РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2015Справа №910/4140/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Вімм-Білль-Данн Україна»

До Державного підприємства з питань провадження з відходами як вторинною сировиною «Укрресурси» Кабінету міністрів України

Про розірвання договору

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача Ульянова О.О., довіреність № 16/15 від 01.01.2015

від відповідача Холодар К.В., довіреність № 1 від 30.01.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічного акціонерного товариства «Вімм-Білль-Данн Україна» (далі - позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Державного підприємства з питань провадження з відходами як вторинною сировиною «Укрресурси» Кабінету міністрів України (далі - відповідач) про розірвання договору.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що підстави та умови, на яких було укладено договір № 11/1006-ВВ від 12.10.2010р. відпали, з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України № 470 від 17.09.2014р.

Ухвалою суду від 24.02.2015р. порушено провадження у справі № 910/4140/15-г та призначено розгляд на 03.04.2015 р.

31.03.2015р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

03.04.2015р. представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки не отримав позовних матеріалів, при цьому в матеріалах справи наявні всі докази направлення позову на адресу відповідача позивачем.

Суд відмовив представнику відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, з підстав на які посилався останній.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення по справі.

Суд відклав розгляд справи на 18.05.2015р., оскільки представник відповідача не підготувався до судового засідання.

18.05.2015р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов.

18.05.2015 представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Суд вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 р. №915 «Про впровадження системи збирання, заготівлі та утилізації відходів як вторинної сировини» і Додаток 4) між Державним підприємством з питань провадження з відходами як вторинною сировиною «Укрекоресурси» Кабінету Міністрів України (далі - відповідач ) та позивачем 12.10.2010 року було укладено договір №11/1006-ВВ «Про надання послуг збирання, заготівлі та утилізації використаних тари та пакувальних матеріалів» (далі Договір).

За вказаним договором відповідач надавав послуги з організації збирання, заготівлі та утилізації виготовленої тари і пакувальних матеріалів в об'ємі відповідно до норм утилізації використаних тари та пакувальних матеріалів, встановлених п.3. Постанови №915 КМУ України від 26.07.2001 р. (35%), а позивач в свою чергу сплачував за надання таких послуг за тарифами згідно п.2 Постанови №915 КМУ.

Згідно з п.4 Постанови №915 КМУ від 26.07.2001р. в редакції, що діяла на момент укладання договору, дія цієї постанови не поширювалась на тару і пакувальні матеріали експортної продукції, хліба, хлібобулочних виробів та молока, продукції гуманітарної і технічної допомоги.

Постановою КМУ від 17.09.2014 р. №470 «Про внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 2001 р. №915» були внесені зміни до п.4. Постанови №915 КМУ від 26.07.2001р., доповнивши його після слова «молока» словами «сирого, молочної сировини, молочних продуктів».

Таким чином, дія цієї Постанови 915 КМУ від 26.07.2001р. не поширюється на тару і пакувальні матеріали експортної продукції, хліба, хлібобулочних виробів та молока сирого, молочної сировини, молочних продуктів, продукції гуманітарної і технічної допомоги.

Постанова №470 КМУ від 17.09.2014р. набрала законної сили з 02.10.2014р., а договір укладався з відповідачем саме на виконання вимог Постанови 915 КМУ України, про зазначено в преамбулі та п.1.1 Договору.

Позовні вимоги позивача обгрунитовані тим, що оскільки позивач є виробником молочних продуктів, то з моменту прийняття вказаних змін у законодавстві у позивача, на його думку, відпали підстави які б зобов'язували позивача виконувати постанову КМУ №915 від 26.07.2001р. та мати договірні відносини з відповідачем, щодо організації збирання, заготівлі та утилізації використаних тари та пакувальних матеріалів. При цьому позивач наголошував на тому, що зміни, які відбулися в законодавстві не залежали від волі Позивача.

Посилаючись на викладене позивач подав на розгляд суду позов, в якому просив розірвати договір № 11/1006-ВВ від 12.10.2010р., укладений на виконання постанови КМУ № 915 від 26.07.2001р.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Суд встановив, що Постановою КМУ від 17.09.2014 року №470 внесені зміни до пункту 4 Постанови 915 від 26.07.2001р., відповідно до якої дія Постанови 915 від 26.07.2001р. не поширюється на тару і пакувальні матеріали експортної продукції, хліба, хлібобулочних виробів та молока сирого, молочної сировини, молочних продуктів, продукції гуманітарної і технічної допомоги.

Таким чином Постановою КМУ №470 від 02.10.2014р. доповнено і визначено вичерпний перелік щодо якої саме тари і пакувальних матеріалів починаючи з 17.09.2014 року не поширюється дія Постанови 915 від 26.07.2001р.

Позивач згідно позовних матеріалів та усних пояснень, наданих у судових засіданнях, посилався на те, що він є виключно виробником молочних продуктів, а тому у нього відпалим обставини, на яких він уклав спірний договір з відповідачем.

Судом встановлено, що згідно довідки ЄДРПОУ позивач окрім перероблення молока, виробництва масла та сиру, здійснює такий вид діяльності, як виробництво фруктових і овочевих соків (КВЕД 10.32), дитячого харчування та дієтичних харчових продуктів (КВЕД 10.86).

Враховуючи зазначене та перелік видів діяльності позивача, останній не звільняється від зобов'язань визначених Постановою 915 від 26.07.2001р.

При цьому, пунктом 1.2. спірного договору, надання послуг здійснюється враховуючи дані (кількість, види), зазначені Замовником (позивачем) у відомості «Про облік та розрахунок тари і пакувальних матеріалів використаних для пакування та транспортування продукції (далі - Відомість), який є невід'ємною частиною спірного договору. Пунктом 4.1. договору визначено, що ціна договору складається із сум, зазначених у Відомостях, наданих Замовником, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Тобто спірним договором не встановлено, на яку саме тару і упаковку поширюються зобов'язання відповідача перед позивачем, оскільки Замовник самостійно визначає вид та кількість тари і упаковки.

Беручи до уваги те, що спірним договором не конкретизовано на переробку якої саме тари його було укладено, а також те, що доказами, наявними в матеріалах справи, доводиться той факт, що позивач є виробником не лише молочних продуктів, а й продуктів дитячого харчування, соків та дієтичного харчування, на які не розповсюджуються постанови КМУ № 915 від 26.07.2001р. та № 470 від 17.09.2014р., суд позбавлений законних підстав щодо розірвання договору № 11/1006-ВВ від 12.10.2010р. укладеного між позивачем та відповідачем.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст.36 ГПК України зазначає, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про розірвання договору № 11/1006-ВВ від 12.10.2010р. є такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено: 22.05.2015р.)

Суддя Мельник В.І.