КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2015 р. Справа№ 911/4714/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участі представників:

від позивача: Горбуненко С.В. - за дов.

від відповідача: Стукаленко О.Т. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету

на рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2014

у справі № 911/4714/14 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аванхімікл»

до Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету

про стягнення 365 502,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аванхімікл» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду Київської області із позовом до Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету (далі, відповідач) про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 365 502,72 грн., з яких 337 560,50 грн. - основний борг, 6 858,36 грн. - 3 % річних та 21 083,86 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань з оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.12.2014 у справі № 911/4714/14 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем жодними доказами не спростовано.

Присуджено до стягнення з Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аванхімікл» 337 560, 50 грн. основної заборгованості, 6 858, 36 грн. 3 % річних, 21 083, 86 грн. інфляційних втрат та 7 310, 05 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Маслівський аграрний технікум ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2014 у справі № 911/4714/14 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом були порушені процесуальні норми при розгляді справи, а саме прийнято рішення за відсутності його представника.

Також, скаржник наголосив на тому, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами факт поставки товару відповідачеві. Так, позивачем, зокрема, не надано супроводжувальних документів про відповідність якості товару умовам ДСТУ та іншим нормативним актам.

На думку апелянта, суд, без пояснень відповідача, безпідставно визначив, що підписи на видаткових накладних належать повноважним представникам сторін. Всі видаткові накладні за твердженнями скаржника не підписані посадовою особою відповідача. Ні прізвища, хто підписав, ні номера довіреності в цих документах не зазначено.

Крім того, відсутність перерахованих грошових коштів відповідачем позивачу за спірними видатковими накладними не є підтвердженням наявності заборгованості.

Як зазначає апелянт, підписання покупцем видаткової накладної не є підставою виникнення обов'язку у відповідача щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І. та Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2015 (головуючий суддя Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І. та Шапран В.В.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 10.02.2015.

02.02.2015 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

10.02.2015 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про витребування у відповідача письмових доказів, а саме, амбарних книг за 2012 рік, актів внесення міндобрив та актів списання насіння та витребування у Миронівської ОДПІ «перегляд результатів співставлення» на контрагентах (ТОВ «Аванхімікл» та БНАУ) за травень 2012 року.

У судовому засіданні, призначеному на 10.02.2015, судом було оголошено перерву до 12.03.2015.

13.02.2015 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського уточнення до клопотання про витребування письмових доказів, у якому окрім документів, вказаних у клопотанні від 10.02.2015, просив витребувати у Миронівської ОДПІ податкову декларацію по ПДВ за травень 2012 року та реєстр виданих та отриманих податкових накладних за травень 2012 року.

Представник позивача у судове засідання 12.03.2015 не з'явився.

У судовому засіданні 12.03.2015 відповідачем було подане клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 строк вирішення спору продовжено, а розгляд справи відкладено на 31.03.2015.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді Андрієнка В.В. у відпустці, розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 № 09-52/368/15 призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 апеляційну скаргу Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету прийнято до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І., розгляд справи призначено на 21.04.2015.

09.04.2015 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Також, 09.04.2015 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових документів, а саме, підписаного акту звірки взаємних розрахунків, копії листа № 21-16/219 від 13.02.2015 Кагарлицької об'єднаної державної фінансової інспекції, копії довідки зустрічної звірки.

Колегія суддів ухвалила долучити вказані документи до матеріалів справи з підстав, які будуть викладені у мотивувальній частині постанови.

У задоволенні клопотань позивача про витребування доказів, поданих до суду 10.02.2015 та 13.02.2015, колегією суддів відмовлено з огляду на достатність наявних у матеріалах справи доказів для прийняття рішення по суті.

У судовому засіданні 21.04.2015 відповідач заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому часу на представлення до суду доказів в обґрунтування своїх заперечень на позовну заяву, а саме акту ревізії, проведеної на підприємстві відповідача.

Колегія суддів задовольнила клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та оголосила перерву у судовому засіданні до 21.05.2015.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.05.2015 заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що він наразі не може надати суду акт перевірки, проведеної на його підприємстві.

