КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2015 р. Справа№ 910/26605/14
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №6-612вих15 від 19.02.2015 року Військового прокурора Київського гарнізону на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 року

у справі № 910/26605/14 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Заступника військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Дочірнього підприємства державної компанії «Укрспецекспорт» - державної госпрозрахункової зовнішньоторгівельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш»

про стягнення 420 620,82 грн

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Марченко І.І., довіреність №220/841/д від 14.11.2014 року

від відповідача: Ноздрачева А.В., довіреність №27/11-12Д від 13.01.2015 року

від прокуратури: Комарецький Р.Є., посвідчення №031483 від 22.01.2015 року

ВСТАНОВИВ:
28.11.2014 року Заступник військового прокурора Київського гарнізону звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Міністрества оборони України (позивач у справі) з позовом до Дочірнього підприємства державної компанії «Укрспецекспорт» - державної госпрозрахункової зовнішньоторгівельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» (відповідач у справі) про стягнення 420 620,82 грн, з яких 86 285,40 грн 3% річних та 334 335,42 грн інфляційні втрати (а.с. 3-10).

В обґрунтування позовних вимог Заступник військового прокурора Київського гарнізону посилається на несвоєчасне виконання відповідачем свого грошового обов`язку згідно договору комісії №270/8/21-07р від 18.09.2007 року, у зв`язку з чим Заступник військового прокурора Київського гарнізону на підставі ст. 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача, нарахованих на прострочену суму боргу, 86 285,40 грн 3% річних та 334 335,42 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з дочірнього підприємства державної компанії «Укрспецекспорт» - державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» на користь Міністерства оборони України 5 711, 87 грн 3 % річних та 208, 49 грн інфляційних втрат. Стягнуто з дочірнього підприємства державної компанії «Укрспецекспорт» - державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» в доход Державного бюджету України 118, 41 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 81-88).

Приймаючи рішення, Господарський суд міста Києва застосував позовну давність до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, про що було заявлено відповідачем в процесі розгляду справи, та, здійснивши перерахунок заявлених вимог, по яких строк позовної давності позивачем не пропущений, задовольнив позов частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Військовий прокурор Київського гарнізону, 20.02.2015 року подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 року у справі №910/26605/14 скасувати та постановити нове рішення, про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі військовий прокурор Київського гарнізону, посилаючись на приписи ст. ст. 256, 264 ЦК України та погашення відповідачем суми боргу декількома платежами, стверджує, що строк позовної давності по заявленим вимогам переривався, а відтак не пропущений, тому вважає висновки місцевого господарського суду необґрунтованими, такими, що не відповідають обставинам справи та нормам цивільного законодавства України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 року поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято до провадження апеляційну скаргу Військового прокурора Київського гарнізону та призначено до розгляду у судовому засіданні на 06.04.2015 року.

03.04.2015 року від відповідача у справі надійшов відзив (вх. №09-11/6081/15 від 03.04.2015 року) на апеляційну скаргу, в якому Дочірнє підприємство державної компанії «Укрспецекспорт» - державної госпрозрахункової зовнішньоторгівельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» погоджується з висновками, викладеними у рішенні Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 року, та вважає вимоги апеляційної скарги необґрунтованими, а тому просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

У судовому засіданні 06.04.2015 року Київським апеляційним господарським судом згідно ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 05.05.2015 року.

У судовому засіданні 05.05.2015 року військовий прокурор та представник позивача підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 року у справі №910/26605/14 та постановити нове рішення, про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.05.2015 року заперечив проти вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення військового прокурора та представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

18.09.2007 року між Міністерством оборони України (комітент за договором, позивач у справі) і Дочірнім підприємством державної компанії «Укрспецекспорт» - державної госпрозрахункової зовнішньоторгівельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» (комісіонер за договором, відповідач у справі) укладено договір комісії (щодо порядку відчуження та реалізації військового майна на внутрішньому ринку) №270/8/21-07р (а.с. 15-21), згідно п.1.1. якого комітент доручив комісіонеру, а комісіонер взяв на себе зобов`язання за комісійну плату укласти на умовах, що не суперечать договору, та виконати від свого імені, в інтересах комітента та за рахунок останнього, договір з покупцем на реалізацію на внутрішньому ринку з подальшою реалізацією на зовнішньому ринку літаків Су-25УБ та Су-25 (спецвироби) згідно із специфікацією спецвиробів, які передаються комітентом комісіонеру для реалізації покупцю (додаток № 1 до Договору), на умовах ЕХW ДП МОУ «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МіГремонт» (м. Запоріжжя), військова частина НОМЕР_1 (м. Миколаїв), військова частина НОМЕР_2 (м. Івано-Франківськ) відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс» у редакції 2000 року (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до п.3.4. договору передача спецвиробів за цим договором здійснюється у строк 90 робочих днів з моменту набрання цим договором чинності за умови надання комісіонером комітенту довідки про отримання від покупця коштів за спецвироби, передбаченої пунктом 6.5 цього договору.

Загальна сума договору, за яким комітент передає для реалізації комісіонеру спецвироби, підтверджується додатками до цього договору і встановлюється сторонами у розмірі 5 618 303,74 грн без податку на додану вартість (п. 4.1. договору).

Як визначено п. 4.3. договору, грошова сума, яку комісіонер зобов`язується перерахувати комітенту від виконання його доручення, повинна бути не меншою ніж 6 710 601,20 грн без податку на додану вартість.

Згідно п. 5.5 договору про отримання коштів (частини коштів) від покупця, перерахування коштів на рахунок комітента, а також про будь-які інші фінансові операції, що безпосередньо пов`язані з організацією реалізації спецвиробів (частини спецвиробів), комісіонер у строк трьох робочих днів з дати проведення фінансової операції письмово повідомляє комітента.

Пунктом 5.7. договору сторонами погоджено, що кошти (частина коштів), які отримані комісіонером за реалізовані спецвироби (частину спецвиробів), за виключенням податку на додану вартість, комісійної плати та документально підтверджених сум витрат, понесених комісіонером при організації реалізації спецвиробів (частини спецвиробів), у строк п`яти робочих днів з дати підписання відповідних актів приймання-передачі спецвиробів від комісіонера до покупця, але не пізніше ніж у строк десяти робочих днів з дати підписання відповідних актів приймання-передачі спецвиробів від комітента до комісіонера, перераховуються у гривнях на рахунок комітента.

Приймання-передача спецвиробів здійснюється на підставі наряду та наявності у повноважного представника комісіонера довіреності від її керівника, виданої за установленою формою. При цьому передача здійснюється після отримання комітентом довідки від комісіонера про отримання від покупця коштів за спецвироби (пункт 6.5 Договору);

У відповідності до п. 12.1., 12.4 договору, він набирає чинності з моменту підписання повноважними представниками сторін та закінчується після виконання сторонами зазначених у ньому, взаємних зобов`язань, але не пізніше 30.05.2008.

На виконання умов договору відповідачем на адресу позивача було направлено лист № 27/14-2917 від 24.03.2008 року, який отриманий Міністерством оборони України 24.03.2008 року, і в якому відповідач повідомив про те, що від покупця надійшли кошти у сумі 1 440 000, 00 грн за реалізацію 2-х одиниць літаків Су-25 (з яких Міністерству оборони України належить 1 374 192,00 грн); передача майна покупцю запланована у період з 27.03.2008 року по 10.04.2008 року. Також відповідач просив позивача надати вказівку оформити наряди на передачу двох одиниць літаків Су-25 (а.с. 59).

22.04.2008 року позивач отримав від відповідача другий лист №27/4-4227 від 21.04.2008 року (а.с. 60), в якому відповідач повідомляв, що від покупця надійшли кошти у сумі 1 440 000,00 грн, за реалізацію двох одиниць літаків Су-25, (з яких Міністерству оборони України належить 1 374 192,00 грн); передача майна запланована у період з 12.05.2008 року по 23.05.2008 року. Також відповідач просив позивача надати вказівку оформити наряди на передачу двох одиниць літаків Су-25.

Одночасно 24.03.2008 року та 22.04.2008 року позивач надіслав листи (№ 270/8/301 та № 270/8/406) начальнику центру обліку надлишкового та списаного майна Збройних Сил України, в яких також повідомляв про надходження коштів від покупців та просив підготувати відповідні наряди на передачу літаків (а.с. 61-62).

З тексту вищезазначених листів вбачається, що відповідач в порядку, визначеному п. 5.6. договору, повідомляв Міністерство оборони України про надходження коштів від покупця за реалізовані спецвироби для подальшого оформлення передачі їх покупцю згідно договором комісії №270/8/21-07р від 18.09.2007 року. А тому доводи відповідача про те, що названі листи не є довідкою про надходження коштів від покупця, а є лише проханням оформити наряди на передачу літаків, спростовується змістом цих листів.

Позивач виконав умови договору та передав відповідачу спецвироби, що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін актами приймання-передачі:

- від 23.04.2008 року б/н, відповідно до якого було передано літак Су-25, заводський номер 6, без авіаційних двигунів, рік випуску 1983 (а.с. 22);

- від 02.06.2008 № б/н, відповідно до якого було передано: літак Су-25, заводський номер 1, рік випуску 1983 з авіаційними двигунами Р-95Ш № Г, рік випуску 1987 та Р-95Ш № Г, рік випуску 1987; та літак Су-25, заводський номер 5, без авіаційних двигунів Р-95Ш, рік випуску 1983 (а.с. 30).

- від 02.06.2008 № б/н, відповідно до якого було передано літак Су-25, заводський номер 8, рік випуску 1983 з авіаційними двигунами Р-95Ш № НОМЕР_3 , рік випуску 1983 та Р-95Ш № НОМЕР_4 , рік випуску 1990 (а.с. 22).

Згідно умов договору відповідач мав перерахувати грошові кошти на рахунок Міністерства оборони України у строк п`яти робочих днів після підписання актів приймання-передачі спецвиробів з покупцем, але не пізніше ніж у строк десяти робочих днів з дати підписання відповідних актів приймання-передачі спецвиробів від комітента до комісіонера.

Тобто, грошові кошти за актом приймання-передачі від 23.04.2008 року у сумі 393 816,67 грн мали бути перераховані до 13.05.2008 року, за актом приймання-передачі від 02.06.2008 року у сумі 1 134 381,03 грн до 17.06.2008 року, за іншим актом приймання-передачі від 02.06.2008 року у сумі 740 485,60 грн до 17.06.2008 року.

Проте відповідач, в порушення умов договору, перерахував грошові кошти за спецвироби із простроченням встановленого договором і вищезазначеного строку оплати, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями: №4177 від 30.10.2008 року на суму 3 058 403,73 грн (з яких 455 291,85 грн перераховані на виконання умов даного договору комісії від 18.09.2007 року; а 2 603 111,88 грн на виконання умов договору від 29.05.2008 № 270/7/54-08Р-5/92-Д); №246 від 26.01.2009 року на суму 510 717,21 грн; № 674 від 18.02.2009 року на суму 393 895,43 грн; №1081 від 18.03.2009 року на суму 418 902,39 грн; №1069 від 15.06.2011 року на суму 229 768,40 грн; №1111 від 19.06.2012 року на суму 69 845,61 грн та №1729 від 12.09.2012 року на суму 190 262,42 грн (а.с. 23-24).

Зі змісту укладеного між сторонами договору №270/8/21-07р від 18.09.2007 року вбачається, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором комісії.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Посилання відповідача на ч.3 ст. 1016 ЦК України та на несвоєчасне отримання коштів від покупців, як на відсутність своєї вини у несвоєчасному перерахуванні коштів на рахунок позивача є безпідставними, оскільки пунктом 5.7 договору чітко встановлений обов`язок відповідача щодо перерахування отриманих коштів, які згідно надісланих на адресу Міністерства оборони України листів № 27/14-2917 від 24.03.2008 року (а.с. 59) та №27/4-4227 від 21.04.2008 року (а.с. 60) вже були ним отримані.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи несвоєчасну оплату відповідачем грошових коштів згідно договору комісії, заступник військового прокурора звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на прострочену суму боргу.

Колегія суддів зазначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Беручи до уваги встановлений та документально доведений, не заперечений сторонами факт порушення відповідачем строків перерахування грошових коштів позивачу, апеляційний господарський суд вважає правомірним нарахування заступником військового прокурора Київського гарнізону 3% річних та інфляційних втрат на прострочену суму боргу за період з 14.05.2008 року по 12.09.2012 року, та звернення до суду про стягнення зазначених коштів.

Разом з цим, у процесі розгляду справи у суді першої інстанції відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, і надав свій контррозрахунок 3% річних та інфляційних втрат на ту суму боргу, на яку, на думку відповідача, строк позовної давності не сплинув (а.с. 38-40).

Господарський суд міста Києва погодився з доводами відповідача про пропуск строку позовної давності щодо частини заявлених вимог, які нараховані за період з 14.05.2008 року по 27.11.2011 року, про відсутність поважних причини пропуску строку позовної давності та здійснив власний перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 28.11.2011 року по 12.09.2012 року (кінцева дата нарахування, визначена заступником військового прокурора Київського гарнізону у позовній заяві) та на суму боргу, яка визначена у позовній заяві. Тобто, місцевий господарський суд здійснив перерахунок інфляційних втрат та 3% річних в межах заявленого прокурором періоду нарахування, але в межах трьох років до дня подання позову (згідно відмітки на штампі канцелярії Господарського суду міста Києва позов подано 28.11.2014 року).

Однак, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не погоджується з таким нарахуванням 3% річних та інфляційних втрат з наступних підстав.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Приписами ч. ч. 1, 5 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що до вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, які є похідними вимогами від основного зобов`язання, строк позовної давності становить три роки.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Як уже було зазначено за Актом приймання-передачі від 23.04.2008 року кошти за літак Су-25 заводський №6 в сумі 393 816,67 грн повинні були бути сплачені відповідачем до 13.05.2008 року, відтак перебіг строку позовної давності щодо основного зобов`язання та вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат розпочався 14.05.2008 року, однак був перерваний 30.10.2008 року шляхом вчинення відповідачем оплати згідно платіжного доручення №4177 від 30.10.2008 року. З урахуванням здійсненої оплати строк позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат розпочався заново з 31.10.2008 року та закінчився відповідно 31.10.2011 року. Враховуючи, що позов був поданий лише 28.11.2014 року, місцевий господарський суд правомірно відмовив у стягненні 17 327,93 грн інфляційних втрат та 5 487,61 грн - 3% річних, нарахованих на суму боргу згідно даного акту, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

