номер провадження справи 33/66/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015 Справа № 908/1978/15-г

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Мотор-Банк» (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудивників, буд. 54-Б)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сардіс XXI» (69091, м. Запоріжжя, вул. Тбіліська, буд. 17, кв. 48)

про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: Петров Г.М., довіреність № 159/14 від 10.12.2014р.;

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Мотор-Банк» звернулось в господарський суд Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сардіс XXI» про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № Z-70/10 від 23.12.2010р., посвідченого 23.12.2010р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. за р. № 3320, а саме: будівлю комплексного лісоскладу інв. № 02302 (літ. Б), загальною площею 844,4 кв.м, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Скворцова, буд. 232 «Б», що належить на праві власності ТОВ «Сардіс XXI», шляхом визнання права власності за ПАТ «Мотор-Банк» в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № К-30/10 від 23.12.2010р. у розмірі 111730,00 грн.; визнання за ПАТ «Мотор-Банк» права власності на нерухоме майно - будівлю комплексного лісоскладу інв. №02302 (літ. Б), загальною площею 844,4 кв.м, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Скворцова, буд. 232 «б».

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як позичальник, неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № К-30/10 від 23.12.2010р., внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 825059,14 грн. У зв'язку з цим, ставиться вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за позивачем, згідно іпотечного договору №Z-70/10 від 23.12.2010р., укладеного між сторонами в забезпечення виконання умов кредитного договору.

Позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст.ст. 509, 526, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 35 Закону України «Про іпотеку».

26.03.2015 р. відповідно до ч. 3 ст. 2-1 ГПК України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р., справу № 908/1978/15-г призначено судді Мірошниченку М.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.03.2015р. порушено провадження у справі № 908/1978/15-г, розгляд якої призначено на 21.04.2015р.

В судовому засіданні 21.04.2015р. представник позивача підтримав доводи, викладені в позовній заяві. Відповідач вимоги суду, викладені в ухвалі від 26.03.2015р. щодо надання письмового відзиву та витребуваних судом документів не виконав, процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.04.2015р. розгляд справи № 908/1978/15-г на підставі ст.77 ГПК України було відкладено на 26.05.2015р. Судом зобов'язано сторони надати необхядні докази.

В судовому засіданні 26.05.2015р. представник позивача підтримав доводи, викладені в позовній заяві та письмових поясненнях. Відповідач повторно не виконав вимог суду, викладених в ухвалі від 21.04.2015р. щодо надання письмового відзиву та витребуваних судом документів, процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до п.п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.201 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 25.05.2015 р. місцезнаходження ТОВ «Сардіс XXI» визначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за адресою: 69091, м. Запоріжжя, вул. Тбіліська, буд. 17, кв. 48.

Саме на вказану адресу відповідачу направлялися ухвала господарського суду від 26.03.2015 р. про порушення провадження у справі № 908/1978/15-г і призначення її до розгляду на 21.04.2015р. та ухвала від 21.04.2015р. про відкладення розгляду справи на 26.05.2015р.

За таких обставин, відповідач є повідомленим належним чином про час і місце судового розгляду справи.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, враховуючи обмеженість розгляду справи визначеним законом процесуальним строком, суд визнав за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутності відповідача.

За письмовим клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 26.05.2015 р. справу розглянуто по суті спору; прийнято та оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як випливає з матеріалів справи, 23.12.2010р. між ПАТ «Мотор-Банк» (кредитор) і ТОВ «Сардіс XXI» (позичальник) був укладений кредитний договір № К-30/10, згідно з п.1.1 якого кредитор надає позичальнику грошові кошти у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії у розмірі 1100000,00 грн. на умовах цільового використання, забезпеченості, строковості, платності, зворотності та інших умов, викладених в цьому договорі.

Кредит надається строком користування до 22.12.2011р. (включно), та повертається позичальником згідно графіку погашення, викладеному в додатку № 1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною (п.2.1 кредитного договору).

За користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти в розмірі 20% річних. Розмір процентів є базовим і може бути змінений (зменшений або збільшений) сторонами в порядку і на умовах, встановлених цим договором (п.3.1 кредитного договору).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № К-30/10 від 23.12.2010р. між ПАТ «Мотор-Банк» (іпотекодержатель) і ТОВ «Сардіс XXI» (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір №Z-70/10 від 23.12.2010р., за змістом якого іпотекою забезпечуються всі вимоги іпотекодержателя, що випливають із кредитного договору (з усіма чинними додатками, додатковими угодами до нього, які є невід'ємними частинами) (п.1.1 іпотечного договору).

Предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: будівля комплексного лісоскладу, інв. № 02302 (літ. Б), що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Скворцова, буд. 232 «б», загальною площею 844,4 кв.м., розташована на земельній ділянці площею 22328,00 кв.м (п.1.3 іпотечного договору).

У разі невиконання іпотекодавцем кредитного договору та/або цього договору іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця (п.2.1.4 іпотечного договору).

Іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити в повному обсязі вимоги, що випливають із кредитного договору на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, неустойку, пеню та будь-яке збільшення суми заборгованості боржника за умовами кредитного договору, Цивільного кодексу України; витрати, пов'язані з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрати на утримання, збереження предмета іпотеки та страхування предмета іпотеки, а також інші збитки, завдані порушенням основного зобов'язання чи умов цього договору (п.2.1.5 іпотечного договору).

Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов'язання (у т.ч. й щодо сплати будь-яких платежів, які повинні здійснюватися відповідно до кредитного договору), забезпеченого іпотекою за цим договором, воно не буде виконане та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, цим договором та кредитним договором (п.2.1.12 іпотечного договору).

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в п.5.3 цього договору, або будь-яким іншим чином відповідно до законодавства України, чинного на дату звернення стягнення, за вибором іпотекодержателя (п.5.2 іпотечного договору).

Звернення стягнення іпотекодержаелем на предмет іпотеки, що не є державним майном, та задоволення вимог може здійснюватися у будь-який спосіб, на вибір іпотекодержателя, у т.ч. іпотекодержатель набуває у власність та реєструє за собою предмет іпотеки, при цьому повідомляє про це іпотекодавця шляхом направлення йому повідомлення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованої дати звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Укладанням цього договору іпотекодавець беззастережно засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (п.п. «а» п.5.3 іпотечного договору).

Право власності відповідача на передане в іпотеку нерухоме майно підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 12.07.2010р., Витягом з Державного реєстру правочинів від 12.07.2010р., Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.07.2010р.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що спірні правовідносини сторін врегульовані кредитним договором № К-30/10 від 23.12.2010р. та іпотечним договором № Z-70/10 від 23.12.2010р.

Видача позивачем відповідачу за кредитним договором №К-30/10 від 23.12.2010р. кредитних коштів у розмірі 1100000,00 грн. підтверджується меморіальним ордером № 24735 від 23.12.2010р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.12.2011р. у справі № 8/5009/6102/11 стягнуто з ТОВ «Сардіс XXI» на користь ПАТ «Мотор-Банк» суму 553965,06 грн. заборгованості за простроченою часткою кредиту, 11527,19 грн. пені та судові витрати.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.03.2014р. у справі № 908/205/14 стягнуто з ТОВ «Сардіс XXI» на користь ПАТ «Мотор-Банк» суму 229855,66 грн. заборгованості за процентами, 49124,50 грн. пені та судові витрати.

Вказаними судовими рішеннями встановлені факти неналежного виконання з боку позичальника своїх договірних зобов'язань за кредитним договором №К-30/10 від 23.12.2010р. щодо своєчасного повернення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обставини, встановлені в ході розгляду справ № 8/5009/6102/11 і № 908/205/14, звільнені від доказування під час розгляду справи № 908/1978/15-г, про що свідчить ст.35 ГПК України.

Вищевказані судові рішення відповідачем не виконані, що підтверджується матеріалами виконавчих проваджень, які надані позивачем до справи. Зокрема факт невиконання судових рішень підтверджується засвідченими копіями: постанови Заводського ВДВС Запорізького МУЮ від 07.04.2015р. про повернення виконавчого документа стягувачу; Акту державного виконавця від 03.11.2014р. про відсутність майна; постанови Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ від 31.10.2013р. про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з відсутністю грошових коштів та майна боржника; постанови Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ від 03.09.2014р. про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з відсутністю грошових коштів та майна боржника, тощо.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем було лише сплачено 19413,27 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 47346 від 31.01.2012р. Решта суми заборгованості не погашена.

У відповідності зі ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України,зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічне положення закріплено в ст.193 ГК України.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.12 вищевказаного Закону, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 33 Закону «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 35 зазначеного Закону України закріплено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

В силу ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача була направлена вимога від 30.04.2013р. вих. №14/789 про усунення порушення, в якій ставилось питання про погашення заборгованості перед ПАТ «Мотор-Банк» за кредитним договором №К-30/10 від 23.12.2010р. в сумі 834632,86 грн. В цій же вимозі повідомлялось про те, що у випадку невиконання ТОВ «Сардіс XXI» зазначеної вимоги протягом 30 календарних днів з дня її отримання, ПАТ «Мтор-Банк» зверне стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №Z-70/10 від 23.12.2010р. шляхом реєстрації за собою та набуття у власність предмета іпотеки, а саме: нерухоме майно - будівлю комплексного лісоскладу інв. № 02302, зазначену в плані літ. «Б», загальною площею 844,4 кв.м, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Скворцова, 232 «б».

Вимога була отримана відповідачем 07.06.2013р., що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого відправлення. Проте, сума заборгованості відповідачем не погашена.

Згідно довідки ПАТ «Мотор-Банк» від 25.03.2015р. за № 14/428, рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.2011р. у справі № 8/5009/6102/11 та від 05.03.2014р. у справі № 908/205/14 в примусовому порядку виконані не були. 31.01.2012р. відповідачем було сплачено 19413,27 грн. заборгованості за частиною кредиту. Станом на 24.03.2015р. загальна заборгованість за кредитним договором №К-30/10 від 23.12.2010р. складає 825059,14 грн., у т.ч. 534551,79 грн. сума заборгованості за кредитом, 229855,66 грн. сума заборгованості за відсотками, 60651,69 грн. пені.

Згідно висновку про вартість майна, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Національна експертно-правова група», ринкова вартість будівлі лісоскладу (літ. Б), загальною площею 844,4 кв.м, розташована за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Скворцова, 232-б, станом на 17.03.2015р. склала суму 111730,00 грн. без урахування ПДВ.

Відповідно до п.п.4.4.2 постанови Пленуму ВГСУ від 24.11.2014р. №1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (частина третя статті 36 Закону України "Про іпотеку").

У разі встановлення у договорі такого способу звернення стягнення, як набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право звернутися до суду з відповідним позовом.

Крім того, вирішуючи спори про звернення стягнення на предмет іпотеки, господарські суди мають враховувати приписи статті 35 Закону України "Про іпотеку", якими передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Проте ненадіслання іпотекодержателем іпотекодавцю відповідної вимоги не виключає права іпотекодержателя на звернення до суду з відповідним позовом за захистом своїх порушених прав. Відсутність попереднього повідомлення іпотекодавця не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя статті 35 Закону України "Про іпотеку").

Згідно п.п.4.4.4 вищевказаної Постанови, у разі якщо право звернення стягнення на майно пов'язане з невиконанням зобов'язання, забезпеченого іпотекою, судам слід встановлювати загальний розмір вимог кредитора та виходити з того, що обов'язковою передумовою звернення стягнення на предмет іпотеки є встановлення судом факту невиконання основного зобов'язання.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання грошових сум шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно.

За змістом ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем було доведено у встановленому законом порядку факт неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо своєчасного і в повному обсязі повернення кредитних коштів. Відповідачем не доведено факту погашення суми заборгованості за кредитним договором і відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення суми заборгованості.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. Позов слід задовольнити.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 45, 49, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ

Позов задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № Z-70/10 від 23.12.2010р., посвідченого 23.12.2010р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. за р. № 3320, а саме: будівлю комплексного лісоскладу інв. № 02302 (літ. Б), загальною площею 844,4 кв.м, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Скворцова, буд. 232 «Б», що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Сардіс XXI» (69091, м. Запоріжжя, вул. Тбіліська, буд. 17, кв. 48, ) шляхом визнання на нього права власності за Публічним акціонерним товариством «Мотор-Банк» (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 54 «Б», ) в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № К-30/10 від 23.12.2010р. у розмірі 111730,00 грн. (сто одинадцять тисяч сімсот тридцять гривень 00 коп.).

Визнати за Публічним акціонерним товариством «Мотор-Банк» (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 54 «Б», ) право власності на нерухоме майно - будівлю комплексного лісоскладу інв. № 02302 (літ. Б), загальною площею 844,4 кв.м, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Скворцова, буд. 232 «Б».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сардіс XXI» (69091, м. Запоріжжя, вул. Тбіліська, буд. 17, кв. 48, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Мотор-Банк» (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 54 «Б», к/р 0 в Управлінні Національного банку України в Запорізькій області, МФО 313377, ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2234 (дві тисячі двісті тридцять чотири) грн. 60 коп. Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст.84 ГПК України 29.05.2015р.

Суддя М.В. Мірошниченко