РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015Справа №910/3221/15-г

За позовомПриватного акціонерного товариства "ЛУГЦЕНТРОКУЗ ІМ С.С. МОНЯТОВСЬКОГО"
до1. Публічного акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" 2. Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш"
провизнання правовідносин припиненими та стягнення 18 441 426,77грн.

СуддяБорисенко І.І.

Представники:
від позивача - Сердюкова І.В. за довіреністю.;
від відповідача - 1 не з'явився
від відповідача - 2 не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ЛУГЦЕНТРОКУЗ ІМ С.С. МОНЯТОВСЬКОГО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК"; Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" про визнання правовідносин припиненими та стягнення 18 441 426,77 грн. за договором факторингу з регресом № 247/59.2 від 10.04.2013р.

Позивач через загальний відділ діловодства суду неодноразово подавав заяви про уточнення позовних вимог.

09.04.2015 року Позивачем подано остаточно заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить суд визнати припиненими правовідносини за Договором факторингу з регресом № 247/59.2 від 10.04.2013; зобов'язати Відповідача 1 повернути позивачу оригінали документів; Стягнути з Відповідача 2 заборгованість за поставлену продукцію за договором №379/05.20-11/ПСН-04476 від 08.12.11 року у розмірі з урахуванням індексу інфляції 20 971 074, 49 грн., 3 % річних у розмірі 533 683,36 грн., а разом 21 504 757,85 грн.; Стягнути з Відповідача 2 - 1 793 292 грн. 00 коп. збитків, пов'язаних з порушенням договірних зобов'язань.

Вказана заява прийнята судом до розгляду частково, в частині вимоги про визнання припиненими правовідносини за Договором факторингу з регресом № 247/59.2 від 10.04.2013; стягнення з Відповідача 2 заборгованість за поставлену продукцію за договором №379/05.20-11/ПСН-04476 від 08.12.11 року у розмірі з урахуванням індексу інфляції 20 971 074, 49 грн., 3 % річних у розмірі 533 683,36 грн., а разом 21 504 757,85 грн., оскільки вказана заява відповідає вимогам ч. 4 ст. 22 ГПК України в цій частині.

Вимога заявлена позивачем про повернення позивачу оригінали документів та стягнення з відповідача-2 - 1 793 292 грн. 00 коп. збитків, пов'язаних з порушенням договірних зобов'язань не прийнята судом до розгляду, оскільки фактично заявлені нові позовні вимоги, а відтак у випадку прийняття Заяви до розгляду буде змінено підстави та предмет позову в ціх частинах одночасно, що згідно вимог ст. 22 ГПК України є неприпустимим, при цьому судом враховано, що відповідно до п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 18.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Проте позивачем фактично заявлено нові позовні вимоги, а саме про повернення позивачу оригіналів документів та стягнення з відповідача-2 - 1 793 292 грн. 00 коп. збитків.

Відповідач 1 проти позову заперечує, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 64 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача-2 по справі.

Ухвали суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання були надіслані за адресою місцезнаходження відповідача-2, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 87535, м.Маріуполь, Донецької обл., пл. Машинобудівельників, буд. 1.

На призначене судове засідання 12.03.2015р., 09.04.2015р., 30.04.2015р., 19.05.2015р. представники відповідача не з'являлися, витребуваних судом доказів не надали, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення судового засідання з зазначенням підстав щодо своєї неявки не направили, хоча про дату та час їх проведення повідомлений належним чином, про що зокрема свідчать наявні в матеріалах справи оригінали поштових відправлень, з яких слідує, що поштова кореспонденція з ухвалою суду про призначення судового засідання та відкладення розгляду справи була вручена відповідачу відповідно 24.02.2015р., 26.03.2015р., 22.04.2015р., 13.05.2015р.

Отже, відповідач завчасно був повідомлений про місце, дату та час судового засідання, і у разі наміру подати відзив на позовну заяву, письмові пояснення, додаткові документи, мав достатньо часу для цього.

Враховуючи встановлений ч. 3 ст. 69 ГПК України строк вирішення спору та зважаючи на те, що суд не знайшов підстав для відкладення розгляду справи, відповідно до статті 75 ГПК України суд здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Перший Український міжнародний банк" (Відповідачем - 1) та Приватним акціонерним товариством "Лугцентрокуз імені С.С. Монятовського» (Позивачем) був укладений договір факторингу з регресом № 247/59.2 (надалі - Договір факторингу).

За умовами вказаного Договору факторингу Відповідач 1 зобов'язався передати грошові кошти в розпорядження Позивача за плату, а Позивач зобов'язався відступити Факторові свої права вимоги до Відповідача 2 за контрактом(ами) в повному обсязі.

У відповідності до п. 2.1 Договору факторингу, перелік боржників за контрактами Позивача, кредиторські вимоги за якими відступаються Відповідачеві 1, визначається в Додатку 1 до Договору факторингу, а умови придбання Фактором права вимоги до боржників визначається в реєстрах, що складаються за погодженою сторонами в Договорі факторингу формою (п. 2.2 Договору факторингу).

Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, Боржником (дебітором позивача по контрактах) є Публічне акціонерне товариство "Азовзагальмаш", , а контрактом, що приймається до факторингового фінансування, є Договір поставки № 379/05.20-11/ПСН-04476 від 08.12.2011 року, укладений між позивачем та відповідачем 2.

Відповідачем у відповідності до умов п. 2.10 Договору факторингу, перераховано на поточний рахунок Позивача - авансові платежі в розмірі, порядку та у строки, встановлені відповідними Реєстрами щодо боржника - Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш".

Пунктами 3.2 - 3.4. Договору факторингу сторони погодили, що Позивач поручається за виконання Відповідачем 2 зобов'язань перед Відповідачем 1, у сумі несплаченої Відповідачем 2 вартості вимог. Позивач відповідає перед Відповідачем 1 за виконання зобов'язання як в цілому, так і будь-якої його частини. У разі порушення Відповідачем 2 зобов'язння (чи його частини) Відповідач 2 Позивач відповідають перед Відповідачем 1, як солідарні боржники.

Відповідно до умов вказаного Договору факторингу Позивачем згідно до складених реєстрів від Відповідача 1 отримано 40% від суми поставки Відповідачу 2 у вигляді авансового платежу у відшкодування заборгованості Відповідача 2 перед Позивачем. Всього Позивачем від Відповідача 1 було отримано 8 176 550,40 грн.

Згідно умов Договору факторингу заборгованість за договором поставки Відповідач 2 повинен був відшкодовувати Відповідачу 1 протягом 30 днів з моменту поставки конкретної партії товару у повному обсязі її вартість, після чого у позивача виникало право отримати від відповідача 1 залишок факторингових сум.

Між тим, відповідачем 2 - Публічним акціонерним товариством "Азовзагальмаш" (з моменту настання терміну платежу та протягом періоду очікування), зобов'язання за Договором № 379/05.20-11/ПСН-04476 від 08.12.2011 року належним чином виконані не були.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем 2 протягом з 02.12.2013 року по 30.01.2014 року фактично відшкодовувалась заборгованість на користь відповідача 1 не у повному обсязі, а тільки у розмірі 40% від суми видаткової накладної (або в розмірі авансового платежу), а потім відшкодування припинилося.? За вказаний період всього було відповідачем 2 перераховано відповідачеві 1 сума 6 425 638,20 грн.

Таким чином, залишок авансових платежів, який підлягав поверненню відповідачеві 1 після 30.01.2014 року складає 1 750 912,20 грн.

У подальшому у період з 18 березня 2014 року по 1 квітня 2014 року відповідач 1 списав з рахунку позивача у погашення вказаної суми авансових платежів відповідно до графіку 761 478,14 грн.:

18.03.2014 - 128 148,48 грн.

25.03.2014 - 507 065,68 грн.

27.03.2014 - 57 622,30 грн.

27.03.2014 - 3 754,11 грн.

27.03.2014 - 11 507,57 грн.

28.03.2014 - 13 380,00 грн.

01.04.2014 - 40 000,00 грн.

Позивачем на виконання умов договору факторингу, як поручителем здійснено наступні платежі:

12/11/2014, платіжне доручення 4742 - 27 000,00 грн.

21/11/2014 платіжне доручення 4829 - 20 000,00 грн.

28/11/2014 платіжне доручення 4895 - 17 000,00 грн.

28/11/2014 платіжне доручення 5319 - 19 000,00 грн.

08/12/2014 платіжне доручення 4956 - 20 000,00 грн.

10/12/2014 платіжне доручення 4981 - 7 000,00 грн.

12/12/2014 платіжне доручення 5033 - 27 000,00 грн.

22/12/2014 платіжне доручення 5163 - 20 000,00 грн.

06/01/2015 платіжне доручення 5312 - 7 000,00 грн.

16/01/2015 платіжне доручення - 20 000,00 грн. 06/02/2015 платіжне доручення - 10 000,00 грн.

18.09.2014 року на рахунок позивача надійшли кошти у розмірі 49600 доларів США, які відповідачем 1 були списані та зараховані у погашення зазначених авансових платежів у розмірі 666 252 грн.

Вищевикладені обставини зумовили утворення заборгованості перед Відповідачем 1 за Договором факторингу:

- 256 114,56 грн. заборгованості за сумами факторингового фінансування;

- 4 943,41 грн. заборгованості по відсоткам за користування грошовими коштами.

Зазначена сума заборгованості встановлена судовим рішенням Господарського суду Харківської області від 25.02.2015 по справі 922/4240/14. Рішення суду набрало законної сили.

Згідно ч.3 ст. 35 ГПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Після стягнення з позивача вказаної суми заборгованості, як з поручителя, правовідносини факторингового фінансування за договором факторингу підлягають припиненню в частині виконаних зобов'язань. Згідно умов договору строк дії факторингового фінансування закінчився 9.04.2014 року ( п. 1.2 договору факторингу), відповідно права та обов'язки, які випливають з цього договору, є виконаними, оскільки п.13.1 договору факторингу передбачено, що договір діє до повного його виконання.

У відповідності п. 3.9. Договору факторингу, після виконання Клієнтом (Позивачем) зобов'язання, до нього переходить відповідна частина прав Фактора у зобов'язанні вимагати від боржника відшкодування в повному обсязі виплат, здійснених Клієнтом, як поручителем на користь Фактора.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, Договір факторингу з регресом від 10.04.2013р. №247/59.2 підписаний сторонами після визначення та узгодження всіх умов з обов'язковим для сторін на тих умовах, на яких його було укладено, що не заперечувалося сторонами.

На підставі ч. 1 ст. 556 ЦК України, після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

Стаття 16 ЦК України містить перелік способів захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, серед яких відсутній такий спосіб, як припинення договору.

Разом з тим, оскільки Позивачем виконано взяті на себе за договором зобов'язання, до нього переходить право вимоги за поставлену продукцію Відповідачу 2.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Таким чином у позивача виникло право вимагати стягнення з відповідача 2 вартості отриманої за договором продукції у зазначеному розмірі, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за прострочення платежів, відповідно до умов Договору поставки №379/05.20-11/ПСН-04476 від 08.12.11 р., укладеного між позивачем та відповідачем 2.

Судом встановлено, що позивачем в адресу відповідача 2 поставлено продукції на суму 13 986 285,34, що підтверджується відповідними документами, зокрема видатковими накладними, так, згідно видаткової накладної:

- № 2086 від 01.11.2013 неоплачена продукція на суму 166 691,74, строк оплати наступив 02.12.2013;

- № 2085 від 01.11.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00, строк оплати наступив 02.12.2013;

- № 2084 від 01.11.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 02.12.2013;

- № 2088 від 04.11.2013 неоплачена продукції на суму 192 533,76 строк оплати наступив 04.12.2013;

- № 2089 від 04.11.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 04.12.2013;

- № 2104 від 05.11.2013 неоплачена продукції на суму 192 533,76 строк оплати наступив 05.12.2013;

- № 2103 від 05.11.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 05.12.2013;

- № 2106 від 06.11.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 06.12.2013;

- № 2113 від 07.11.2013 неоплачена продукції на суму 192 533,76 строк оплати наступив 09.12.2013;

- № 2114 від 07.11.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 09.12.2013;

- № 2118 від 08.11.2013 неоплачена продукції на суму 192 533,76 строк оплати наступив 09.12.2013;

- 2119 від 08.11.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 09.12.2013;

- № 2128 від 11.11.2013 неоплачена продукції на суму 192 533,76 строк оплати наступив 11.12.2013;

- № 2129 від 11.11.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 11.12.2013;

- № 2137 від 12.11.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 09.12.2013;

- № 2145 від 13.11.2013 неоплачена продукції на суму 192 533,76 строк оплати наступив 12.12.2013;

- № 2156 від 14.11.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 16.12.2013;

- № 2155 від 14.11.2013 неоплачена продукції на суму 149 748,48 строк оплати наступив 16.12.2013;

- № 2154 від 14.11.2013 неоплачена продукції на суму 185 402,88 строк оплати наступив 16.12.2013;

- № 2168 від 16.11.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 16.12.2013;

- № 2185 від 19.11.2013 неоплачена продукції на суму 192 533,76 строк оплати наступив 19.12.2013;

- № 2189 від 20.11.2013 неоплачена продукції на суму 196 099,20 строк оплати наступив 20.12.2013;

- № 2257 від 30.11.2013 неоплачена продукції на суму 192 533,76 строк оплати наступив 30.12.2013;

- № 2301 від 09.12.2013 неоплачена продукції на суму 192 222,72 строк оплати наступив 08.01.2014;

- № 2294 від 09.12.2013 неоплачена продукції на суму 170 864,64 строк оплати наступив 08.01.2014;

- № 2314 від 11.12.2013 неоплачена продукції на суму 195 782,40 строк оплати наступив 10.01.2014;

- № 2337 від 13.12.2013 неоплачена продукції на суму 192 222,72 строк оплати наступив 13.01.2014;

- № 2338 від 14.12.2013 неоплачена продукції на суму 192 222,72 строк оплати наступив 13.01.2014;

- № 2345 від 16.12.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00строк оплати наступив 15.01.2014;

- № 2349 від 17.12.2013 неоплачена продукції на суму 192 222,72 строк оплати наступив 16.01.2014;

- № 2356 від 17.12.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 16.01.2014;

- № 2363 від 18.12.2013 неоплачена продукції на суму 192 222,72 строк оплати наступив 17.01.2014;

- № 2359 від 18.12.2013 неоплачена продукції на суму 192 222,72 строк оплати наступив 17.01.2014;

- № 2371 від 19.12.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 19.01.2014;

- № 2370 від 19.12.2013 неоплачена продукції на суму 194 002,56 строк оплати наступив 20.01.2014;

- № 2380 від 20.12.2013 неоплачена продукції на суму 192 222,72 строк оплати наступив 20.01.2014;

- № 2379 від 20.12.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 20.01.2014;

- № 2378 від 20.12.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 20.01.2014;

- № 2390 від 23.12.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 22.01.2014;

- № 2389 від 23.12.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 22.01.201;

- № 2388 від 23.12.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 22.01.2014;

- № 2391 від 23.12.2013 неоплачена продукції на суму 192 222,72 строк оплати наступив 22.01.2014;

- № 2403 від 24.12.2013 неоплачена продукції на суму 192 222,72 строк оплати наступив 23.01.2014;

- № 2406 від 24.12.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 23.01.2014;

- № 2413 від 25.12.2013 неоплачена продукції на суму 192 222,72 строк оплати наступив 24.01.2014;

- № 2424 від 26.12.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 27.01.2014;

- № 2423 від 26.12.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 27.01.2014;

- № 2422 від 26.12.2013 неоплачена продукції на суму 192 222,72 строк оплати наступив 27.01.2014;

- № 2435 від 27.12.2013 неоплачена продукції на суму 192 222,72 строк оплати наступив 27.01.2014;

- № 2441 від 27.12.2013 неоплачена продукції на суму 122 808,96 строк оплати наступив 27.01.2014;

- № 2436 від 27.12.2013 неоплачена продукції на суму 69 413,76 строк оплати наступив 27.01.2014;

- № 2437 від 27.12.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 27.01.2014;

