ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2015 р. Справа № 911/542/15

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі: 1. Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства;

2. Державного підприємства «Вищедубичанське лісове господарство»

до Приватного підприємства «Лебедівський лісовичок плюс»

про розірвання договору про довгострокове тимчасове користування лісовими ділянками та повернення лісових ділянок

За участю представників:

від прокуратури Підяш О.С. (посв. № 028911 від 17.09.2014);

від першого позивача не з'явились;

від другого позивача Горячек Я.О. (дов. №10-01/650 від 30.12.2014);

від відповідача Кукоба О.М. (дов. б/н від 18.02.2015);

за участю експерта Вець В.В. (паспорт СО №256072 виданий 18.11.1999).

Обставини справи:

Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства (далі - перший позивач) та Державного підприємства «Вищедубичанське лісове господарство» (далі - другий позивач) звернувся з позовом до Приватного підприємства «Лебедівський лісовичок плюс» (далі - відповідач) про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовими ділянками від 01.06.2012, укладеного між Державним підприємством "Вищедубечанське лісове господарство" та Приватним підприємством «Лебедівський лісовичок плюс» та повернення Державному підприємству "Вищедубечанське лісове господарство" лісових ділянок площею 3,6321 га з нормативно-грошовою оцінкою 142 066,60грн, які розташовані у виділах № 1,2,5,6 кварталу № 158 Пірнівського лісництва в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором довгострокового тимчасового користування лісовими ділянками від 01.06.2012.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.02.2015 порушено провадження у справі № 911/542/15, розгляд справи призначено на 19.03.2015.

12.03.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов супровідний лист №1с від 12.03.2015 (вх. №5596/15 від 12.03.2015) разом з доданими до нього документами, серед яких, зокрема, відзив на позовну заяву. Згідно якого відповідач не погоджується з позовними вимогами заступника прокурора та просить відмовити у їх задоволенні повністю.

19.03.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника другого відповідача надійшов супровідний лист від 18.03.2015 (вх. №6781/15 від 19.03.2015) розом із доданими до нього документами на виконання ухвали господарського суду Київської області від 16.02.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.03.2015 продовжено строк вирішення спору у справі №911/542/15 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 28.04.2015, викликано у судове засідання працівника ТОВ «Судово-експертний альянс» Вець В.М. та попереджено останнього про відповідальність.

26.03.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від прокуратури надійшло клопотання №05/2-373вих-15 від 25.03.2015 (вх. №6949/15 від 26.03.2015) про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Київську обласну державну адміністрацію.

Приписами ст. 27 ГПК України встановлено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Відповідно до п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

З огляду наведеного, а також враховуючи ненадання прокуратурою достатніх обґрунтувань в чому саме рішення суду у даній справі може вплинути на права та/або обов'язки Київської обласної державної адміністрації судом, у відповідності до ст. 27 ГПК України, у задоволенні клопотання прокуратури про залучення третьої особи відмовлено.

У судовому засіданні 28.04.2015 представник прокуратури підтримав позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача заперечив проти задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників прокуратури, позивачів, відповідача та експерта, суд

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації «Про виділення лісової ділянки у довгострокове тимчасове користування ПП «Лебедівський лісовичок плюс» № 167 від 26.04.2012 виділено Приватному підприємству «Лебедівський лісовичок плюс» лісову ділянку, загальною площею 3,6321 га у довгострокове тимчасове користування терміном на 49 років для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей, що знаходиться у постійному користуванні Державного підприємства "Вищедубечанське лісове господарство" (квартал 158 Пірнівського лісництва) і розташована на території Лебедівської сільської ради в адміністративних межах Вишгородського району Київської області.

01.06.2012 між Державним підприємством "Вищедубечанське лісове господарство" (Сторона 1) та Приватним підприємством «Лебедівський лісовичок плюс» (Сторона 2) укладено договір довгострокового тимчасового користування лісовими ділянками, згідно якого сторона 1 зобов'язалася передати стороні 2 у довгострокове тимчасове користування лісові ділянки для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей у кварталі 158 виділи 1, 2, 5, 6 Пірнівського лісництва ДП «Вищедубечанське лісове господарство», що розташовані на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Вказаний договір зареєстрований Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, про що в книзі реєстрації договорів на право довгострокового користування лісовими ділянками зроблено запис 06.06.2012 № 8.

Відповідно до п. 1.2 договору загальна площа переданих лісових ділянок становить 3,6321 га.

Згідно п. 2.1 договору останній укладено терміном на 49 років до 01.06.2061.

Відповідно до п.п. 4.3., 4.3.1, 4.3.3 договору тимчасовий лісокористувач зобов'язаний використовувати лісові ділянки тільки відповідно до цільового призначення та дотримуватися норм лісового, екологічного, земельного законодавства України, протипожежних, санітарних правил, а також правил техніки безпеки та охорони праці.

Сторона 2 має право використовувати вказані у п. 1.1 договору лісові ділянки для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей у відповідності до умов договору та діючого законодавства України; у встановленому законом порядку споруджувати тимчасові будівлі і споруди, в тому числі об'єкти малої архітектурної форми, з дотриманням вимог чинного законодавства та договору (п.п. 4.4.1, 4.4.2 договору).

Згідно п. 11.4 договору дія договору достроково припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання іншою стороною обов'язків передбачених даним договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження лісової ділянки, що істотно перешкоджає їх використанню, а також з інших підстав, визначених чинним законодавством України.

Прокурор обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідач в порушення умов договору побудував капітальний паркан із цегляних стовпів на бетонному фундаменті, встановив дві тимчасові споруди модульного типу орієнтовними розмірами 4,5х6,0 м, ревізійний колодязь підземних інженерно-транспортних комунікацій влаштований із залізобетонних кілець, встановлено опори вуличного освітлення висотою орієнтовно 5м, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 22.05.2014 та актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів від 16-29.05.2014.

12.05.2014 ДП «Вищедубечанське лісове господарство» було складено припис про усунення недоліків і порушень №21, згідно якого визначено, що ПП «Лебедівський лісовичок плюс» використовує лісові ділянки не за цільовим призначенням та всупереч цілям, передбаченим договором та зобов'язано усунути недоліки до 01.07.2014.

В свою чергу, відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами та визначеними прокуратурою підставами, у наданому відзиві та усних поясненнях зазначив, що документи, на які позивач посилається як на докази, що встановлюють наявність обставин, на яких грунтуються його вимоги, не відповідають вимогам, що передбачені частиною другою ст. 34 Господарського кодексу України.

Зокрема, відповідач зазначає, що ним правомірно та не порушуючи умов договору були встановлені тимчасові споруди та здійснено благоустрій на лісових ділянках.

Крім того, лісокористувачем був погоджений план благоустрою лісових ділянок, на якому зазначаються тимчасові будівлі і споруди, на підтвердження чого відповідач надав погоджений сторонами проект благоустрою лісових ділянок.

В підтвердження того, що відповідачем на спірних лісових ділянках споруджено тимчасові будівлі і споруди, останнім також надано висновок експерта №19/02-2015/02 від 19.02.2015.

Крім того, спеціаліст ТОВ «Судово-експертний альянс» Вець В.М. в судовому засіданні 28.04.2015 надав додаткові пояснення, що будівлі і споруди, які розташовані на спірній лісовій ділянці є тимчасовими.

Згідно ч.4, 5 п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» не може розглядатись як судова експертиза у розумінні статті 1 Закону та статті 41 ГПК дане вченими тлумачення законодавчих актів, пов'язане з наявністю у цих актах неясностей, неузгодженостей, суперечностей чи інших недоліків. Документ, виданий за результатами тлумачення вченими правової норми, доказового значення не має і посилатись на нього в обґрунтування рішення не можна. Так само не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

Оцінюючи висновок експерта, господарський суд повинен виходити з того, що цей висновок не має заздалегідь встановленої сили і переваг щодо інших доказів (частина п'ята статті 42 та частина друга статті 43 ГПК).

Предметом позову є вимоги про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовими ділянками від 01.06.2012, укладеного між Державним підприємством "Вищедубечанське лісове господарство" та Приватним підприємством «Лебедівський лісовичок плюс» та повернення Державному підприємству "Вищедубечанське лісове господарство" лісових ділянок площею 3,6321 га з нормативно-грошовою оцінкою 142 066,60грн, які розташовані у виділах № 1,2,5,6 кварталу № 158 Пірнівського лісництва в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Згідно з ст. 18 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) об'єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній приватній власності.

Довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі про строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Положеннями ст. 20 Лісового кодексу України визначено що тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування мають право: здійснювати господарську діяльність у лісах з дотриманням умов договору; за погодженням із власниками лісів, постійними лісокористувачами в установленому порядку зводити тимчасові будівлі і споруди, необхідні для ведення господарської діяльності; отримувати продукцію і доходи від реалізації.

Згідно ч. 2 ст. 74 Лісового кодексу України у лісах, що використовуються для відпочинку, лісокористувачі повинні здійснювати роботи щодо їх благоустрою.

Статтею 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що елементами (частинами) об'єктів благоустрою є: 1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і стандартів; 2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об'єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; 3) будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; 4) засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; 5) технічні засоби регулювання дорожнього руху; 6) будівлі та споруди системи інженерного захисту території; 7) комплекси та об'єкти монументального мистецтва, декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади; 8) обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків; 9) малі архітектурні форми; 10) інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами.

Згідно п. 5.3, 5.5 Правил використання корисних властивостей лісів при використанні корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей тимчасовий лісокористувач забезпечує на виділеній лісовій ділянці створення сприятливих умов для перебування громадян шляхом проведення робіт з благоустрою цих ділянок. При виконанні робіт з благоустрою лісової ділянки мають зберігатись ліси та природні ландшафти, дотримуватись правила пожежної безпеки та санітарні правила в лісах.

Заходи щодо благоустрою лісової ділянки повинні бути спрямовані на збереження лісового середовища в умовах рекреаційних навантажень, створення необхідного комфорту та зручностей для відпочиваючих і включати в себе: оформлення входу; облаштування майданчиків для стоянки автомобілів; встановлення контрольно-пропускних пунктів; облаштування оглядових майданчиків, санвузлів; виготовлення та встановлення покажчиків, художніх барельєфів та скульптур; улаштування драбин, перил на маршрутах; облаштування місць розведення багать; установлення урн для сміття, облаштування спусків до води, благоустрій природних джерел, облаштування дорожньо-стежкової мережі; інші заходи, необхідні для цілей використання лісової ділянки.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що відповідач на спірних лісових ділянках здійснював дії щодо благоустрою території з дотриманням умов договору та законодавства України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 2 частини першої ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 22 ЛК України підставами припинення права постійного користування лісами є: 1) припинення права користування земельною лісовою ділянкою у випадках і порядку, встановлених законом; 2) використання лісових ресурсів способами, які завдають шкоду навколишньому природному середовищу, не забезпечують збереження оздоровчих, захисних та інших корисних властивостей лісів, негативно впливають на їх стан і відтворення; 3) використання лісової ділянки не за цільовим призначенням. Право тимчасового користування лісами припиняється у випадках, передбачених статтею 78 цього Кодексу для припинення права використання лісових ресурсів.

Згідно ст. 78 ЛК України право використання лісових ресурсів припиняється в разі: 1) добровільної відмови від використання лісових ресурсів; 2) закінчення строку, на який було надано право використання лісових ресурсів; 3) припинення діяльності лісокористувачів, яким було надано право використання лісових ресурсів; 4) порушення правил і норм, умов спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів; 5) використання лісових ресурсів способами, які негативно впливають на стан і відтворення лісів, призводять до погіршення навколишнього природного середовища; 6) порушення встановлених строків справляння збору за використання лісових ресурсів; 7) використання лісової ділянки не за цільовим призначенням; 8) невідшкодування в установленому порядку збитків, заподіяних лісовому господарству внаслідок порушень лісового законодавства, та невиконання вимог щодо усунення виявлених недоліків.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд критично ставиться до посилань прокурора на акти перевірки Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 22.05.2014, акт перевірки Державної екологічної інспекції у Київській області від 16-29.05.2014 та припис ДП «Вищедубичанське лісове господарство» №21 від 12.05.2014 як на докази, на яких ґрунтуються його вимоги, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 9 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва.

В акті перевірки інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 22.05.2014 зазначено, що інспекцією проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил Державного підприємства «Вищедубичанське лісове господарство». Тобто, даний акт не стосується відповідача, адже перевірка проводилась щодо іншої особи.

В акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів від 16-29.05.2014 перевірка здійснювалась також щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства ДП «Вищедубичанське лісове господарство», а не ПП «Лебедівський лісовичок плюс».

З огляду на вищевказані обставини та те, що відповідачем були дотримані умови договору від 01.06.2012, а прокуратурою не доведено в встановленому порядку істотного порушення умов договору, вимога першого заступника прокурора про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовими ділянками від 01.06.2012 є необгрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, першим заступником прокурора заявлено вимогу про зобов'язання ПП «Лебедівський лісовичок» повернути ДП "Вищедубечанське лісове господарство" лісову ділянку площею 3,6321 га, яка розташована у виділах № 1, 2, 5, 6 кварталу № 158 Пірнівського лісництва в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Враховуючи те, що зазначена вимога є похідною від вимоги про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовими ділянками від 01.06.2012, в задоволенні якої судом відмовлено, суд приходить до висновку, що позовна вимога про зобов'язання ПП «Лебедівський лісовичок» повернути ДП "Вищедубечанське лісове господарство" лісову ділянку площею 3,6321 га, яка розташована у виділах № 1, 2, 5, 6 кварталу № 158 Пірнівського лісництва в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області є необґрунтованою і відповідно не підлягає задоволенню.

Згідно п. 4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013р. приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України.

Враховуючи, що позивачі не звільнені від сплати судового збору згідно ст. 5 Закону України „Про судовий збір" витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивачів.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства (08114, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Стоянка, вул. Лісна, буд. 15; ідентифікаційний код 35278561) в доход Державного бюджету України України 2 029 (дві тисячі двадцять дев'ять гривень) 66 коп. судового збору.

3. Стягнути з Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» (07342, Київська обл., Вишгородський район, с. Пірнове, вул. Київська; ідентифікаційний код 00992094) в доход Державного бюджету України 2 029 (дві тисячі двадцять дев'ять гривень) 66 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 13.05.2015

Суддя В.М. Антонова