РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015Справа №910/5057/15-г

За первісним позовом Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Конгрес-Фортіс»

Про стягнення 105 624,00 грн.

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Конгрес-Фортіс»

До Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка»

Про стягнення 81 500,00 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін (за первісним позовом):

Від позивача: Смирнова І.Ю. представник за довіреністю № 14/12-14 від 24.12.14.

Від відповідача: Миронюк І.В. представник за довіреністю № б/н від 08.04.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» (далі - позивач за первісним позовом) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Конгрес-Фортіс» (далі - відповідач за первісним позовом) про стягнення 105 624,00 грн., а саме: 81 500,00 грн. - основного боргу та 24 124,00 грн. збитків від інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.15. порушено провадження у справі № 910/5057/15-г та призначено її до розгляду на 08.04.15.

24.03.15. Товариством з обмеженою відповідальністю «Конгрес-Фортіс» через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на первісну позовну заяву, в якому проти первісного позову заперечує в повному обсязі з підстав, викладених в відзиві.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Конгрес-Фортіс» (далі - позивач за зустрічним позовом) звернулось до Господарського суду міста Києва з зустрічним позовом до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка» (далі - відповідач за зустрічним позовом) про стягнення 81 500,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.15. прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Конгрес-Фортіс» до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка» про стягнення 81 500,00 грн. до розгляду з первісним.

В судовому засіданні 08.04.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 23.04.15., про що сторони було повідомлені під розписку.

23.04.15. позивачем за первісним позовом через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі та письмовий відзив на зустрічну позовну заяву, в якому Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» проти зустрічного позову заперечує в повному обсязі з підстав, викладених в відзиві.

В судовому засіданні 23.04.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 14.05.15., про що сторони було повідомлені під розписку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.15. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 14.05.15. Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка» підтримало свої первісні позовні вимоги та проти зустрічного позову заперечувало.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Конгрес-Фортіс» в судовому засіданні 14.05.15. підтримало свої зустрічні позовні вимоги та проти первісного позову заперечувало.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 910/5057/15-г.

В судовому засіданні 14.05.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.03.13. між Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка» (далі - Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-Актив» (далі - Консультант) було укладено Договір консультаційних послуг № 02/2013_SBK (далі - Договір), за умовами якого сторони мають намір надати консультаційні послуги та організувати рефінансування частини існуючих кредитів Клієнта в іноземній валюті, зокрема за допомогою укладання від імені та за рахунок Клієнта договорів з потенційними інвесторами з використанням консультаційних послуг Консультанта (далі - Проект).

Додатковою угодою № 1 від 15.04.13. до Договору сторони вказали, що Консультант змінив банківські реквізити та найменування на Товариства з обмеженою відповідальністю «Конгрес-Фортіс».

Крім того, вказаною додатковою угодою сторони змінили п. 1 Договору та погодили, що мають намір організувати рефінансування частини існуючих кредитів Клієнта в іноземній валюті, зокрема за допомогою проведення приватного розміщення боргу з використанням консультаційних послуг Консультанта (далі - Проект).

Звертаючись з первісним позовом до суду Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка» вказує, що після перерахування передплати відповідачу за первісним позовом послуги позивачу за первісним позовом ним надано не було. Таким чином, на думку Клієнта, у нього на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України виникло альтернативне право вимагати надання послуг або вимагати повернення суми попередньої оплати. Позивач за первісним позовом дійшов висновку вимагати від контрагента повернення передплати після направлення йому пропозиції щодо розірвання Договору.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 3 Договору визначено обсяг Послуг, та встановлено, що для реалізації Проекту спеціалізована група експертів Консультанта здійснить наступні дії (далі - Заходи):

3.1. Доопрацювання при необхідності бізнес-плану (інвестиційної пропозиції) Клієнта, включаючи фінансову модель з урахуванням фінансових і ринкових реалій.

3.2. Оновлення при необхідності інвестиційної презентації бізнесу Клієнта.