За Актом приймання-передачі від 02.06.2008 року кошти за літак Су-25 заводський №1 в сумі 740 485,60 грн та за літак Су-25 заводський №5 в сумі 393 895,43 грн повинні були бути сплачені відповідачем до 17.06.2008 року, відтак перебіг строку позовної давності щодо основного зобов`язання та вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу за цим актом розпочався 18.06.2008 року, однак був перерваний вчиненням відповідачем оплати згідно платіжного доручення №4177 від 30.10.2008 року і відповідно перебіг строку розпочався заново з 31.10.2008 року; вчиненням оплати згідно платіжного доручення №246 від 26.01.2009 року і відповідно перебіг строку позовної давності розпочався заново з 27.01.2009 року; вчиненням оплати згідно платіжного доручення №674 від 18.02.2009 року і відповідно перебіг строку позовної давності розпочався заново з 19.02.2009 року; вчиненням оплати згідно платіжного доручення №1081 від 18.03.2009 року. Відтак з урахуванням останньої оплати 18.03.2009 року строк позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат перервався і розпочався заново з 19.03.2009 року та закінчився відповідно 19.03.2012 року. Враховуючи, що позов був поданий лише 28.11.2014 року, місцевий господарський суд правомірно відмовив у стягненні 108 384,69 грн - інфляційних втрат та 21 865,01 грн - 3% річних, нарахованих на суму боргу згідно даного акту, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

За Актом приймання-передачі від 02.06.2008 року кошти за літак Су-25 заводський №8 в сумі 740 485,60 грн повинні були бути сплачені відповідачем до 17.06.2008 року, відтак перебіг строку позовної давності щодо основного зобов`язання та вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу за цим актом розпочався 18.06.2008 року та відповідно спливав 18.06.2011 року.

Однак, відповідач вчинив дії, якими визнав заборгованість, а саме частково сплачував суму боргу і відповідно до ст. 264 ЦК України строк позовної давності переривався і починався заново як щодо основного зобов`язання, так і додаткових вимог зокрема:

- 18.03.2009 року платіжним дорученням №1081 від 18.03.2009 року було сплачено частину коштів в сумі 250 609,18, відтак перебіг строку позовної давності перервався і розпочався знову 19.03.2009 року і спливав 19.03.2012 року,

- 15.06.2011 року платіжним дорученням №1069 від 15.06.2011 року відповідачем сплачено кошти в сумі 229 768,40 грн, відтак перебіг строку позовної давності розпочався заново 16.06.2011 року і відповідно спливав 16.06.2014 року,

- 19.06.2012 року платіжним дорученням №1111 від 19.06.2011 року відповідач оплатив частину боргу в сумі 69 845,61 грн, відтак перебіг строку позовної давності розпочався заново 20.06.2012 року і відповідно спливав 20.06.2015 року,

- 12.09.2012 року платіжним дорученням №1729 від 12.09.2012 року відповідач повністю сплатив вартість літака за цим Актом, що як наслідок перервало перебіг строку позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, який розпочався заново з 13.09.2012 року та закінчується 13.09.2015 року.

Враховуючи те, що позов поданий 28.11.2014 року, колегія суддів дійшла висновку, що вимога про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих за несвоєчасне виконання зобов`язання по оплаті літака Су-25 заводський №8 за Актом приймання-передачі від 02.06.2008 року, заявлена в межах строку позовної давності.

Одночасно, апеляційний господарський суд звертає увагу, що згідно умов договору комісії кошти повинні були бути оплачені єдиним платежем, сторони не передбачали графіку сплати коштів і не визначали, що кошти за кожним Актом повинні сплачуватись частинами, тому кожен Акт приймання-передачі спецвиробів повинен оплачуватись своєчасно єдиним платежем, а відтак і позовна давність обчислюється не щодо окремо здійсненого відповідачем платежу/частини платежу, а щодо зобов`язання з оплати за відповідним Актом в цілому. Часткова оплата відповідачем коштів на рахунок позивача протягом 2009- 2012 років свідчить лише про визнання ним свого боргу (зобов`язання оплатити товар за відповідним Актом) і переривання строку позовної давності щодо основного зобов`язання в цілому по Акту. Оскільки позовна давність щодо основної вимоги по Акту приймання-передачі від 02.06.2008 року за літак Су-25 заводський №8 не сплила, відповідно і не сплила позовна давність щодо вимог про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, які нараховані на суму боргу за цим Актом.