Представник позивача проти задоволення вказаного клопотання відповідача заперечував.

Колегія суддів, враховуючи доказове наповнення матеріалів справи та з огляду на те, що відповідачу надавався час для представлення до суду доказів на підтвердження своєї правової позиції, ухвалила відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів, викладених у апеляційній скарзі заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванхімікл» (постачальник) та Маслівським аграрним техніком ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету (покупець) укладено договори про закупівлю товарів за державні кошти від 22.05.2012 (далі, Договір-1; том 1, а.с. 13-14) та від 24.05.2012 № 23 (далі, Договір-2; том 1, а.с. 11-12, далі, разом - Договори) відповідно до умов яких постачальник зобов'язується у 2012 році поставити покупцеві товари, зазначені в рахунках, накладних, а покупець - прийняти і оплатити такі товари (пункти 1.1. Договорів).

Відповідно до пунктів 1.2. Договорів, найменування товару за Договором-1 - насіння масляничних культур: соя, соняшник, за Договором-2 - насіння ячменю.

Ціна Договору-1 становить 98 622,00 грн., з ПДВ. (пункт 3.1. Договору-1).

Ціна Договору-2 становить 23 250,00 грн., з ПДВ. (пункт 3.1. Договору-2).

Відповідно до пунктів 2.1. Договорів постачальник повинен передати (поставити) покупцеві товар, якість якого відповідає умовам ДСТУ, інших нормативних актів.

Згідно з пунктами 4.1. Договорів, за поставлений товар замовник перераховує 30 % вартості як попередня оплата, 70 % - до 01.09.2012.

Договори набирають чинності з 10 квітня 2012 року і діють до 31 грудня 2012 року (пункти 10.1. Договорів).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач на виконання умов Договорів, поставив відповідачу товар, що підтверджується наданими в матеріали справи видатковими накладними від 22.05.2012 № РН-0000091 на суму 98 622,00 грн. (том 1, а.с. 16) та від 24.05.2012 № РН-0000100 на суму 23 250,00 грн. (том 1, а.с. 15), що підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплених печатками сторін, а відповідач вказаний товар отримав.

Також, позивачем відповідачеві було поставлено товар на суму 215 688,50 грн., що підтверджується наданими до матеріалів справи видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені їх печатками: від 19.05.2012 № РН-0000088 на суму 40 008,50 грн., від 22.05.2012 № РН-0000093 на суму 143 424,00 грн. та від 22.05.2012 № РН-0000092 на суму 32 256,00 грн., а відповідачем вказаний товар отримано.

Згідно частини 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до частини 1 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Водночас, відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Також, згідно з частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Зважаючи на те, що у погоджених сторонами видаткових накладних від 19.05.2012 № РН-0000088 на суму 40 008,50 грн., від 22.05.2012 № РН-0000093 на суму 143 424,00 грн. та від 22.05.2012 № РН-0000092 на суму 32 256,00 грн. визначено найменування, кількість, ціну товару, суд дійшов висновку про погодження сторонами істотних умов договору купівлі-продажу у спірних правовідносинах та укладення між сторонами договорів купівлі-продажу в простій письмовій формі.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положенням частини 3 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Матеріали справи свідчать про належне виконання позивачем своїх зобов'язань, зокрема про поставку товару відповідачу на загальну суму 337 560,50 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

Поставлений позивачем товар відповідачем оплачений не був.

У зв'язку з цим, 11.07.2014 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 1 від 10.07.2014 (том 1, а.с. 24), у якій позивач просив відповідача у семиденний термін сплатити йому 337 560,50 грн. заборгованості за поставлений товар та попередив відповідача, що у випадку неоплати змушений буде стягувати заборгованість у судовому порядку із нарахуванням штрафних санкцій.

Зазначена претензія була отримана відповідачем 15.07.2014, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (том 1, а.с. 32).

Жодних заперечень та відповідей на вказану претензію від відповідача позивачу не надходило. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Доказів на підтвердження погашення існуючої заборгованості відповідач суду не надав.

Посилання відповідача на те, що підписання покупцем видаткової накладної не є підставою виникнення обов'язку у відповідача щодо здійснення розрахунків за отриманий товар не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

З наявних у матеріалах справи видаткових накладних вбачається, що зі сторони відповідача товар був отриманий, що підтверджується підписами на накладних, завірених печаткою Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету.

При цьому, слід зазначити, що вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як «інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції» лише альтернативно такому обов'язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні висновки містяться у постановах Вищого господарського суду України від 09.04.2013 у справі № 5023/5085/12.

Крім того, відповідно до пункту 64 Постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998 «Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію», яка є обов'язковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство. Згідно пункту 65 вказаної постанови, особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Виходячи з вищезазначеного, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства, призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Таким чином, відповідач, як суб'єкт підприємницької діяльності, несе повну відповідальність за законність використання його печатки, в тому числі за засвідчення видаткових накладних.

При цьому колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі скаржника.

Таким чином, відтиск штампів та печаток підприємства, наявний, зокрема, на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку - прийнятті товару).

З огляду на зазначені норми права, дослідивши видаткові накладні, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Отже, наявні у матеріалах справи видаткові накладні є первинними документами бухгалтерського обліку, що підтверджують існування між сторонами спору зобов'язальних правовідносин, виконання позивачем зобов'язань з поставки товару.

Також, колегія суддів зазначає, що передача (прийняття) матеріальних цінностей без довіреності є порушенням ведення бухгалтерського обліку і тягне за собою відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення, але не є достатньою обставиною, що заперечує факт передачі/повернення або прийняття товарів (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15.07.2014 у справі № 904/7908/13).

На підтвердження позовних вимог, позивачем також надано в матеріали справи копії податкових накладних (том 1, а.с. 150-159), що складені ним на господарські операції з поставок товару за спірними видатковими накладними.

Податкові накладні, що надані позивачем, складено у період дії Податкового кодексу України, відповідно до пунктів 201.1, 201.4., 201.6., 201.7. статті 201 якого платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Зважаючи на викладене, колегією суддів оцінюються податкові накладні, що складені позивачем, як докази того, що позивачем відображені господарські операції за спірними видатковими накладними у своїх податкових зобов'язаннях.

Також на підтвердження наявності заборгованості до матеріалів справи надано виписки по особовому рахунку з банківської установи, в якій відкрито поточний рахунок позивача, що скріплені відбитком печатки банку, за період з 01.05.2012 до 18.11.2014, відповідно до яких судом встановлено відсутність перерахувань грошових коштів відповідачем позивачу за спірними видатковими накладними.

Крім того, позивачем до позовної заяви був доданий Акт звірки взаєморозрахунків (том 1, а.с. 23) по накладним від 19.05.2012 № РН-0000088, від 22.05.2012 № РН-0000093, від 22.05.2012 № РН-0000092, від 22.05.2012 № РН-0000091 та від 24.05.2012 № РН-0000100, підписаний зі сторони позивача, згідно якого станом на 30.06.2014 заборгованість відповідача перед позивачем становить 337 560,50 грн.

Водночас, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивачем було додано до матеріалів справи підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств Акт звірки взаєморозрахунків, згідно якого станом на 31.12.2013 заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений згідно спірних накладних товар становить 337 560,50 грн. Даний акт підписано відповідачем без будь-яких зауважень.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Колегія суддів, враховуючи те, що наданий до суду апеляційної інстанції Акт звірки взаєморозрахунків, підписаний обома сторонами, не впливає на висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову, а є лише додатковим підтвердженням наявності у відповідача заборгованості перед позивачем у заявленому останнім розмірі, долучила його до матеріалів справи.

Крім того, позивачем до клопотання про приєдання до матеріалів справи доказів, поданого 09.04.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, було додано довідку Кагарлицької об'єднаної державної фінансової інспекції від 30.03.2015 № 21-11/25-з щодо зустрічної звірки в ТОВ «Аванхімікл» стосовно документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювались з відповідачем за період з 01.01.2012 по 01.03.2015. Згідно вказаної довідки станом на 30.01.2015 на момент проведення зустрічної звірки за даними бухгалтерського обліку товариства перед Маслівським технікумом рахується дебіторська заборгованість в сумі 337 560,50 грн. Враховуючи те, що зазначена довідка була отримана позивачем вже після прийняття рішення судом першої інстанції, колегія суддів ухвалила долучити її до матеріалів справи у якості додаткового доказу.