- № 2444 від 28.12.2013 неоплачена продукції на суму 179 640,00 строк оплати наступив 27.01.2014;

-№ 34 від 14.01.2014 неоплачена продукції на суму 320 371,2017 строк оплати наступив 13.02.2014;

- № 57 від 18.01.2014 неоплачена продукції на суму 299 400,00строк оплати наступив 17.02.2014;

- № 44 від 17.01.2014 неоплачена продукції на суму 320 371,20 строк оплати наступив 19.02.2014;

- № 64 від 20.01.2014 неоплачена продукції на суму 320 371,20 строк оплати наступив 19.02.2014;

- № 76 від 22.01.2014 неоплачена продукції на суму 326 304,00 строк оплати наступив 21.02.2014;

-№ 89 від 24.01.2014 неоплачена продукції на суму 326 304,00 строк оплати наступив 24.02.2014;

- № 88 від 24.01.2014 неоплачена продукції на суму 326 304,00 строк оплати наступив 24.02.2014;

- № 111 від 28.01.2014 неоплачена продукції на суму 299 400,00 строк оплати наступив 27.02.2014;

- № 117 від 29.01.2014 неоплачена продукції на суму 299 400,00 строк оплати наступив 28.02.2014;

- № 118 від 31.01.2014 неоплачена продукції на суму 299 400,00 строк оплати наступив 28.02.2014;

- № 145 від 31.01.2014 неоплачена продукції на суму 299 400,00 строк оплати наступив 03.03.2014;

- № 147 від 31.01.2014 неоплачена продукції на суму 320 371,20 строк оплати наступив 03.03.2014;

- № 148 від 31.01.2014 неоплачена продукції на суму 320 371,20 строк оплати наступив 03.03.2014;

- № 154 від 04.02.2014 неоплачена продукції на суму 299 400,00 строк оплати наступив 06.03.2014

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно до п.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт наявності боргу у Відповідача перед Позивачем в сумі 13 986 285,34 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований.

За таких обставин, позов в частині стягнення основної суми боргу підлягає задоволенню у сумі 13 986 285,34 грн.

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, позивач також правомірно нарахував відповідачу суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлює виняток із загального правила ст. 614 ЦК України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім інфляційних втрат та 3% річних перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 6 984 789,15 грн. та 3% річних в сумі 533 683,36 грн. . за період з 02.12.2013р. по 09.04.2015р. (за кожною видатковою накладною окремо).

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відтак, приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "ЛУГЦЕНТРОКУЗ ІМ С.С. МОНЯТОВСЬКОГО" до Публічного акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" та Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, керується ст.ст.44, 49 ГПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на відповідача-2.

Керуючись ст.49, ст. ст. 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати припиненими правовідносини факторингового фінансування за Договором факторингу з регресом № 247/59.2 від 10.04.2013 р. укладеного між Публічним акціонерним товариством "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (Код ) та ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ " ЛУГЦЕНТРОКУЗ ІМ С.С. МОНЯТОВСЬКОГО" ( Код ) в частині виконаних зобов'язань за договором.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АЗОВЗАГАЛЬМАШ"

(87535, м. Маріуполь, Донецька обл., пл. Машинобудівельників,1, ) на користь Приватного акціонерного товариства " ЛУГЦЕНТРОКУЗ ІМ С.С. МОНЯТОВСЬКОГО" (м.Луганськ, вул. Фрунзе, б.107, корпус 14, ) заборгованість за поставлену продукція за договором №379/05.20-11/ПСН-04476 від 08.12.11 року у розмірі 13 986 285( тринадцять мільйонів дев'ятсот вісімдесят шість тисяч двісті вісімдесят п'ять) грн. 34коп., 6 984 789 ( шість мільйонів дев'ятсот вісімдесят чотири тисячі сімсот вісімдесят дев'ять) грн.15коп. - індексу інфляції, 3 % річних у розмірі 533 683 ( п'ятсот тридцять три тисячі шістсот вісімдесят три) грн.36 коп. та судовий збір у розмірі 73 080 ( сімдесят три тисячі, вісімдесят) грн. 00коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.05.2015 р.

Суддя І.І. Борисенко