ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" травня 2015 р. Справа № 918/490/15

за позовом Прокурора Гощанського району Рівненської області

в особі Український державний фонд підтримки фермерських господарств

уповноважена особа Рівненське відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств

до відповідача Фермерського господарства "Маленький оазис"

про стягнення 97 795 грн. 75 коп. фінансової допомоги

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: НикитюК М.А., дов. від 29.10.2014 року

від відповідача: Поліщук О.Б., паспорт МЮ 283591 від 17.11.2011 року

від органу прокуратури: Білера І.В., посв. № 026119 від 12.05.2014 року

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

У травні 2015 року Прокурор Гощанського району Рівненської області в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, уповноважена особа якого Рівненське відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (надалі-позивач), звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Фермерського господарства "Маленький оазис" (надалі - відповідач) про стягнення 97 795,75 грн. за договором фінансової допомоги.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

25.11.2012 року між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позичальник) укладено договір № 1 про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству (надалі - договір), за умовами якого позикодавець надає фінансову підтримку на поворотній основі позичальнику в сумі 250 0000, 00 грн. зі строком повернення, зокрема 70 000, 00 грн. до 01.12.2014 року, а позичальник використовує її для придбання техніки, обладнання, поповнення обігових коштів і повертає фінансову підтримку у визначений цим договором строк.

Позикодавець виконав свої зобов'язання за договором, перерахувавши позичальнику грошові кошти в розмірі 250 000,00 грн., що стверджується платіжним дорученням № 1 від 29.11.2011 року.

Відповідач, отримавши кошти, не погасив суму в розмірі 70 000, 00 грн. фінансової допомоги в строк до 01.12.2014 року, відтак за ним рахується заборгованість в сумі 70 000,00 грн.

Крім того, позивачем відповідно до п. п. 51., 5.2. договору нараховано 11 065,75 грн. пені та 16 730,00 грн. інфляційних втрат.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", Закон України "Про фермерське господарство", ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України.

Ухвалою суду від 14.05.2015 року порушено провадження, справу призначено до судового слухання на 25.05.2015 року.

Оцінивши правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави, дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.11.2011 року між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позичальник) укладено договір № 1 про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству (договір), за умовами якого позикодавець у порядку й на умовах, визначених цим договором, надає позичальнику фінансову підтримку на поворотній основі в сумі 250 000, 00 грн., а останній зобов'язується використати її за цільовим призначенням і повернути фінансову підтримку у строк, визначений цим договором (п. . договору).

Відповідно до п.п. 7.1., 7.2. договору цей договір набирає чинності з дня його підписання повноважними представниками сторін. Цей договір діє до повного повернення фермерським господарством коштів фінансової підтримки та повного виконання ним будь - яких інших грошових зобов'язань, передбачених цим договором.

Як встановлено судом, договір підписаний сторонами без зауважень, скріплений печаткою. Зміни та доповнення до нього не вносилися.

Розділом 2 договору передбачено, що на підставі довідки, виданої конкурсною комісією № 5 від 25.10.2011 року та порядку використання коштів державного бюджету для надання підтримки фермерським господарствам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року № 1102 (із змінами), фінансова підтримка на поворотній основі надається для придбання техніки, обладнання, поповнення обігових коштів.

Згідно з підп. 3.2.1. п. 3.2. договору позикодавець зобов'язаний надати у безготівковому порядку платіжними дорученнями шляхом переказу зазначену в договорі суму фінансової підтримки на поворотній основі на поточний рахунок фермерського господарства, відкритий у банківській установі.

На виконання умов договору позивач платіжним дорученням № 1 від 29.11.2011 року перерахував на поточний рахунок відповідача поворотну фінансову допомогу у розмірі 250 000,00 грн.

За п. 4.2. договору фінансова підтримка повертається позичальником згідно із встановленим підп. 3.4.2. договору графіком, зокрема 70 000,00 грн. підлягають поверненню у строк до 01.12.2014 року.

З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач свій обов'язок щодо повернення фінансової допомоги в розмірі 70 000,00 грн. у строк до 01.12.2014 року не виконав.

Отже, сума основного боргу складає 70 000,00 грн.

Суд встановив, що укладений між сторонами договір про надання поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики, тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення глави 71 ЦК України.

У силу вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 70 000,00 грн.

Крім того, позивачем за неналежне виконання умов договору нараховано 11 065,75 грн. пені та 16 730,00 грн. інфляційних втрат.

Право на нарахування пені передбачене п. 5.2. договору, за яким за несвоєчасне повернення коштів фінансової підтримки фермерське господарство сплачує пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочки.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Щодо інфляційних, то за п. 5.1. договору та ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Здійснивши перерахунок пені, нарахованої за період з 01.12.2014 року по 20.04.2015 року, та інфляційних, нарахованих за період з 01.12.2014 року по 01.04.2015 року, суд встановив, що розмір першої становить 11 065,75 грн. (при заявленому - 11 065,75 грн.), а других - 16 730,00 грн. (при заявленому - 16 730,00 грн.) (розрахунок додається), отже вимоги про стягнення пені та інфляційних підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Щодо заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, то вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо ( п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Вказана процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України встановлено, що господарський суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора.

Суд, дослідивши причини несвоєчасності виконання відповідачем своїх зобов'язань з повернення чергової суми фінансової підтримки, встановив, що остання зумовлена сезонністю робіт в сільському господарстві, залежністю врожайності від погодних умов, здорожченням паливно-мастильних матеріалів тощо. Крім того, прострочення виконання зобов'язання, а відтак і наслідки його порушення, є незначними.

При вирішенні питання про зменшення розміру пені судом також враховано позицію позивача, який проти такого зменшення не заперечив.

За таких обставин, керуючись ст. 83 ГПК України, суд вважає за можливе зменшити розмір пені з 11 065,75 грн. до 4 000,00 грн.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що позивач належними та достатніми доказами, як того вимагають приписи ст.ст. 33, 34 ГПК України, довів факт порушення строків повернення відповідачем фінансової поворотної допомоги, а відповідач вказаних обставин не спростував, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виконання своїх зобов`язань, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати по справі покладаються на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Маленький оазис" (вул. Центральна,2а, с. Посягва, Гощанський район, Рівненська область, 35440, ) на користь держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (вул. О. Теліги,8, м. Київ, 04112, ), уповноваженою особою якого виступає Рівненське відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (вул. Кавказька,7, к. 304, м. Рівне, 33028, ), 70 000,00 грн. основного боргу, 4 000,00 грн. пені, 16 730,00 грн. інфляційних.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення 7 065,75 грн. пені відмовити.

4. Стягнути з Фермерського господарства "Маленький оазис" (вул. Центральна,2а, с. Посягва, Гощанський район, Рівненська область, 35440, ) в доход Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 955,92 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 26.05.2015 року.

Суддя Андрійчук О.В.