3.3. Подання зазначених в п.п. 3.1. - 3.2. Договору матеріалів (документів) потенційним кредиторам та/або інвесторам, підібраним через контакти Консультанта (приватні інвестори, інвестиційні фонди, фонди мезоніном фінансування, інші фінансові установи).3.4. Організацію при необхідності зустрічей і / або будь-якого виду дистанційних переговорів Клієнта з потенційними кредиторами та/або інвесторами;

3.5. Сприяння у структуруванні рефінансування;

3.6. Сприяння у підготовці необхідних для рефінансування документів, на окремо узгоджених умовах.

При цьому, 81 500,00 грн. Клієнт повинен сплатити Консультанту протягом п'яти банківських днів з моменту підписання Договору, але в будь-якому випадку до початку надання Послуг Консультантом (підпункт а) п. 8.2 Договору).

Відповідно до платіжного доручення № 645 від 01.04.13. Клієнт перерахував Консультанту 81 500,00 грн. за послуги першого етапу за Договором.

Згідно з п. 4.1 Договору, зазначені у п. п. 3.1-3.2 («Послуги Першого Етапу») - проводяться протягом 15 календарних днів з дати отримання першого авансового платежу від Клієнта та надання документів та даних, зазначених у п.5 Договору.

Положеннями 7.1 Договору сторони погодили, що Консультант кожні 14 календарних днів представляє Клієнту письмовий звіт. Через 60 календарних днів з дня перерахування першого авансу сторони повинні підписати акт прийняття-передачі виконаних за цей період робіт (п. 7.2 Договору).

Матеріали справи не містять акту приймання-передачі виконаних робіт за перший етап. Вказане не заперечується Консультантом.

Доказів надання (направлення) відповідачем за первісним позовом Клієнту звітів матеріали даної справи не містять. При цьому, надане відповідачем за первісним позовом листування у формі роздрукованих повідомлень електронної пошти не приймається судом в якості належних та допустимих доказів з огляду на викладене нижче.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", який встановлює основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів, у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: обов'язковий реквізит електронного документа - обов'язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб'єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов'язані з використанням електронних цифрових підписів, регулюються законом. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб'єктами електронного документообігу на договірних засадах (Стаття 6 Закону).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" у цьому Законі терміни вживаються у такому значенні: електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов'язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних; електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті (стаття 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис").

Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (стаття 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис").

Проте, вказане листування у формі роздрукованих повідомлень електронної пошти не містить даних для ідентифікації підписувачів та підтвердження цілісності даних в електронній формі, не є носієм доказової інформації, з нього не вбачається, які обставини підтверджуються даним листуванням.

Далі, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Аванс за надання послуг в розмірі 163 000,00 грн. (81 500,00 грн. + 81 500,00 грн.) зараховується в повному обсязі в рахунок гонорару, а за відсутності підстав для виплати гонорару - повертається за вирахуванням узгоджених Клієнтом витрат або у разі припинення/розірвання Договору (п. 8.2 Договору).

Узгодження витрат між Консультантом та Клієнтом для їх вирахування з гонорару здійснено не було.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 12.3 з моменту підписання сторонами (06.03.13.) і діє протягом 90 календарних днів з урахуванням вимог, викладених в Договорі. За умови, якщо Консультантом буде надано відповідні письмові підтвердження про доцільність продовження строку дії Договору, сторони мають право укласти про це відповідну додаткову угоду.

Додаткової угоди про продовження строку дії Договору сторони до матеріалів справи не надали як і не надали будь-яких чітких письмових чи усних пояснень стосовно строку його дії.

Разом з тим, позивач за первісним позовом наголошує на тому, що листом № 354 від 02.10.13. ним було розірвано Договір. Отже, станом на 02.10.13. Договір був ще чинним.

Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (ст. 907 ЦК України).

Відповідно до п. 12.2 Договору кожна сторона вправі у всяк час розірвати Договір із зазначенням причин шляхом направлення іншій стороні письмового повідомлення не пізніше ніж за п'ять робочих днів до дати припинення Договору. При цьому сторонами здійснюються взаєморозрахунки з урахуванням фактичних трудовитрат і витрат, понесених при виконання Договору.

Як відзначалось судом, узгодження таких витрат між Консультантом та Клієнтом для їх вирахування з гонорару здійснено не було.

Матеріали справи містять лист № 354 від 02.10.13., в якому Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями «Слобожанська Будівельна Кераміка» просить відповідача за первісним позовом погодити пропозицію про розірвання Договору та повернути грошові кошти в розмірі 81 500,00 грн.

При цьому, суд звертає увагу на те, що зі змісту вказаного листа вбачається, що підставою для надсилання пропозиції про розірвання Договору стало не те, що Консультант взагалі не надав послуг за Договором, а те, що такі послуги були неналежної якості (не такими, як на те розраховував Клієнт), адже позивач за первісним позовом вказує на те, що він «не отримав від Консультанта чітких пропозицій щодо виконання предмету Договору, не призначено жодної зустрічі з потенційними кредиторами та/або інвесторами…».

Згідно з ч. 1 ст. 621 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (ч. 3 ст. 653 ЦК України).

Такої домовленості між сторонами не досягнуто, адже листом № 3 від 24.12.13. відповідач за первісним позовом з таким розірванням Договору не погодився.

В судовому порядку Договір не розривався.

Положеннями ст. 654 ЦК України унормовано, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За матеріалами справи, у відповідності до наданих сторонами пояснень, жодної письмової угоди про розірвання Договору між сторонами підписано не було.

Додатково суд відзначає, що посилання позивача за первісним позовом на приписи ч. 2 ст. 693 ЦК України не приймається судом, оскільки вказана стаття регулює загальні положення про купівлю-продаж, в той час як між сторонами було укладено договір про надання послуг.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутність підстав для повернення Товариством з обмеженою відповідальністю «Конгрес-Фортіс» Приватному акціонерному товариству з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» грошових коштів в розмірі 81 500,00 грн.

Вимоги про стягнення 21 124,00 грн. збитків від інфляції задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимог про стягнення заборгованості в розмірі 81 500,00 грн., в задоволенні яких судом відмовлено.

З огляду на все викладене вище в сукупності первісні позовні вимоги з підстав, заявлених в позові, задоволенню не підлягають.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за первісним позовом покладаються на Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка».

Щодо вимог зустрічного позову про стягнення 81 500,00 грн., суд відзначає наступне.

Звертаючись з зустрічним позовом до суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Конгрес-Фортіс» вказує на те, що друга частина авансу відповідачем за зустрічним позовом за Договором так оплачена і не була.

Відповідно до п. 4.2 Договору зазначені у п. п. 3.3-3.4 («Послуги Другого Етапу») - проводяться протягом 60 календарних днів з дати узгодження Клієнтом необхідних документів і матеріалів, зазначених у п. 5 Договору, але не більше ніж 90 календарних днів від дати укладення Договору, але не більше ніж 90 календарних днів від дати укладення Договору. Уточнений графік виконання таких заходів складається в ході Першого етапу і уточнюється на Другому етапі.

Доказів узгодження Клієнтом необхідних документів і матеріалів, зазначених у п. 5 Договору, сторонами до матеріалів справи не подано.

Як і не узгоджено уточненого графіку виконання таких заходів, не складено його в ході Першого етапу і не уточнено на Другому етапі.

Крім того, положеннями підпункту б) пункту 8.2 Договору встановлено, що 81 500,00 грн. сплачуються Клієнтом Консультанту протягом тридцяти днів з моменту підписання Договору, але в будь-якому випадку не пізніше трьох банківських днів з дати надання другого звіту про розботу Консультанта.

Разом з тим, доказів надання другого звіту за Договором відповідачем за первісним позовом позивачу за первісним позовом матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, господарський суд зазначає, що під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Проте, обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З наведеного вбачається, що до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Конгрес-Фортіс» належними засобами доказування не доведено суду порушення з боку відповідача за зустрічним позовом його законних та охоронюваних інтересів.

Враховуючи все викладене вище в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Конгрес-Фортіс».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні первісного позову Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» відмовити повністю.

2. В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Конгрес-Фортіс» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.05.15.

Суддя Т.М. Ващенко