Колегія суддів, дослідивши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу по Акту приймання-передачі від 02.06.2008 року літака Су-25 заводський №8, здійснений заступником військового прокурора Київського гарнізону, зазначає, що ним невірно визначено суму, на яку повинні здійснюватись нарахування. Так, з розрахунку вбачається, що 3% річних у розмірі 58 932,78 грн та інфляційні втрати в сумі 207 405,80 грн, нараховані не на суму боргу згідно ч. 2 ст. 625ЦК України, а на суму проведених відповідачем оплат.

Здійснивши власний перерахунок 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу по Акту приймання-передачі від 02.06.2008 року літака Су-25 заводський №8 в межах заявленого заступником військового прокурора періоду, починаючи з дати виникнення заборгованості, а саме з 18.06.2008 року по 12.09.2012 року з врахуванням, проведених відповідачем оплат, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 58 830,70 грн 3% річних та 195 194,02 грн інфляційних втрат, в стягненні 102,08 грн 3% річних та 12 211,78 грн інфляційних втрат, які нараховані за цим Актом, суд відмовляє у зв`язку з невірним нарахуванням зазначених сум.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів, керуючись ст.ст. 103, 104 ГПК України, дійшла висновку про зміну рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 року у справі №910/26605/14 з викладенням його резолютивної частини в іншій редакції. Зокрема, стягнення з відповідача на користь позивача 58 830,70 грн 3% річних та 195 194,02 грн інфляційних втрат. В решті частини позовні вимоги не підлягають задоволенню за пропуском строку позовної давності.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються органи прокуратури при здійсненні своїх повноважень.

Згідно п.3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013 року заявники, позивачі та інші категорії осіб, які згідно із статтями 3 і 5 Закону звільняються від сплати судового збору, підлягають такому звільненню також і в разі подання ними апеляційних та касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами і заяв про перегляд судових рішень господарських судів Верховним Судом України.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно підпункту 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, Заступник військового прокурора Київського гарнізону просив стягнути з Дочірнього підприємства державної компанії «Укрспецекспорт» - державної госпрозрахункової зовнішньоторгівельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» грошові кошти у загальній сумі 420 620,82 грн, відтак розмір судового збору, належному до сплати становив 8 412,42 грн (2% ціни позову). Судом апеляційної інстанції встановлено обґрунтованість позовних вимог в загальній сумі 254 024,72 грн (60,39% розміру позовних вимог). Відтак, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача в доход Державного бюджету за подання позову, складає 5080,49 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою у даній справі, військовий прокурор Київського гарнізону просив скасувати рішення повністю та задовольнити позов повністю. Судом апеляційної інстанції встановлено обґрунтованість вимог апеляційної скарги у сумі 254 024,72 грн. Відтак, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України за подання апеляційної скарги, складає 2 540,15 грн (із розрахунку 4 206,21 грн, належний до сплати судовий збір за подання апеляційної скарги - 50% ставки з оспорюваної суми, х 60,39%: 100%).

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, п. 4 ч. 1 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Військового прокурора Київського гарнізону на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 року у справі №910/26605/14 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 року у справі №910/26605/14 змінити.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Дочірнього підприємства державної компанії «Укрспецекспорт» - державної госпрозрахункової зовнішньоторгівельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ) 58 830 (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять) грн 70 коп. 3% річних та 195 194 (сто дев`яносто п`ять тисяч сто дев`яносто чотири) грн 02 коп інфляційних втрат.

3.Стягнути з Дочірнього підприємства державної компанії «Укрспецекспорт» - державної госпрозрахункової зовнішньоторгівельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, ) в доход Державного бюджету України 5 080 (п`ять тисяч вісімдесят) грн 49 коп. судового збору.

4.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.»

4. Стягнути з Дочірнього підприємства державної компанії «Укрспецекспорт» - державної госпрозрахункової зовнішньоторгівельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, ) в доход Державного бюджету України 2 540 (дві тисячі п`ятсот сорок) грн 15 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Справу № 910/26605/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий