ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2015 р. Справа № 914/106/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-тепловодосервіс"с.Старичі Яворівського району Львівської області

на рішення господарського суду Львівської області від 23.02.2015 р.

у справі № 914/106/15

за позовом: публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-тепловодосервіс"с.Старичі Яворівського району Львівської області

про стягнення 459 359,01 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Данилевський О.М. - за довіреністю №14-89 від 18.04.2014 р.

від відповідача: Гелемей Ю.М. - за довіреністю № 31/03/2015 від 31.03.15р.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 23.02.2015 р. (суддя О.І. Щигельська) позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Тепловодосервіс» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 67 881,93грн. пені, 26 420,62грн. 3% річних, 108 632,25грн. індексу інфляції та 4 058,70грн. судового збору. При цьому, відмовлено у задоволенні клопотання про зменшення розміру нарахованої позивачем до стягнення пені на підставі п.3 ч.1 ст.83 ГПК України та ч.3 ст.551 ЦК України.

Позивачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийняти нове, яким зменшити розмір штрафних санкцій на 75%. В своїй апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги тяжкий матеріальний стан підприємства, а також подану довідку про прострочення платежів за отримані послуги з теплопостачання та постачання гарячої води бюджетних установ, внаслідок чого, відповідач не міг своєчасно оплачувати платежі за договором купівлі-продажу природного газу.

Відповідачем подано також клопотання про долучення додаткових доказів в порядку ст.101 ГПК України, а саме: договори про надання послуг певним бюджетним організаціям. Відповідач зазначає, що вказані договори не могли бути долучені в суді першої інстанції, оскільки такі були втрачені і лише станом на даний час після відновлення своїх екземплярів договорів, має можливість їх подати.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує відсутністю виняткових обставин у відповідача для зменшення розміру штрафних санкцій. Крім того, позивач посилається на те, що зменшення судом розміру штрафних санкцій спричиняє позивачу значні збитки.

В судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення частковому скасуванню, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець за договором, позивач по справі) та товариством з обмеженою відповідальністю «Енергія-Тепловодосервіс» (покупець за договором, відповідач по справі) укладено договір №13/2843-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р.

Відповідно до п.п.1.1, 3.3, 6.1 вказаного договору, продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом УКТ ЗЕД 277 21 00 00, а покупець - прийняти та оплатити цей природній газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» поставлено Українській академії друкарства природнього газу за період з січня по грудень 2013 року на суму 942142,20грн., що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими їх печатками актами приймання-передачі природного газу за вказаний період.

Зважаючи на те, що ТОВ «Енергія-Тепловодосервіс» порушено встановлений договором порядок сплати за отриманий газ, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду із позовом про стягнення 256424,21грн. основного боргу, 67881,93грн. пені, 26420,62грн. 3% річних та 108632,25грн. індексу інфляції.

При прийнятті постанови судова колегія виходила з наступного.

Відповідно до ст. 193, 265 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст.ст.655,692 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Разом з тим, як підтверджується матеріалами справи, при проведенні розрахунку суми основного боргу позивачем не враховано оплату на суму 256 424,22грн., здійснену відповідачем та проведену Управлінням Державної казначейської служби України в Яворівському районі Львівської області 22.12.2014р.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що оскільки сума основного боргу погашена до моменту подання позовної заяви до суду, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 256424,21грн. основного боргу необхідно відмовити.

Згідно ст. ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Як вбачається з розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, позивач нарахував відповідачу 26420,62грн. 3% річних та 108632,25грн. індексу інфляції за період з лютого 2013 року по жовтень 2014 року.

Львівський апеляційний господарський суд, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про їх обґрунтованість.

Щодо стягнення пені, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 193, 230 ГК України, порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6.1 вказаного договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню на загальну суму 67 881,93 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в процесі розгляду справи в суді першої інстанції, просив суд зменшити розмір пені або їх скасувати у зв'язку зі складним фінансовим становищем, а також наявною заборгованістю бюджетних організацій за теплопостачання та постачання води перед відповідачем, на підтвердження чого, подав суду відповідну довідку та фінансовий звіт підприємства станом на 30.09.2014 р.

Однак, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вказаного клопотання повністю, з огляду на відсутність доказів на підтвердження вжиття ТОВ «Енергія-Тепловодосервіс» заходів до своєчасного виконання зобов'язання, та зважаючи на те, що позивач, як гарантований постачальник природнього газу, законодавчо зобов'язаний постачати природній газ незалежно від свого фінансового становища.

При цьому, місцевий господарський суд, з чим погоджується колегія суддів, зазначив, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом з тим, щодо відмови у задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 ГК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи та поданих пояснень відповідача, газ, який постачався за договором використовувався відповідачем для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, населенням та іншими установами, заборгованість яких за спожиту теплову енергію та надані послуги підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про заборгованість окремих бюджетних організацій за січень-листопад 2014 року, а також фінансовий звіт станом на 30.09.2014 р. (а.с.93-94), що також є підтвердженням того факту, що в діях відповідача відсутній будь-який умисел щодо несплати заборгованості.

Крім цього, відповідачем подано додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких, на вимогу суду апеляційної інстанції, роз'яснює, що поданий в суді першої інстанції Фінансовий звіт підприємства підтверджує фінансові результати за 9 місяців 2014 року, тобто підтверджує обставини, викладені у клопотанні про зменшення розміру пені. Відповідач також зазначає, що у статті «Чистий прибуток (збиток)» відображається чистий прибуток або чистий збиток - різниця між сумою фінансового результату до оподаткування і сумою витрат з податку на прибуток. Таким чином відповідач зазнав у перших трьох кварталах 2014 р. збитків у сумі 2 541 500, 00 грн.

Відповідно до п. 1 ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Таким чином, майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки, що необґрунтовано не враховано судом першої інстанції.

А тому, враховуючи принцип справедливості та розумності та інтереси обох сторін, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне зменшити розмір суми штрафу та пені, яка підлягає до стягнення з відповідача на 50% та стягнути 33 940,96 грн. пені.

Щодо можливості зменшення штрафу та пені на 50 %, тим самим врахування інтересів як позивача та відповідача, вказує і Вищий господарський суд України у своїх постановах: від 23.04.2014 р. у справі №912/1485/13, від 04.06.2014 р. у справі №917/2512/13, від 05.06.2014 р. у справі №904/4883/13, а також у справі №914/4671/13 від 18.09.2014 р. між тими ж сторонами з аналогічними вимогами, проте за інший період.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення суду необхідно скасувати частково, в цій частині прийняти нове рішення, яким зменшити розмір пені, яка підлягає до стягнення з відповідача на 50% та відповідно стягнути 33 940,96грн. пені. В решті позовних вимог рішення місцевого суду необхідно залишити без змін.

При скасуванні рішення суду проводиться новий розподіл судових витрат на підставі ст.49 ГПК України. Враховуючи те, що апеляційну скаргу задоволено частково, а також те, що мінімальна ставка судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції становить 913, 50 грн., то з позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 913, 50грн.

Окрім цього, судова колегія зазначає, що у зв'язку з помилковим прийняттям до провадження апеляційної скарги б/н від 03.03.2015 р. (вх.№ЛАГС 01-05/1072/15 від 05.03.2015 р.), апелянта було зобов'язано доплатити судовий збір у розмірі 1 420, 35 грн., який було доплачено у розмірі 1 014,68 грн. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.04.2015 р. провадження по даній апеляційній скарзі припинено, а тому, апелянту необхідно повернути 710, 18 грн. зайво сплаченого судового збору, оригінал квитанції про сплату якого, знаходиться в матеріалах справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 23.02.2015 р. у справі

№ 914/106/15 скасувати в частині стягнення пені у сумі 67 881,93 грн. В цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути 33 940,96 грн. пені.

В решті рішення залишити без змін.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Тепловодосервіс» (Львівська область, Яворівський район, с.Старичі, вул.Шевченка, буд.23, ) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601 м.Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідент. код 20077720) 33 940,96 грн. пені, 26 420,62грн. 3% річних, 108 632,25грн. індексу інфляції.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Тепловодосервіс» (Львівська область, Яворівський район, с.Старичі, вул.Шевченка, буд.23, ) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601 м.Київ, вул.Б. Хмельницького, 6, ідент. код 20077720) судовий збір у розмірі 3 379, 88 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

5. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601 м.Київ, вул.Б. Хмельницького, 6, ідент. код 20077720) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Тепловодосервіс» (Львівська область, Яворівський район, с.Старичі, вул.Шевченка, буд.23, ) судовий збір у розмірі 913,50 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. Повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Тепловодосервіс» (Львівська область, Яворівський район, с.Старичі, вул.Шевченка, буд.23, ) 710, 18 грн. зайвосплаченого судового збору.

Господарському суду Львівської області видати накази на виконання даної постанови.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

8. Матеріали справи скеровуються в господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.05.2015 р.

Головуючий-суддя Матущак О.І.

Судді Дубник О.П.

Скрипчук О.С.