РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2015Справа №910/6285/15-г

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Кредит Європа Лізинг"
доФізичної особи-підприємця Бенч Назара Володимировича
провизнання недійсним договору
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Євченко В.Є.- представник за довіреністю;
від відповідача:Бенч Н.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредит Європа Лізинг" (надалі - ТОВ "Кредит Європа Лізинг") звернулась до господарського суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Бенч Назара Володимировича (надалі - ФОП Бенч Н.В.) про визнання недійсним Договору про надання юридичних послуг №17/11 від 17.10.2009 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Договір про надання юридичних послуг №17/11 від 17.10.2009 р. є недійсним, оскільки не відповідає нормам чинного законодавства України, а саме: від імені позивача вказаний договір підписаний головним бухгалтером, який не мав необхідного обсягу повноважень на підписання даного Договору.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.03.2015 р. порушено провадження по справі №910/6285/15-г, розгляд справи призначено на 17.04.2015 р.

Представник позивача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 17.04.2015 р. не з'явився, вимог ухвали суду від 18.03.2015 р. не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання 17.04.2015 р. з'явився, вимог ухвали суду від 18.03.2015 р. не виконав у зв'язку із чим подав клопотання про відкладення розгляду справи. Крім того, представником відповідача у поданому клопотання було зазначено, що в позовній заяві не вірно зазначено юридичну адресу відповідача, оскільки останній зареєстрований за адресою: 04211, м. Київ, пр-т Героїв Сталінграду, 4, корпус 3, квартира 44.

Відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку встановленому законом.

Приписами ст. 89 Цивільного кодексу України та ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи (фізичної особи-підприємця), її найменування, місце знаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позовна заява повинна містити найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційні коди суб'єкта господарської діяльності за їх наявності (для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків за його наявності.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем місцезнаходження Фізичної особи-підприємця Бенч Назара Володимировича зазначено: 03056, м. Київ, пр-т Перемоги, 25, кв. 64. При цьому, відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що міститься в матеріалах справи, юридичною адресою відповідача є: 04211, м. Київ, пр-т Героїв Сталінграду, 4, корпус 3, квартира 44.

За тких обставин, ухвалою господарського суду міста Києва від 17.04.2015 р. у зв'язку із поданим представником відповідача клопотанням, а також неявкою представника позивача розгляд справи відкладено на 13.05.2015 р.

Представник позивача в судове засідання 13.05.2015 р. з'явився, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання 13.05.2015 р. з'явився, подав відзив на позовну заяву згідно змісту якого проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні вказуючи на те, що у генерального директора Атасой Мурат Альп та головного бухгалтера Назаренко Лідії Миколаївни були всі необхідні повноваження на підписання спірного Договору. Крім того, відповідачем у поданому відзиві було заявлено про застосування строку позовної давності.

В судовому засіданні 13.05.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2009 р. між ТОВ "Кредит Європа Лізинг" (замовник) та ФОП Бенч Н.В. (виконавець) було укладено Договір про надання юридичних послуг №17/11, відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов'язався надати замовнику юридичні та консультаційно-інформаційні послуги,а замовник зобов'язався прийняти зазначені послуги та оплатити їх.

Відповідно до п. 1.2 Договору виконання сторонами зобов'язань за договором підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується сторонами за фактом надання послуг.

Пунктами 2.2.1, 2.2.2 Договору визначено, що виконавець зобов'язаний надати послуги належним чином, у термін та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до умов цього договору та додатків до нього виписати замовнику рахунок на оплату, а після виконання послуг - надати замовнику акт приймання-передачі послуг.

Згідно п. 2.1.1 Договору замовник зобов'язався сплатити вартість послуг відповідно до умов договору та додатках до нього.

Якщо інше не буде передбачено в додатку до цього договору, замовник здійснює оплату з 1 по 5 банківський день місяця, який слідує за звітним місяцем після виставлення рахунку та підписання акта приймання-передачі наданих послуг (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п. 3.5 Договору послуги вважаються прийнятими, якщо замовник підписав акт приймання-передачі наданих послуг.

Оплата здійснюється в гривні на вказаний в даному договорі рахунок виконавця (п. 3.7 Договору).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами зобов'язань по даному договору (п. 5.1 Договору).

Договір про надання юридичних послуг №17/11 від 17.11.2009 р. з боку ТОВ "Кредит Європа Лізинг" було підписано генеральним директором Атасой Мурат Альп та головним бухгалтером Назаренко Лідією Миколаївною, а з іншої ФОП Бенч Назаром Володимировичем та скріплений печатками сторін.

Як встановлено судом та не заперечується представниками сторін, на виконання умов Договору позивачем за період з лютого по липень 2010 р. було надано, а відповідачем прийнято послуги на загальну суму 71 803,56 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг): №ОУ-28-02/10-2 від 28.02.2010 р., №ОУ-28-02/10-1 від 28.02.2010 р., №ОУ-31-05/10-5 від 31.05.2010 р., №ОУ-30-06/10-6 від 30.06.2010 р. та №ОУ-31-07/10-7 від 31.07.2010 р.

Позивачем вартість наданих послуг сплачено в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками з особового рахунку відповідача, копії яких долучено до матеріалів справи.

Спір у справі виник у зв'язку із тим, що Договір №17/11 від 17.11.2009 р., на думку позивача, було підписано головним бухгалтером Назаренко Лідією Миколаївною без наявності належних повноважень, а відтак даний Договір укладений з порушенням норм чинного законодавства, зокрема ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання його недійсним.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст. 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу ст.ст. 626, 628, 627 Цивільного кодексу України, зміст правочину становить визначену на розсуд сторін правочину і погоджену ними домовленість, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено право сторін укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Таким чином, суперечність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного правочину всупереч змісту чи суті правовідносин сторін; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Укладений між сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України (ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України) і згідно до ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення.

У пункті 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною 1 ст. 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з ч. 3 ст. 92 вказаного Кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За приписами ст. 97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

У ст. 58 Закону України "Про господарські товариства", ст. 145 Цивільного кодексу України зазначено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

За змістом положень ч. 1 ст. 62 Закону України "Про господарські товариства", ч. 2 ст. 145 Цивільного кодексу України у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства.

Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами. Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом.

Відповідно до Статуту ТОВ "Кредит Європа Лізинг", затвердженого протоколом Загальних зборів учасників від 18.02.2008 р., вищим органом Товариства є Загальні збори учасників. У Товаристві створюється колегіальний виконавчий орган - Рада Директорів, що складаються з трьох осіб. Раду Директорів очолює Генеральний директор. Члени виконавчого органу Товариства призначаються Зборами Учасників строком на 4 роки до переобрання та відкликаються (у тому числі достроково) також Зборами учасників. Членами виконавчого органу можуть бути особи, які не є Учасниками Товариства, а також громадяни іноземних держав (п.п. 9.1, 10.1 Статуту).

Відповідно до п. 10.6 Статуту всі документи підписані від імені Товариства, включаючи (та не обмежуючись такими): довіреності, договори (контракти), рахунки, банківські документи, заяви, офіційні листи, декларації, звіти та документи, які стосуються діяльності Товариства, є обов'язковими для Товариства лише у тих випадках, коли вони містять підписи двох осіб, уповноважених підписувати такі документи від імені Товариства. Загальні Збори учасників правомочні делегувати право підпису документів Раді директорів та працівникам компанії, а також визначити компетенцію Ради директорів.

Відповідно до п. 10.7.2 Статуту Генеральний директор представляє Товариство у відносинах з іншими юридичними та фізичними особами, органами державної влади та управління, установами, організаціями тощо.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

В матеріалах справи наявний Витяг на позивача з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 17.11.2009 р., з якого вбачається, що особами, уповноваженими представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами та які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори є Атасой Мурат Альп, як керівник та Назаренко Лідія Миколаївна, як підписант. Крім того, відомості про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи не зазначені.

З огляду на викладене, головний бухгалтер Назаренко Лідія Миколаївна, яка від імені ТОВ "Кредит Європа Лізинг" підписала оспорюваний Договір, була уповноважена на таке підписання.

При цьому суд зазначає, що відповідно ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно з п. 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Тобто, навіть у разі встановлення судом факту укладання договору від імені однієї зі сторін неповноважною на те особою, у суду відсутні підстави для визнання його недійсним, якщо наявні в матеріалах справи докази свідчитимуть про наступне схвалення такого правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем та відповідачем вчинялись дії, що свідчать про виконання сторонами Договору про надання юридичних послуг №17/11 від 17.11.2009 р., відповідачем на підставі спірного правочину було надано послуги, а позивачем відповідно прийнято надані послуги та здійснено оплату їх вартості, що підтверджується представленими до матеріалів справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та банківськими виписками з особового рахунку відповідача.

Згідно з приписами ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці докази оцінюються судом на основі всебічності, повноти й об'єктивності усіх обставин справи у своїй сукупності відповідно до положень ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що спірний Договір суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, які вчинили спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Враховуючи встановлені судом обставини та приписи наведених норм матеріального права, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Договору про надання юридичних послуг №17/11 від 17.11.2009 р.

Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Під час розгляду справи відповідачем подано заяву про застосування позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р.).

Разом з тим, судом було встановлено, що відповідачем право або охоронюваний законом інтерес позивача порушено не було, внаслідок чого позовна давність застосуванню не підлягає.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит Європа Лізинг" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 18.05.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко