ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2015 р.Справа № 923/1875/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лавриненко Л.В.

суддів: Пироговського В.Т., Філінюка І.Г.

при секретарі судового засідання - Бондар М.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 м. Херсон

на рішення Господарського суду Херсонської області від 26.02.2015 р.

у справі № 923/1875/14

за позовом ОСОБА_1 м. Херсон

до Публічного акціонерного товариства „Херсонський завод карданних валів" м.Херсон

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оплату за час простою, час переробки.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 р. прийнята до провадження та призначена до розгляду апеляційна скарга ОСОБА_1 м. Херсон.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційна скарга розглянута в межах строку, вставленого частиною 2 ст. 102 ГПК України.

22.12.2014 р. ОСОБА_1 м. Херсон, звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства „Херсонський завод карданних валів" м. Херсон, про:

- визнання його працюючим на повну ставку;

- стягнення з відповідача заробітної плати за простій з 01 березня по 31 грудня 2009 р. в сумі 4139,75 грн.;

- стягнення з відповідача заробітної плати за переробку у серпні 2009 р. в сумі 224,64 грн.;

- зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за час відпустки у серпні - вересні 2009р. з урахуванням оплати простою;

- стягнення з відповідача заробітної плати за простій у 2011 р. в сумі 4882,60 грн.;

- зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за час відпустки у квітні - травні 2011р. з урахуванням оплати простою;

- стягнення з відповідача заробітної плати за простій у 2012 р. в сумі 5 399,66 грн.;

- зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за час відпустки у липні - серпні 2012 р. з урахуванням оплати простою;

- стягнення з відповідача заробітної плати за простій у 2013 р. в сумі 12 065, 83 грн.;

- стягнення з відповідача заробітної плати за простій з 01.01.2014 р. по 22.10. 2014 р. в сумі 12 239,26 грн.;

- зобов'язання відповідача виплатити компенсацію за затримку заробітної плати ( за час простоїв);

- зобов'язання відповідача сплатити внески до Пенсійного Фонду України за 2009,2011,2012,2013,2014 р. р.;

- зобов'язання відповідача подати уточнені звіти до Пенсійного Фонду України за 2008, 2009, 2011, 2012, 2013, 2014 р. р.;

- визнання незаконним та скасування наказу від 17.05.2013 р. № 97 "Про режим робот з липня 2013р.";

- визнання незаконним та скасування наказу від 22.10.2014 р. № 82-к про звільнення ОСОБА_1;

- поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді машиніста компресорних установок;

- стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 22.10.2014 р. по 19.12.2014 р.;

- зобов'язання відповідача сплатити внески до Пенсійного Фонду України за час вимушеного прогулу;

- зобов'язання відповідача подати звіти до Пенсійного Фонду України для підтвердження повноти трудового стажу ОСОБА_1

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 26.02.2015 р. по справі № 923/1875/14 припинено провадження стосовно позовних вимог про :

- визнання працюючим на повну ставку;

- зобов'язання відповідача сплатити внески до Пенсійного Фонду України;

- зобов'язання відповідача подати уточнені звіти до Пенсійного Фонду України ;

- визнання незаконним та скасування наказу від 17.05.2013 р. № 97 "Про режим робот з липня 2013р." ;

- визнання незаконним та скасування наказу від 22.10.2014 р. № 82-к про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити на роботі на посаді машиніста компресорних установок ;

- зобов'язання відповідача сплатити внески до Пенсійного Фонду України;

- зобов'язання відповідача подати звіти до Пенсійного Фонду України для підтвердження повноти трудового стажу.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з наведеним рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 м. Херсон звернувся з апеляційної скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що Господарським судом Херсонської області при прийнятті зазначеного рішення порушено вимоги матеріального права, у зв'язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Публічне акціонерне товариство „Херсонський завод карданних валів" м. Херсон подало до Одеського апеляційного господарського суду письмові пояснення, відповідно до яких просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення залишити без змін, як таке що прийнято у відповідності до норм чинного законодавства.

За результатами розгляду матеріалів справи суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 м. Херсон з 05.12.1988 р. працював на Публічному акціонерному товариству „Херсонський завод карданних валів" м. Херсон машиністом компресорних установок 4 розряду.

Починаючи з листопада 2008 р. підприємство почало працювати нестабільно та з простоями, в результаті чого, наказом від 26.11.2008 р. № 693 на Публічному акціонерному товариству „Херсонський завод карданних валів" м. Херсон встановлений режим роботи 2 робочих дні на тиждень.

20.08.2009 р. адміністрацією підприємства видано наказ № 226 "Про переукладення трудових договорів та режим роботи".

Зазначеним наказом встановлено режим роботи з оплатою 0,4 ставки.

Наказом від 22.01.2009 р. № 9 встановлений режим роботи 2 дні на тиждень, починаючи з 23.03.2009 р. про, що позивача було повідомлено.

Наказом від 17.02.2009 р. № 32 внесено зміни в оплату праці, яка встановлювалась в розмірі 0,4 ставки, починаючи з 23.03.2009 р.

ОСОБА_1 м. Херсон з такими умовами праці не погодився, та був звільнений наказом від 01.01.2010 р. відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України.

Не погодившись з наведеними діями Публічного акціонерного товариства „Херсонський завод карданних валів" м. Херсон, ОСОБА_1 м. Херсон оскаржив їх до Комсомольського районного суду Херсонської області.

Рішенням Комсомольського районного суду Херсонської області від 09.09.2010 р. у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення оплати за час простою та середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Проте, рішенням апеляційного суду Херсонської області від 16.11.2010 р. зазначене рішення Комсомольського районного суду Херсонської області від 09.09.2010р. скасовано, позивача поновлено на посаді машиніста та на його користь стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Херсонський завод карданних валів" м. Херсон суми за час вимушеного прогулу та за час цілозмінного простою в листопаді 2008 р.

В подальшому, з 01.03.2009 р. ОСОБА_1 м. Херсон працював неповну робочу неділю, оскільки, як зазначає позивач, в інші дні роботодавець на територію підприємства його не допускав.

Відповідно до наказу від 17.05.2013 р. № 97 Публічне акціонерне товариство „Херсонський завод карданних валів" м. Херсон з 22.07.2013 р. перейшло на режим роботи підрозділів заводу тривалістю 1 день при 5-ти денній робочій неділі (0,2 ставки), у зв'язку з складним фінансовим становищем та відсутністю коштів на оплату обов'язкових платежів.

19.08.2013 р. ОСОБА_1 м. Херсон ознайомлено з наведеним наказом про зміну діючих умов організації та оплати праці відповідно до ст.103 КЗпП України.

19.08.2014 р. позивача було ознайомлено з наказом від 26.06.2014 р. № 19 про скорочення штатних одиниць та про перейменування енерго - силового участку та бюро головного енергетика у відділ головного енергетика.

ОСОБА_1 м. Херсон було запропоновано підписати наказ - розпорядження про перевід з енерго - силового участку у відділ головного енергетика з переходом на режим 0,2 ставки.

Позивач відмовився писати заяву про перехід на інший режим роботи, у зв'язку з чим був попереджений про можливе звільнення по п.6 ст.36 КЗпП України за відмову працювати у зв'язку зі змінами суттєвих умов праці через два місяці.

Наказом від 22.10.2014р. № 82-к ОСОБА_1 м. Херсон, машиніста компресорних установок 4 розряду енергосилового участку, звільнено на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України - за відмову від продовження роботи, у зв'язку зі змінами суттєвих умов праці, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 м. Херсон не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 р. № 108/95-ВР при укладанні працівником трудового договору (контракту) власник або уповноважений ним орган доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження або зміни.

Установлення режиму роботи є правом підприємства, що реалізується трудовим колективом або власником за узгодженням із профспілковою організацією підприємства за допомогою встановлення робочого часу та часу відпочинку, графіків змінності, введення підсумованого обліку робочого часу, часу початку та закінчення робочого дня, тривалості перерви для відпочинку та харчування, поділу робочого дня на частини.

Установлення або скасування неповного робочого часу для всього підприємства або окремих структурних підрозділів або окремої категорії працівників є правом власника та може реалізовуватися при введенні змін в організацію виробництва і праці.

Власник має право провести зміну щодо встановлення або скасування суміщення професій (посад). Суміщення професій означає інтенсифікацію праці (виконання інших функціональних обов'язків) при незмінній тривалості робочого часу.

У зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна розрядів і найменувань посад.

Зміни згаданих вище істотних умов праці не повинні спричиняти примусу до праці.

Частиною третьої статті 32 КЗпП на власника покладені обов'язки попередити працівника за два місяці про наступні зміни в організації виробництва і праці, а також зміну істотних умов праці працівника.

