РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015Справа №910/6920/14

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування "

До Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

про відшкодування шкоди у порядку регресу

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про відшкодування шкоди у порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виконавши умови договору страхування майнових інтересів власника автомобіля і виплативши йому у зв"язку з пошкодженням автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді суму страхового відшкодування, отримав право вимоги до осіб, відповідальних за завдані збитки, якими є відповідач, як особа, що застрахувала цивільну відповідальність винної у пригоді особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києві від 18.04.2014 порушено провадження у справі №910/6920/14 та призначено її до розгляду на 20.05.2014 року.

Через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва 20.05.2014 відповідачем подано письмовий відзив, у якому зауважив про розмір збитків, що підлягають стягнення з відповідача дорівнює 5 318,89 грн. в іншій частині просив відмовити, додатково просив розглянути справу за його відсутності.

Представник позивача у судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору.

Суд, під час судового засідання 20.05.2014, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши подані до суду докази, дійшов висновку, що існує потреба у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних.

За результатами розгляду справи, судом призначена судова автотоварознавча експертиза, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (ухвала суду від 20.05.14 наявна у матеріалах справи).

Відповідною ухвалою суду від 20.05.2014 провадження у справі №910/6920/14 зупинено на час проведення судової автотоварознавчої експертизи та повернення матеріалів справи до суду.

Відділом діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва отримано від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України матеріали справи №910/6920/14 без висновку через неможливість проведення такої експертизи.

Ухвалою суду від 30.03.2015 провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду на 14.04.2015 року.

За наслідками розгляду справи у судовому засіданні 14.04.2015, суд продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, у задоволення клопотання позивача, та відклав розгляд справи на 12.05.2015 року.

До початку судового засідання 12.05.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів, проте у судове засідання представник позивача не з'явився.

Відповідач явку уповноваженого представника до судових засідань 14.04.2015 та 12.05.2015 не направив, про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлений належним чином.

У п. 3.9.2. Постанови Пленум Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.).

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Пунктом 1 ст. 77 ГПК України у якості такої обставини визначено нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

З огляду на вищезазначене, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи, з огляду на його необґрунтованість.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що представники сторін не з'явились до судового засідання, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

07.12.2012 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик) та Паламарчук Віктором Вікторовичем (страхувальник та вигодонабувач) укладено Договір №189290Га/12лв добровільного страхування наземних транспортних засобів, за яким предметом страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечить закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки "Chery", державний номер ВС3291ВО.

Відповідно до довідки №9174944 про дорожньо-транспортну пригоду, 22.03.2013 по вул.Кульпарківська у м. Львів відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки "Chery", державний номер ВС3291ВО, під керуванням Паламарчук В.В. (страхувальник) та транспортним засобом марки "ВАЗ 21074", державний номер ВС0119СІ, під керуванням Кулини В.І.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм Кулиною В.І. Правил дорожнього руху України, якого постановою Залізничного районного суду м. Львова від 15.04.2013 у справі №462/2615/13-п визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

26.04.2013 Страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором №189290Га/12лв від 07.12.2012 року.

Вартість відновлювального ремонту ТЗ "Chery", державний номер ВС3291ВО, визначена позивачем на підставі рахунку-фактури №СФ-0000059 від 02.04.2013 із ремонтною калькуляцією Audatex, та зазначена у страховому акті №1.001.13.03359/VESKO17824 від 21.05.2013 із розрахунком до нього у розмірі 10236,52 грн.

Позивач, відповідно до заяви страхувальника та умов Договору №189290Га/12лв від 07.12.2012, перерахував на рахунок ФОП Гринів Ігор Олегович суму страхового відшкодування у розмірі 10236,52 грн., що підтверджується платіжним дорученням №32999 від 22.05.2013 року.

Статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільно-правова відповідальність водія Кулини В.І., який керував транспортним засобом марки "ВАЗ 21074", державний номер ВС0119СІ, на момент скоєння ДТП застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" (відповідач у справі), за полісом №АВ/8682540, відповідно до інформації з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ та копії даного полісу, наявного у матеріалах справи.

Отже, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тому позивач звернувся до відповідача із претензією №РГ/03359/13/7 від 01.11.2013 про сплату страхового відшкодування, однак коштів станом на день розгляду справи судом так і не отримав.

Водночас, відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти визначеної позивачем вартості матеріального збитку, спричиненого власнику ТЗ марки "Chery", державний номер ВС3291ВО. На підтвердження своїх заперечень, відповідачем проведено власний розрахунок суми матеріального збитку, на основі якого відповідач вважає обґрунтованою суму страхового відшкодування у розмірі 5818,89 грн. У задоволенні позову у частині стягнення 4917,63 грн. відповідач просив відмовити.

З метою визначення вартості матеріального збитку спричиненого власнику ТЗ марки "Chery", державний номер ВС3291ВО судом призначалась у справі судова автотоварознавча експертиза.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Частинами другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільним кодексом України встановлено, що цивільно-правова відповідальність виникає лише за наявності вини особи. Цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішенням суду (п. 5 ст. 11 ЦК України).

Наявною у матеріалах справи постановою Залізничного районного суду м. Львова від 15.04.2013 у справі №462/2615/13-п встановлено вину Кулини В.І. у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди під час керування ТЗ "ВАЗ 21074", державний номер ВС0119СІ.

Цивільно-правова відповідальність водія Кулини В.І., який керував транспортним засобом марки "ВАЗ 21074", державний номер ВС0119СІ, на момент скоєння ДТП застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" (відповідач у справі), за полісом №АВ/8682540, відповідно до інформації з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ та копії даного полісу, наявного у матеріалах справи.

Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином відповідач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" є відповідальною особою за завдані збитки власнику транспортного засобу марки "Chery", державний номер ВС3291ВО.

Відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, до позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" - як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором №189290Га/12лв від 07.12.2012 добровільного страхування наземних транспортних засобів, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до Кулини В.І, як до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Положеннями статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов"язаний провести виплату при настанні страхового випадку, а страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

Виходячи з вимог ч.ч. 2, 3 ст. 22, ст.1166 та ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, у відповідності до чинного законодавства, умов Договору №189290Га/12лв від 07.12.2012, та заяв страхувальника, перерахував на рахунок ФОП Гринів Ігор Олегович суму страхового відшкодування у розмірі 10236,52 грн., що підтверджується платіжним дорученням №32999 від 22.05.2013 року.

Водночас, відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти визначеної позивачем вартості матеріального збитку, спричиненого власнику ТЗ марки "Chery", державний номер ВС3291ВО, та здійснивши власний перерахунок, зазначив обґрунтованою суму матеріального збитку у розмірі 5818,89 грн.

З метою визначення вартості матеріального збитку спричиненого власнику ТЗ марки "Chery", державний номер ВС3291ВО судом призначалась у справі судова автотоварознавча експертиза, проте матеріали справи повернулись до суду без висновку, у зв'язку із несплатою позивачем рахунку та не наданням на огляд експерту ТЗ, всупереч вимогам клопотань експерта.

З огляду на вищезазначене, суд вважає за необхідне зауважити, що враховуючи приписи ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування", а також ч.ч. 2, 3 ст. 22, ст.1166 та ч.2 ст.1192 ЦК України, позивач має право на відшкодування фактично понесених ним витрат по виплаті страхового відшкодування, які є документально підтвердженими та обґрунтованими.

У постановах Верховного Суду України від 12.03.2012 у справі №3-12гс12 та від 07.11.2011 у справі № 3-118гс11 зазначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право регресу, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Підтвердженням фактично здійснених витрат по виплаті страхового відшкодування страховиком є виставлені ФОП Гринів Ігор Олегович рахунок-фактура із ремонтною калькуляцією Audatex по проведеному ремонту пошкодженого ТЗ та платіжне доручення щодо перерахування грошових коштів (суми страхового відшкодування) на рахунок даної СТО.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого Господарського суду України від 12.11.2013 у справі №905/4194/13, у якій зауважено, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ, а звіт про оцінку ТЗ є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

До того ж, суд вважає за необхідне зауважити, що згідно п.п. 7.38., 7.39. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003р., визначення коефіцієнту фізичного зносу ЕЗ приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Оскільки, доказів на підтвердження необхідності виняткового застосування коефіцієнту фізичного зносу відповідачем не надано та матеріали справи не містять, а пошкоджений ТЗ марки "Chery", державний номер ВС3291ВО 2008 року виробництва, то підстави для застосування іншого коефіцієнту зносу відсутні.

Також, суд зауважує, що позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування. Відповідно до зазначених законодавчих приписів позивач може реалізувати своє право шляхом подання позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого Господарського суду України від 21.01.2014 у справі №910/11450/13, від 29.04.2014 у справі №910/21529/13, від 14.11.2012 у справі №5028/17/22/2012, від 05.08.2014 у справі №910/1184/14.

Відповідно до приписів статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № АВ/8682540, виданим відповідачем - Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" - визначено франшизу в розмірі 500,00 грн., з огляду на що заявлена позивачем до стягнення сума має бути зменшена на цю суму.

Відповідно до п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин тому проведення операцій, що не впливають на поновлення справності та роботоздатності автомобіля та не можуть здійснюватися шляхом відновлення чи заміни частин таких як мийка, полірування тощо, не повинне відшкодовуватись за обов'язковим страхуванням цивільної відповідальності власників транспортних засобів.

Як вбачається із матеріалів справи, до розміру страхового відшкодування, визначеного на підставі рахунку-фактури №СФ-0000059 від 02.04.2013 із ремонтною калькуляцією Audatex, виставлених ФОП Гринів Ігор Олегович, включено вартість мийки ТЗ марки "Chery", державний номер ВС3291ВО у розмірі 80,00 грн.

З системного аналізу вищенаведеного, суд дійшов висновку, про зменшення суми страхового відшкодування на франшизу у розмірі 500,00 грн. (згідно полісу № АВ/8682540) та на вартість мийки, враховуючи що позивачем не надано доказів на підтвердження виключення даної складової із розміру страхового відшкодування, заявленого до стягнення у межах даного позову, а отже, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача має становити 9656,52 грн. (10236,52 грн. - 500,00 грн. - 80,00 грн. = 9656,52 грн.)

Положеннями статті 509 ЦК України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначені вище норми ЦК України кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем - Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" не доведено відсутність у нього зобов'язання по виплаті страхового відшкодування у порядку регресу, у частині сплати якої відповідач просив у позові відмовити.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог, які підлягають задоволенню частково.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладається пропорційно розміру задоволених позовних вимог на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «АХА Страхування» до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про відшкодування шкоди у порядку регресу - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (03049, місто Київ, проспект Повітрофлотський, 25; ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, місто Київ, вулиця Іллінська, 8, ідентифікаційний код 20474912) 9656 (дев'ять тисяч шістсот п'ятдесят шість) гривень 52 копійки страхового відшкодування та 1723 (одну тисячу сімсот двадцять три) гривні 48 копійок витрат зі сплати судового збору.

У інший частині у позові відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 12.05.2015 року.

Повне рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено та підписано 18.05.2015 року

Суддя К.В. Полякова