Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "21" травня 2015 р. Справа № 906/445/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультитранс"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 17350,27 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 17350,27 грн. заборгованості, з яких: 15000,00 грн. - основний борг, 250,27 гр. - 3% річних, 2100,00 грн. - інфляційні.

Позивач в судове засідання не з'явився, 14.05.2015 року на виконання вимог ухвали на адресу суду надіслав оригінал витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно ТОВ "Мультитранс", а 18.05.2015 року на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи за відсутністю представника.

Відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву не надав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги те, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мультитранс" (перевізник/позивач) та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (замовник/відповідач) було підписано договір-заявку (а.с. 11-12) на перевезення вантажу автомобільним транспортом, відповідно до умов якої перевізник прийняв на себе зобов'язання організувати перевезення вантажів замовника - деревного вугілля по маршруту м. Дніпропетровськ (Україна) - Шарлеруа (Бельгія), а замовник зобов'язувався сплатити перевізнику за надані послуги.

На виконання зобов'язань за договором на автотранспортне обслуговування у міжнародному перевезенні позивач здійснив перевезення обумовленого в заявці вантажу, що стверджується: міжнародною товарно-транспортною накладною CMR від 07.08.2014, підписаним актом здачі-прийняття робіт № ОУ-0000860 від 12.08.2014 на суму 1500,00 євро (а.с.14-15).

Відповідачу виставлено рахунок-фактуру № від 12.08.2014 на суму 26382,46 грн. (гривневий еквівалент 1500 євро на день розмитнення товару).

Відповідач свої зобов'язання щодо розрахунку за надані послуги перевезення виконав частково, сплативши лише 11382,46 грн. (а.с. 19).

Внаслідок таких дій відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 15000,00грн.

21.10.2014 позивач направив на адресу відповідача претензію (а.с. 8) з вимогою сплатити заборгованість, яка була залишена відповідачем без належного реагування.

Проте, станом на день розгляду справи заборгованість відповідачем не погашена, що спонукало ТОВ "Мультитранс" звернутись з даним позовом до суду.

Наведене стверджується названими вище матеріалами справи.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 2100,00 грн. інфляційних та 250,27 грн. - 3% річних.

З огляду на предмет і характер зобов'язань, взятих сторонами в договорі, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 64 Цивільного кодексу України "Перевезення".

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а якщо не встановлений строк, кредитор має право вимагати його в будь - який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В силу ст. ст. 4-3, 33 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 15000,00 грн. боргу підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача (а.с. 28), розмір 3% річних та інфляційних складає 250,27 грн. та 2100,00 грн.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, суд вважає, що від здійснений правильно, відповідно до вимог чинного законодавства та підлягає задоволенню.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,75,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (10004, АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1)

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультитранс" (65103, Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Крупської, 2В, ід. номер 25024651) 17350,27 грн. заборгованості, з яких: 15000,00 грн. - основний борг, 250,27 гр. - 3% річних, 2100,00 грн. - інфляційні, а також 1827,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 26.05.15

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2,3 - сторонам (рек. з повід.)