ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2015 р.Справа № 922/2376/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпою К.І.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
про стягнення 1533523,12 грн.
за участю представників:

позивача: Танчак Н.В., довіреність від 10.05.12 № 38-2072/470

відповідачва: Станішевського І.С., довіреність від 13.05.14 № 14-125,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - про стягнення пені в розмірі 367854,16 грн., 3% річних в розмірі 58082,24 грн., інфляційних втрат в розмірі 1107586,72 грн., а також просив суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 30670,46 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 квітня 2015 року позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження по справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 19 травня 2015 року.

19 травня 2015 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат визнає в повному обсязі, втім позовні вимоги в частині стягнення пені просить суд задовольнити частково - зменшити розмір пені на 86,4 %, про що також надав додане до відзиву клопотання про зменшення розміру пені. Клопотання про зменшення розміру пені вмотивовано тим, що в 2014 році 86,4% від загального обсягу виробленої теплової енергії споживалося населенням. В той же час, станом на 01.05.2015 р. загальна сума заборгованості за теплову енергію складає 1,5 млрд. грн., у тому числі заборгованість населення складає 921,0 млн. грн., бюджетних установ - 407,9 млн. грн., госпрозрахункових підприємств - 146,1 млн. грн., заборгованість з місцевого бюджету з субсидій та пільг - 50,1 млн. грн. Нарахування пені на заборгованість споживачів (населення) чинним законодавством не передбачено, частина заборгованості перед відповідачем реструктуризована (станом на 01.04.2014 р. в сумі 91,0 млн. грн.). Викладені обставини, в тому числі, призвели відповідача до важкого фінансового стану, наявності збитків в сумі 18,8 млн.грн. станом на 31.12.2014 р.

Вказаний відзив та додані до нього документи суд долучив до матеріалів справи.

В судове засідання з'явились представники сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав викладену у відзиві правову позицію стосовно позовних вимог.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників сторін, судом встановлено наступне.

20 грудня 2013 року між позивачем (як продавцем) та відповідачем (як покупцем) було укладеного договір купівлі-продажу природного газу № 122/14-ПР (далі - «договір купівлі-продажу»).

Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору купівлі-продажу газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва електричної енергії. Покупець є кінцевим споживачем.

Пунктом 5.2 договору купівлі-продажу сторони погодили, що вартість 1000 куб.м. природного газу з урахуванням ПДВ становить 4473,82 грн.

Впродовж існування договірних відносин між сторонами, вартість природного газу змінювалась. Так, додатковою угодою № 1 від 01.01.2014 р. вартість газу була погоджена в сумі 4154,71 грн.; додатковою угодою № 2 від 16.04.2014 р. - в сумі 5264,88 грн.; додатковою угодою № 3 від 28.05.2014 р. - в сумі 6208,18 грн.; додатковою угодою № 5 від 16.06.2014 р. - в сумі 6222,22 грн.; додатковою угодою № 6 від 09.09.2014 р. - в сумі 6405,82 грн.; додатковою угодою № 7 від 18.11.2014 р. - в сумі 6682,44 грн.; додатковою угодою № 8 від 30.12.2014 р. - в сумі 7661,64 грн.

У відповідності до п. 3.1. договору купівлі-продажу, продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п. 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору купівлі-продажу позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 32116973,99 грн. (31.03.2014 р. - 22571657,04 грн.; 30.04.2014 р. - 9545316,95 грн.) (акти приймання-передачі природного газу а.с. 27-28).

Відповідно до п. 6.1. договору купівлі-продажу остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Додатковою угодою № 4 від 16.06.2014 р. до п. 6.1 договору купівлі-продажу було внесено зміни, визначено, що оплата за природний газ, з врахуванням вартості транспортування територією України, проводиться покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% попередньої оплати вартості планових обсягів поставки природного газу за 5 днів до початку здійснення поставки. Остаточний розрахунок здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, останній невчасно розрахувався за спожитий газ, заборгованість з оплати отриманого за договором купівлі-продажу газу відповідач остаточно сплатив 27.05.2014 р. (довідка, а.с. 30).

У пункті 7.2 договору купівлі-продажу сторони встановили, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

На підставі вказаних положень договору купівлі-продажу, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 367854,16 грн. за період з 15.04.2014 р. по 27.05.2014. За відповідний період, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач також нарахував відповідачу 3% річних в сумі 58082,24 грн. Інфляційні втрати в сумі 1107586,72 грн. позивач нарахував відповідачу за період з квітня 2014 року по червень 2014 року.

Зазначені суми пені, 3% річних та інфляційних втрат становлять предмет спору у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач несвоєчасно здійснював розрахунки з оплати отриманого за договором купівлі-продажу природного газу на суму 32116973,99 грн. Відповідні обставини не заперечуються відповідачем.

Своїми діями відповідач порушив умови договору, неналежним чином виконував свої договірні зобов'язання.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як зазначалось вище, п. 7.2 договору купівлі-продажу сторони погодили, що за неналежне виконання грошових зобов'язань відповідач сплачує позивачу пеню в розмір подвійної облікової ставки НБУ.

Як свідчать матеріали справи, позивачем був наданий обґрунтований розрахунок пені за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання у період з 15.04.2014 р. по 27.05.2014 р., відповідно до якого сума пені складає 367854,16 грн.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем вказаних сум, суд встановив, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства та умовам договору.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 86,45, суд зазначає наступне.

Частина 3 ст. 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім вищевикладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, КП "Харківські теплові мережі" отримало на підставі договору купівлі-продажу природний газ для власних потреб, а не для подальшого постачання теплової енергії населенню.

В той же час, перед КП "Харківські теплові мережі" існує значна заборгованість різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію.

Відповідач є організацією по виробництву, транспортуванню, розподілу та реалізації теплової енергії усім групам споживачів за тарифами, що регулюються відповідно до чинного законодавства. Фінансування підприємства відповідача здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню та підприємствам, установам і організаціям, за рахунок бюджетних коштів.

Протягом останніх років господарської діяльності КП "Харківські теплові мережі" заборгованість споживачів за спожиту енергію щомісяця складає сотні мільйонів гривень. В 2014 році 86,4 % від загального обсягу теплової енергії, яка постачається всім категоріям споживачів м. Харкова, споживається населенням. Станом на 01.05.2015 р. заборгованість населення перед відповідачем з оплати отриманої від нього теплової енергії складає 921,0 млн. грн.

Законом України "Про тимчасову заборону стягнення пені з громадян України за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги" № 486/96 від 13.11.1996 року до 01.01.2011 року було заборонено нараховувати та стягувати з громадян пеню за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг, що не ініціювало проведення оплат та позбавляло КП "Харківські теплові мережі" джерела погашення по штрафних санкціях. Хоча з 01.01.2011 року заборона на нарахування й стягнення пені знята, але й дотепер розмір пені для населення не передбачений жодним нормативним актом, що унеможливлює її нарахування та стягнення. Законом України "Про реструктуризацію заборгованості по квартирній платі, платі за житлово-комунальні послуги, спожитий газ і електроенергію" дозволяється реструктуризувати заборгованість за комунальні послуги строком до 5 років. Станом на 01.04.2014 року сума реструктуризованої заборгованості складає 91,0 млн. грн.

Перед відповідачем також існує значна заборгованість госпрозрахункових підприємств та місцевого бюджету з субсидій та пільг - в сумі 196,2 млн. грн., бюджетних установ - в сумі 407,9 млн. грн..

Загальний розмір заборгованості різних категорій споживачів перед відповідачем станом на 01.05.2015 р. складає 1,5 млрд. грн. Зокрема, відповідні обставини зумовлюють тяжкий фінансовий стан відповідача, який існує вже тривалий час.

Важкий фінансовий стан підприємства відповідача також підтверджується балансом підприємства станом на 31.12.2014 року, у якому відображені збитки підприємства. Сума збитків на становить 18,8 млн. грн.

Вирішуючи питання зменшення розміру пені суд також враховує той факт, що відповідач, на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 року № 1407 (із змінами, внесеними рішенням від 30.09.2003 р. № 946), є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Надмірно великі суми штрафних санкцій, з урахуванням тяжкого фінансового стану відповідача, можуть призвести до численних аварій у зв'язку з недостачею коштів на ремонт і заміну трубопроводів, строк експлуатації яких давно минув, що матиме наслідком порушення прав та законних інтересів інших споживачів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про можливість задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 86,4 %.

Таким чином, стягненню за цим рішення підлягає пеня в сумі 50028,17 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 58082,24 грн. за період з 15.04.2014 р. по 27.05.2014 р. та інфляційних втрат у розмірі 1107586,72 грн. за період з квітня 2014 року по червень 2014 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як свідчать матеріали справи, сума та період нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат визначені вірно згідно вимог чинного законодавства.

З огляду на наведене, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 58082,24 грн. за період з 15.04.2014 р. по 27.05.2014 р. та інфляційних витрат у сумі 1107586,72 грн. за період з квітня 2014 року по червень 2014 року - підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно приписів п.4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. 526, ч.1 ст. 530, 549, ч. 3 ст. 551, ст. ст. 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Доброхотова, 11, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 3% річних у розмірі 58082,24 грн., інфляційні втрати у розмірі 1107586,72 грн., пеню у розмірі 50028,17 грн., судовий збір у розмірі 30670,46 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 317825,99 грн.- відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.05.2015 р.

Суддя В.В. Суслова