У апеляційній скарзі відповідач також наголосив на тому, що у нього відсутній обов'язок сплачувати позивачу заявлені до стягнення кошти, оскільки постачальником не було надано йому супроводжувальних документів про відповідність якості товару умовам ДСТУ та іншим нормативним актам.

Зазначені твердження скаржника є безпідставними, оскільки жодного акту про відсутність документів, підтверджуючих якість товару відповідачем за участю представника позивача складено не було, що свідчить про необгрунтованість доводів відповідача з цього приводу. Будь-яких доказів на підтвердження невідповідності поставленого товару вимогам щодо його якості відповідачем суду не надано. В той же час, як уже зазначалося вище, видаткові накладні про приймання товару та акт звірки взаємних розрахунків підписані уповноваженим представником відповідача без жодних зауважень.

Як уже зазначалося вище, відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо інше не передбачено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов Договорів, остаточний строк оплати товару, що поставлений за Договорами - до 01.09.2012.

Отже, строк виконання грошового зобов'язання відповідача за видатковими накладними від 22.05.2012 № РН-0000091 на суму 98 622,00 грн. та від 24.05.2012 № РН-0000100 на суму 23 250,00 грн. сплинув 02.09.2012.

Згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За результатами розгляду матеріалів справи, з'ясування всіх обставин справи в їх сукупності та з урахуванням вимог чинного законодавства, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про застосування до правовідносин з поставки товару за видатковими накладними, за якими поставлено товар не в межах правовідносин за Договорами, норм цивільного законодавства у частині співвідношення з частиною 2 статті 530 статті 692 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього і положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Таким чином, факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, у зв'язку з чим колегія суддів вважає висновки Господарського суду міста Києва щодо стягнення з відповідача 337 560,50 грн. основного боргу обґрунтованими.

Сплату вказаної суми заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 6 858,36 грн. 3 % річних та 21 083,86 грн. інфляційних втрат.

Стосовно цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи доведеність порушення відповідачем своїх зобов'язань з оплати поставленого товару, колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, вважає його арифметично вірним та погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Аванхімікл» про стягнення з Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету 6 858,36 грн. 3 % річних та 21 083,86 грн. інфляційних втрат.

Твердження відповідача стосовно того, що рішення було прийняте за відсутності його представника, чим порушено його процесуальні права, є безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2014 порушено провадження у справі № 911/4741/14, розгляд справи призначено на 25.11.2014. Факт отримання відповідачем вказаної ухвали підтверджується поштовим повідомленням, наявним у матеріалах справи (том 1, а.с. 4).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі № 911/4741/14 за клопотання відповідача розгляд справи було відкладено на 09.12.2014.

У судове засідання, призначене на 09.12.2014, відповідач знову не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Як вбачається із матеріалів справи, копія ухвали Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі № 911/4741/14 надсилалася відповідачу, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Крім того, із наявного у матеріалах справи повідомлення про вручення ухвали Господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі № 911/4741/14 вбачається, що вказаний процесуальний документ був отриманий відповідачем 02.12.2014 (том 1, а.с. 168).

Таким чином, відповідач у передбаченому законом порядку повідомлявся судом першої інстанції про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, розгляд справи відкладався для надання можливості відповідачу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Однак, відповідач у судові засідання не з'являвся, вимоги ухвал суду не виконував, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав.

Згідно статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це їх право, а не обов'язок, справа може розглядатися без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, неявка відповідача у судове засідання не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідачем у апеляційній скарзі не наведено будь-яких доказів, які б спростовували наведені у рішенні суду обставини.

Також, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25.01.2006 № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х. Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету на рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2014 у справі № 911/4714/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2014 у справі № 911/4714/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/4714/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко