ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року Справа № 925/402/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом фізичної особи-підприємця Шокал Олександра Миколайовича, м. Черкаси, вул. Пилипенка, 10, кв. 190

до комунального підприємства «Інститут розвитку міста» Черкаської міської ради, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36

про стягнення 46 910,54 грн. заборгованості та санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: Гончарова Л.К., Сенюта А.М. - за нот. посвідченою довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

Фізична особа-підприємець Шокал Олександр Миколайович звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до комунального підприємства «Інститут розвитку міста» Черкаської міської ради про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 11.09.2012р. №2 в розмірі 46 910,54 грн., в тому числі 35 000,00 грн. поворотної фінансової допомоги, 10 150,00 грн. інфляційних, 1 760,00 грн. - 3% річних, та відшкодування судових витрат.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, письмовий відзив на позовну заяву не подав, представника у судове засідання вдруге не направив, витребувані документи не надав, про причини неявки суду не повідомив. Ухвала про порушення провадження у справі, що була направлена відповідачу, повернулась суду з відміткою пошти «за зазначеною адресою не проживає». Адреса відповідача відповідає адресі, вказаній у витягу з ЄДР та в позовній заяві. Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору.

Відповідач мав достатньо часу для надання заперечень проти позову чи проведення розрахунку з позивачем.

Неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та нез'явлення представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними доказами відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Інших доказів сторонами не подано.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, судом встановлено такі взаємовідносини сторін:

11.09.2012р. на прохання КП «Інститут розвитку міста» між комунальним підприємством «Інститут розвитку міста» Черкаської міської ради (Відповідач по справі), в особі директора Бондаренка Миколи Петровича, що діє на підставі Статуту, та фізичною особою-підприємцем Шокал Олександром Миколайовичем (Позивач по справі), що діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію, було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №2 (Далі - Договір), згідно якого Позивач надає поворотну фінансову допомогу, а Відповідач приймає та зобов'язаний повернути грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 8.1 Договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2013 року.

Відповідно до п. 2.1 Договору поворотна фінансова допомога надається Відповідачу на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується.

Відповідно до п. 2.2 Договору поворотна фінансова допомога надається в сумі 35 000,00 грн. з дати підписання даного договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Відповідача з особового або іншого рахунку Позивача.

Відповідно до п. 2.3 Договору поворотна фінансова допомога надається на протязі одного року після чого повертається Позивачу.

Відповідно до п. 2.4 Договору поворотна фінансова допомога використовується для потреб Відповідача відповідно до статутних цілей його діяльності.

11.09.2012р. Позивач на виконання умов Договору перерахував Відповідачу 35000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9 (а.с. 11). Відповідач не відмовився прийняти гроші.

20.06.2013р. Позивач звернувся з письмовою вимогою до Відповідача про повернення фінансової допомоги.

Відповідач на вимогу не відреагував, гроші не повернув, що стало причиною звернення позивача до суду для захисту порушеного права на повернення позики та примусового стягнення боргу.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має грунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Предметом даного спору є вимоги позикодавця про стягнення із позичальника заборгованості у зв'язку з порушенням ним обов'язку щодо повернення позики.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини позики грошових коштів на підставі письмового, строкового, оплатного, двостороннього, консенсуального договору.

Сторони за договором є суб'єктами господарювання на ринку послуг та самостійними юридичними особами, що підтверджено їх свідоцтвами про державну реєстрацію суб'єктів.

Діяльність суб'єкта господарювання КП «Інститут розвитку міста» врегульована положеннями Конституції України, нормами Цивільного та Господарського кодексів України.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк повернення позики, який визначений п. 2.3 договору - поворотна фінансова допомога надається на протязі одного року, після чого повертається Позивачу.

В п. 3.1 Договору встановлено, що поворотна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою Позивача.

20.06.2013р. Позивач звернувся з письмовою вимогою до Відповідача про повернення фінансової допомоги, про що є відмітка відповідача на примірнику заяви позивача.

Отже, строк повернення позики настав 01 липня 2013 року.

Суд враховує, що Відповідач свої зобов'язання в частині повернення позики не виконав, чим порушив право позикодавця на задоволення своїх вимог та господарського інтересу.

Позивачем при зверненні до суду із цим позовом використано належний, в розумінні вимог ст. 16 ЦК України, спосіб захисту його порушеного права.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 35 000,00 грн. поворотної фінансової допомоги підлягають до задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі наявного грошового зобов'язання Позивачем нараховано Відповідачу 1760,00 грн. 3% річних за період прострочення з 01.07.2013р. по 05.03.2015р., та 10 150,00 грн. інфляційних за період з липня 2013 року по січень 2015 року, які просить стягнути з відповідача. Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон». Розрахунок виконано вірно. Стягненню підлягає 1760,00 грн. 3% річних та 10 150,00 грн. інфляційних на користь позивача.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача повністю та стягнути на користь позивача 1 827,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з комунального підприємства «Інститут розвитку міста» Черкаської міської ради, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36, , номер рахунку в банку невідомий

на користь фізичної особи-підприємця Шокал Олександра Миколайовича, м. Черкаси, вул. Пилипенка, 10, кв. 190, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків , номер рахунку в банку невідомий

35 000,00 грн. поворотної фінансової допомоги, 10150 грн. інфляційних, 1760 грн. - 3% річних та 1827,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 05.05.2015р.

Суддя Г.М. Скиба