ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2015 р. Справа № 921/397/14-г/8

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Бойко С.М.,

суддів Бонк Т. Б.,

Якімець Г. Г.

при секретарі Фіна Н.,

за участю представників:

від позивача з'явився

від відповідача з'явився

від апелянта не з'явився

розглянув апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України

на ухвалу господарського суду Тернопільської області від 10.03.2015 року

у справі № 921/397/14-г/8

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго"

про стягнення заборгованості в загальній сумі 13 208 062,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

ухвалою господарського суду Тернопільської області від 10.03.2015 року в справі №921/397/14-г/8 скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії органу Державної виконавчої служби за №14/2-4893 від 17.12.2014 р. задоволено частково.

Визнано недійсною постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 28.11.2014 р. ВП №45208032 про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області від 29.08.2014 р. у справі №921/397/14-г/8. Доводи Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

В решті вимог скарги №14/2-4893 від 17.12.2014 р., а саме про зобов'язання органу ДВС скасувати постанову від 28.11.2014 р. ВП №45208032 про зупинення виконавчого провадження; поновити виконавче провадження ВП №45208032, про що винести відповідну постанову відмовлено, оскільки суд не вправі зобов'язувати згаданих осіб до вчинення тих дій, які за Законом можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідальною особою державної виконавчої служби.

Ухвала господарського суду мотивована тим, що при винесенні постанови ВП №38852610 про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду №905/2000/13 від 26.06.2013р., державним виконавцем не враховано положення абзацу 6 пункту 3.7 статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" щодо стягнення заборгованості, яка виникла після 01.01.2013р.

В апеляційній скарзі ДВС України просить ухвалу господарського суду Тернопільської області від 10.03.2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в скарзі «Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Апеляційна скарга вмотивована доводами про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ст. 17, 19, 20, 25, 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до ЗУ «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», а тому дії виконавчої служби правомірні.

У своїх письмових поясненнях, відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, окрім того вказав на порушення і неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме, статей 11, 12, частини 2 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", статті 2 Закону України "Про державну виконавчу службу", положення Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", які не передбачають право чи обов'язок державного виконавця перевіряти період виникнення заборгованості при зупиненні виконавчого провадження з визначених законодавчо підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти її задоволення, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому вказав, що постанова про зупинення виконавчого провадження за №45208032 від 28.11.2014р. винесена органом ДВС безпідставно та з порушенням норм чинного законодавства України, зокрема, без врахування норм Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно - енергетичного комплексу". Зазначає, що дія зазначеного Закону поширюється на стягнення в примусовому порядку заборгованості, що виникла до 01.01.2013р., і не поширюється на примусове стягнення заборгованості, котра виникла після зазначеної дати, а також судового збору. Наголошує на тому, що відповідно до рішення суду у даній справі з боржника (відповідача) було стягнуто заборгованість за отриманий природний газ у січні-грудні 2013р., а відповідно і дія Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно - енергетичного комплексу" на дані правовідносини не поширюється, а підстави для зупинення виконавчого провадження - відсутні.

Представник апелянта в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому його неявку суд розцінює як без поважних причин і вважає розглянути спір за наявних в справі доказів про права і обов'язки сторін.

Представник позивача, в судовому засіданні, заперечив проти апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, при цьому наводив доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, а також навів доводи аналогічні викладеним у своїх письмових поясненнях.

Апеляційний суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що ухвалу господарського суду Львівської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України - без задоволення з наступних підстав.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 18.06.2014 р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.08.2014 року та постановою Вищого господарського суду від 15.10.2014р. у справі №921/397/14-г/8 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з КП теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 11 923 281, 62 грн боргу; 438 012, 90 грн пені; 264 687, 78 грн - 3% річних; 139 527, 46 грн інфляційних нарахувань та 73 054, 90 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

29 серпня 2014 року господарським судом Тернопільської області, на підставі ст. 116 ГПК України, видано відповідний наказ про примусове виконання рішення суду у даній справі.

