витребувані судом документи не надав. Ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2015 р., 17.02.2015 р. та від 04.03.2015 р. були надіслані судом на адресу Відповідача, яка була зазначена у Спеціальному витязі з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ( 52042, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Любимівка, вул.Чаплинська, 1 «а» ). В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ( а. с. 33 ).

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судом першої інстанції було вжито достатніх заходів для сповіщення Відповідача про слухання справи, що також підтверджується реєстром № 87 поштових відправлень господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2015 р. ( а. с. 46 ). Враховуючи наведене та приймаючи до уваги закінчення строку розгляду справи, господарський суд дійшовши висновку про можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що не є порушенням норм процесуального права та підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що господарський суд правомірно частково задовольнив позовні вимоги, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків викладених в оскаржуваному рішенні і не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101 - 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮБИМІВСЬКИЙ КАР'ЄР" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2015 р. у справі № 904/548/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в

касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 22.05.2015 року

Головуючий суддя І.М.Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя І.О. Вечірко