Як свідчать матеріали справи, 19.08.2014 р. ОСОБА_1 м. Херсон, як працівника Публічного акціонерного товариства „Херсонський завод карданних валів" м. Херсон ознайомлено з наказом від 17.05.2013 р. № 97 про перехід роботи підприємства на 1 день на тиждень при 5-ти денному робочому тижні та наказом від 26.06.2014 р. № 19 про реорганізацію енергосилового цеха у відділ головного металурга з підпорядкуванням відділу головному металургу (про зміну істотних умов праці).

ОСОБА_1 м. Херсон відмовився від продовження від роботи про, що було складено відповідний акт від 20.10.2014 р., який і став підставною його звільнення.

Відповідно до протоколу Публічного акціонерного товариства „Херсонський завод карданних валів" м. Херсон від 13.05.2010 р. № 1 на підприємстві діють Правила Внутрішнього трудового розпорядку, затверджені трудовим колективом.

Згідно з п. 1.1 Правила внутрішнього трудового розпорядку розроблені у відповідності до чинного законодавства України з метою забезпечення чіткої організації праці, відповідних безпечних умов праці, підвищення ефективності та раціонального використання робочого часу, зміцнення трудової дисципліни.

За приписами п. 1.3. Правила є обов'язковими для виконання сторонами трудових відносин.

Працівник зобов'язаний :

- своєчасно, до початку роботи, прибути на робоче місце та підготуватися до виконання трудових обов'язків;

- почати роботу відповідно до режиму дня;

- бути на робочому місті всю зміну за виключенням перерви на обід та відпочинок, якщо інше не передбачено специфікою роботи;

- дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку та колективного договору.

Відповідно до п. 8.7 Правил знаходження працівника підприємства поза робочим місцем розглядається як грубе порушення, та карається у тому числі звільненням.

Згідно з ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується.

На період освоєння нового виробництва (продукції) власник або уповноважений ним орган може провадити робітникам доплату до попереднього середнього заробітку на строк не більш як шість місяців.

Відсутність навантаження на працівникові під час простою в зв'язку з відсутністю сировини чи інших забезпечувальних зайнятість матеріалів, не звільняє його від обов'язку постійного здійснення організаційно-технічного обслуговування та підтримання в готовності свого робочого місця, щоб при закінченні простою та відновленні роботи підприємства, працівник зміг оперативно розпочати здійснення своєї трудової функції, а виконання цих заходів неможливо при відсутності працівника на робочому місці.

Отже, простоєм можуть бути кваліфіковані тільки такі випадки, коли працівник приходить на роботу, але не працює із зазначених вище причин. Якщо працівник через простій самовільно не приходить на роботу чи іде з роботи, він не може вимагати оплати цього часу.

Чинним законодавством не передбачається, що у разі простою працівник не повинен відвідувати підприємство та може порушувати вимоги Правил Внутрішнього трудового розпорядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 м. Херсон не заперечує того, що він не відвідував підприємство під час простою, тим самим порушував вимоги п. п. 1.3, 3.1, 8.7 Правил внутрішнього трудового розпорядку, в результаті чого не має права на компенсацію в розмірі 2/3 від тарифної ставки.

Також, посилання ОСОБА_1 м. Херсон на неправомірну недоплату за простій після поновлення його на роботі на підставі рішення суду є необґрунтованим.

Оскільки, рішенням апеляційного суду Херсонської області від 16.11.2010 р. гр. ОСОБА_1 м. Херсон було поновлено на роботі, у зв'язку з тим, що позивач фактично погодився на роботу за новими умовами праці та весь час з моменту їх встановлення з 23.03.2009 р., працював згідно таких умов, а уточнення останніх в наказі від 20.08.2009 р. не є істотними умовами праці.

Отже, рішенням апеляційного суду Херсонської області від 16.11.2010 р. було встановлено факт прийняття ОСОБА_1 м. Херсон нових умов праці з переходом на 0,4 ставки.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, що встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням викладеного, спростовуються доводи ОСОБА_1 м. Херсон про те, що його поновлено судом на повну ставку і йому Публічне акціонерне товариство „Херсонський завод карданних валів" м. Херсон з 2009 р. повинно виплачувати заробітну плату з розрахунку повної ставки, у зв'язку з чим вимоги позивача щодо стягнення недоплаченої заробітної плати є безпідставними.

Крім того,в матеріалах справи наявні копії рішень Комсомольського районного суду м. Херсона від 16.05.2014 р. по справі № 667/2191/14-ц, від 16.05.2014 р. по справі № 667/2184/14-ц, від 26.03.2014 р. по справі № 667/1538/14-ц, якими встановлено, що працівникам Публічного акціонерного товариства „Херсонський завод карданних валів" м. Херсон не чинилась перешкоди у відвідуванні підприємства під час простою.

Проте, ОСОБА_1 м. Херсон, у розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не надав суду доказів на підтвердження того, що протягом усього часу, який він вважає простоєм, він знаходився на робочому місці та того, що йому чинились перешкоди у доступі до робочого місця.

Отже, з урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про:

- стягнення з відповідача заробітної плати за простій з 01 березня по 31 грудня 2009 р. в сумі 4139,75 грн.;

- стягнення з відповідача заробітної плати за переробку у серпні 2009 р. в сумі 224,64 грн.;

- зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за час відпустки у серпні - вересні 2009р. з урахуванням оплати простою;

- стягнення з відповідача заробітної плати за простій у 2011 р. в сумі 4882,60 грн.;

- зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за час відпустки у квітні - травні 2011р. з урахуванням оплати простою;

- стягнення з відповідача заробітної плати за простій у 2012 р. в сумі 5 399,66 грн.;

- зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за час відпустки у липні - серпні 2012 р. з урахуванням оплати простою;

- стягнення з відповідача заробітної плати за простій у 2013 р. в сумі 12 065, 83 грн.;

- стягнення з відповідача заробітної плати за простій з 01.01.2014 р. по 22.10. 2014 р. в сумі 12 239,26 грн.;

- зобов'язання відповідача виплатити компенсацію за затримку заробітної плати ( за час простоїв);

- стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 22.10.2014 р. по 19.12.2014 р.;

Щодо інших позовних вимог, суду апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, приписами ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України встановлено компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ, згідно з якою суди (загальної юрисдикції) розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (зі змінами та доповненнями) встановлено, що у будь-якому разі, безпосередньо в районних (міських) народних судах розглядаються заяви звільнених працівників про поновлення на роботі незалежно від підстави припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причин звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи.

Проте, ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначає підвідомчість, підсудність, підстави для порушення провадження у справі про банкрутство.

Наведеною статтею встановлено, що справи про банкрутство підвідомчі господарським судам і розглядаються ними за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або місцем проживання боржника - фізичної особи.

Відповідно до п. 4 наведеної статті суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

З аналізу викладеного вбачається, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство юридичної особи, у обов'язковому порядку розглядає спори про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі не усіх працівників, а лише посадових та службових осіб боржника.

Відповідно до ст. 364 Кримінального кодексу України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

При цьому для вирішення питання щодо визначення поняття "посадова особа" необхідно виходити з правозастосовної практики, яка зазначає, що головним критерієм віднесення особи до кола посадових осіб є наявність в неї організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій.

В свою чергу, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року N 5 "Про судову практику у справах про хабарництво", організаційно - розпорядчими обов'язками є обов'язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

У той же час під адміністративно - господарськими обов'язками розуміються обов'язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Отже, з наведено вбачається, що ОСОБА_1 м. Херсон не наділений повноваженнями наданими законодавцем як службовій так і посадовій особі.

Враховуючи викладене, господарському суду не підвідомчі спори про поновлення на роботі усіх працівників, окрім посадових та службових осіб, до складу яких ОСОБА_1 м. Херсон - машиніст компресорних установок 4 розряду енергосилового участку, не відновиться.

З тих же підстав господарському суду не надано право розглядати спори стосовно вимог про:

- визнання працюючим на повну ставку;

- зобов'язання відповідача сплатити внески до Пенсійного Фонду України;

- зобов'язання відповідача подати уточнені звіти до Пенсійного Фонду України;

- визнання незаконним та скасування наказу від 17.05.2013 р. № 97 "Про режим робот з липня 2013р." ;

- визнання незаконним та скасування наказу від 22.10.2014 р. № 82-к про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити на роботі на посаді машиніста компресорних установок ;

- зобов'язання відповідача сплатити внески до Пенсійного Фонду України;

- зобов'язання відповідача подати звіти до Пенсійного Фонду України для підтвердження повноти трудового стажу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, зазначає, що місцевим господарським судом, оскаржуване рішення прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 85, 91, 99, 101-106 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Херсонської області від 26.02.2015 р. по справі № 923/1875/14 - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 м. Херсон - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до вимог ст.105 ГПК України може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 25.05.2015 р.

Головуючий суддя : Л.В. Лавриненко

Судді: В.Т. Пироговський

І.Г. Філінюк