24.10.2014 р. на підставі заяви стягувача № 14/2-4578 від 14.10.2014р., яка отримана органом ДВС 21.10.2014 р. (вх. № 140-34-6201), та наказу господарського суду Тернопільської області від 29.08.2014 р. у справі №921/397/14-г/8 державним виконавцем ВПВР ДВС України Борейком М.В. було прийнято постанову, якою відкрито виконавче провадження за №45208032; зобов'язано боржника самостійно, в семиденний строк з моменту винесення (отримання) постанови виконати рішення суду та поставлено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Також, з матеріалів справи вбачається, що на запит № 31/10-3077/5.-329/7 від 03.09.2014р. ДП "Енергоринок" надало органу ДВС інформацію про перелік підприємств паливно-енергетичного комплексу, які станом на 31.08.2014р. включені до реєстру підприємств ПЕК, серед яких, зокрема, значиться Тернопільське обласне комунальне підприємство теплових мереж "Тернопільтеплокомуненерго", правонаступником якого є КП теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго" (докази - в матеріалах справи).

28.11.2014р., на підставі п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Борейком М.В. винесено постанову ВП №45208032 про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області №921/397/14-г/8, виданого 29.08.2014р.

Зазначена постанова обґрунтована тим, що боржника включено до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Однак, з такою позицією ДВС України суд погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно з ч.3 ст.1212 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п.15 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Вказаному положенню законодавства Конституційним Судом України було дано офіційне тлумачення в рішенні від 13.12.2012 №18-рп/2012 у справі №1-26/2012.

Так у названому рішенні Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 15 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини першої статті 41, частини п'ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України, статті 115 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 1.3, 1.4 статті 1, частини другої статті 2, абзацу шостого пункту 3.7 статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" від 23 червня 2005 року N 2711-IV з наступними змінами, треба розуміти так, що:

- обов'язкове зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень здійснюється лише щодо стягнення заборгованості, яка виникла через неповні розрахунки за енергоносії, та щодо учасників розрахунків, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу";

- внесення юридичної особи, незалежно від форми власності, до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, не є підставою для зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень щодо стягнення з неї заборгованості, яка не стосується неповних розрахунків за енергоносії і не визначена Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Отже, внесення юридичної особи до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, не є самодостатньою підставою для зупинення виконавчого провадження. Для застосування п.15 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" обставини внесення до Реєстру повинні поєднуватись з характеристикою заборгованості боржника у виконавчому провадженні, що передбачена Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", така заборгованість має бути визначена за цим Законом.

Метою Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" (далі - Закон N 2711-IV) є сприяння поліпшенню фінансового становища підприємств паливно-енергетичного комплексу, запобіганню їх банкрутству та підвищенню рівня інвестиційної привабливості шляхом урегулювання процедурних питань та впровадження механізмів погашення заборгованості, надання суб'єктам господарської діяльності права їх застосування, визначення порядку взаємодії органів державної влади та органів місцевого самоврядування, розпорядників бюджетних коштів із суб'єктами господарської діяльності щодо застосування механізмів погашення заборгованості (преамбула вказаного Закону).

Частиною 2 статті 2 Закону N 2711-IV чітко визначено, що його дія поширюється на підприємства паливно-енергетичного комплексу, а також інших учасників розрахунків, які мають або перед якими є заборгованість, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії.

Пунктом 1.3 статті 1 Закону N 2711-IV до учасників розрахунків віднесено: підприємства паливно-енергетичного комплексу, суб'єктів господарської діяльності, розпорядників коштів державного та місцевих бюджетів, державні цільові фонди, Державний комітет України з державного матеріального резерву, правонаступників ліквідованих фондів, що були передбачені законодавством, розпорядників цільового галузевого фонду створення ядерно-паливного циклу Міністерства палива та енергетики України, які мають дебіторську або кредиторську заборгованість та здійснюють заходи щодо її погашення на умовах, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 1.4 статті 1 Закону N 2711-IV до заборгованості відноситься сума коштів, підтверджена учасниками розрахунків на розрахункову дату, яка: 1) підлягає сплаті за товари, роботи (послуги), спожиті у процесі виробництва (видобутку), передачі (транспортування) та/або постачання енергоносіїв, відповідно до укладених договорів або з інших підстав, передбачених законом, у тому числі суми пені, штрафних та фінансових санкцій, але не сплачена; 2) є податковим боргом та підлягає сплаті, але не сплачена, до бюджетів усіх рівнів та державних цільових фондів, у тому числі ліквідованих; 3) підлягає сплаті, але не сплачена, до цільового галузевого фонду створення ядерно-паливного циклу Міністерства палива та енергетики України; 4) передбачена видатками бюджетів усіх рівнів, але не отримана суб'єктами господарської діяльності, у тому числі за пільгами та субсидіями, для сплати за спожиті енергоносії; 5) підлягає сплаті і виникла внаслідок відсутності у Державному бюджеті України минулих років видаткових статей або передбачення видатковими статтями часткового фінансування видатків для розрахунків за енергоносії, у тому числі за пільгами та субсидіями (трансфертами), спожиті підприємствами, організаціями, закладами та установами, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів.

Таким чином, наведеною нормою встановлено вичерпний перелік сум коштів, що підпадають під визначення заборгованості при застосуванні Закону N 2711-IV, на які поширюється положення пункту 15 статті 34 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 606-XIV) щодо обов'язкового зупинення виконавчого провадження, про що безпосередньо вказано у п. 15 ст. 34 Закону України "Про виконавче впровадження".

Згідно пункту 3.1. Закону N 2711-IV для участі у процедурі погашення заборгованості шляхом застосування механізмів, визначених цим Законом, орган управління підприємства паливно-енергетичного комплексу приймає відповідне рішення. Підприємство паливно-енергетичного комплексу, яке прийняло рішення про участь у процедурі погашення заборгованості, підлягає реєстрації шляхом внесення цього підприємства до Реєстру. Порядок ведення та користування даними Реєстру визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно підпункту 3.2.1. цього Закону для внесення до Реєстру підприємство паливно-енергетичного комплексу протягом одного місяця з дня набрання чинності цією статтею подає до розрахункового центру підтверджувальні документи, у тому числі: копію рішення органу управління підприємства щодо участі у процедурі погашення заборгованості; копію установчих документів; копії наявних ліцензій; копію балансу підприємства та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; довідку, складену підприємством у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період. Підтверджувальні документи підписуються або засвідчуються уповноваженою особою підприємства. Повноваження особи, яка подає підтверджувальні документи, встановлюються відповідно до вимог законодавства. Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у підтверджувальних документах, несуть учасники розрахунків.

Однак згідно пункту 1.4 статті 1 Закону N 2711-IV до заборгованості відноситься сума коштів, підтверджена учасниками розрахунків на розрахункову дату.

Положеннями пункту 1.8 статті 1 Закону N 2711-IV визначено, що розрахункова дата - це дата фіксації учасниками розрахунків сум кредиторської та дебіторської заборгованостей, що належать до погашення з використанням передбачених цим Законом механізмів. Розрахунковою датою встановлюється 1 січня 2013 року, а для казенних підприємств, у тому числі тих, які були казенними станом на 1 січня 2011 року, за зобов'язаннями з оплати електричної енергії - 1 липня 2011 року.

З приписів наведених норм права вбачається, що обов'язковою умовою застосування до відповідача передбачених Законом N 2711-IV процедур та, відповідно, застосування п. 15 ст. 34 Закону України "Про виконавче впровадження" щодо обов'язкового зупинення виконавчого провадження, є необхідним фіксація учасниками розрахунків сум заборгованості, визначеної у наказі господарського суду, примусове стягнення за яким було зупинено, у відповідності із наведеними положеннями Закону N 2711-IV, та підтвердження цієї суми учасниками розрахунків на розрахункову дату.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції така заборгованість учасником розрахунків на розрахункову дату не підтверджена.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що ухвала господарського суду першої інстанції прийнята, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105, 121-2 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги Державної виконавчої служби України - відмовити.

2. Ухвалу господарського суду Тернопільської області від 10.03.2015 року в справі №921/397/14-г/8 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 25.05.2015 р.

Головуючий суддя Бойко С. М.

Суддя Бонк Т. Б.

Суддя Якімець Г. Г.