ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2015 р. Справа № 911/1367/15

Суддя Грєхов А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача: Житлово-комунальна контора смт. Козин,

про стягнення 4 900 грн. 96 коп. заборгованості

за участю представників:

позивача - Бернацька О.В. - довіреність № 14-102 від 18 квітня 2014 р.;

відповідача - Токар О.М.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Житлово-комунальної контори смт. Козин (надалі - відповідач) про стягнення 4 900,96 грн заборгованості з покладенням на відповідача судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за спожитий ним в період із січня по грудень 2013 року природний газ за договором купівлі-продажу природного газу №13/3511-БО-17 від 28.12.2012.

Відповідач позов заперечив у повному обсязі. У поданому господарському суду відзиві зазначив, що стягнення з нього заборгованості у розмірі 4900, 96 грн. може привести до погіршення фінансового стану відповідача. Підтверджуючи остаточне погашення основного боргу за договором купівлі - продажу природного газу №13/3511-БО-17 від 28.12.2012 у сумі 315 289,84 грн., відповідач стверджує, що порушення ним грошових зобов'язань за договором викликане затримкою бюджетними установами процедур проведення тендерів та несвоєчасними розрахунками кінцевих споживачів, вплинути на які відповідач не має можливості. Одночасно відповідач вважає необґрунтованими розрахунки позивача у зв'язку з неправильним визначенням початку періоду розрахунку пені. Крім того, відповідач вважає безпідставним нарахування пені на суму переплати у сумі 19 759, 27 грн. за договором № 1253/14-БО-17 від 27.12.2013 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив господарський суд позов задовольнити.

Представник відповідача, посилаючись на скрутне фінансове становище підприємства, яке зумовлене низькою платоспроможністю бюджетних установ, організацій та інших споживачів, спростовував свою вину у проведенні несвоєчасних розрахунків за отриманий природний газ за договором та просив господарський суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

У судовому засіданні оголошену вступну і резулятивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши подані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець, позивач у справі) та житлово комунальною конторою смт. Козин (покупець, відповідач у справі) укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/3511-БО-17 (надалі - Договір), відповідно до умов якого (пункт 1.1. Договору) продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році імпортований природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України продавцем, та/або природний газ видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Згідно з пунктом 1.2. Договору газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Як передбачено пунктом 2.1. Договору продавець мав передати покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 114 тис. куб. м з розподілом щомісячної поставки у межах відповідних кварталів.

Приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункти 3.3., 3.4. Договору).

Пунктом 5.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 б/н від 10 липня до договору купівлі-продажу природного газу № 13/3511-БО-17 від 28 грудня 2012 року) встановлена ціна за 1000 куб. м природного газу у розмірі 3 459,00 грн. без урахуванням податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000 куб.м природного газу - 3 823,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4588,54 грн.

Обов'язок з оплати вартості фактично переданого природного газу узгоджено сторонами пунктом 6.1. Договору. Так, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 11.1. Договору передбачено, що Договір набуває чинності з дня підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №2 №б/н від 01 листопада 2013 року до Договору купівлі-продажу природного газу № 13/3511-БО-17 від 28.12.2012 року внесено зміни до пункт 4.1. та встановлено, що кількість газу яка передається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором купівлі - продажу.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму.

За приписами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати.

Згідно вимог статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання) положеннями статті 610 Цивільного кодексу визнається як порушення зобов'язання.

Відповідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом.

Як убачається із матеріалів справи позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ за період із січня по грудень 2013 року (включно) в обсязі 68,051 тис. куб. м. загальною вартістю 315 289,84 грн., що підтверджується копіями оформлених у відповідності до умов договору актів приймання - передачі природного газу.

Дослідженням змісту вказаних актів господарським судом встановлено їх підписання без зауважень та відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов Договору, тобто, відповідач не заперечував обсягів споживання, ціни, загальної вартості, якості переданого газу та строків поставки за підписаними актами.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання щодо передачі природного газу у відповідності до умов договору.

Відповідач же свої зобов'язання по оплаті прийнятого в період з січня по грудень 2013 року виконував неналежним чином із порушенням строків, передбачених пунктом 6.1 Договору.

Матеріали справи містять докази погашення вартості спожитого за Договором природного газу в повному обсязі, однак з порушенням строків оплати:

- за зобов'язаннями січня 2013 року у сумі 27 588, 36 грн. - 26.02.2013;

- за зобов'язаннями лютого 2013 року у сумі 49 287,01 грн. - 19.03.2013;

- за зобов'язаннями квітня 2013 року у сумі 7 000, 00 грн. - 16.05.2013, 10 000, 00 грн.- 21.05.2013, 3 684, 26 - 27.05.2013;

- за зобов'язаннями грудня 2013 року у сумі 19 759, 27 грн. - 26.08.2014 р.

Дані обставини не заперечені представниками сторін у судовому засіданні у даній справі.

Предметом спору у справі є стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за спожитий природний газ у січні - грудні 2013 року. Сума заявлених позивачем до стягнення 3 % річних складає 431, 74 грн., інфляційних втрат - 2 571, 48 грн. та пені - 1 897, 75 грн.

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи положення статті 625 Цивільного кодексу України, господарський суд враховує наступне.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка внесена з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу вноситься з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, господарський суд бере до уваги порядок визначення інфляційних втрат, за яким інфляційні нарахування обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції.

Згідно здійсненого господарським судом розрахунку, сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 2569,63 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат, в сумі 1, 85 грн., слід відмовити.

При здійсненні перевірки господарським судом правильності нарахування позивачем 3 % річних встановлено, що позивач безпідставно включив до періодів прострочення основного грошового зобов'язання дні, коли відповідачем було погашено залишок основної суми боргу за переданий йому природний газ.

Відповідно до пункту 1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Вказане обмеження стосується і процентів річних, які нараховуються кредитором на виконання приписів статті 625 Цивільного кодексу України. Така правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду у справах за позовами ПАТ "НАК "Нафтогаз" №904/2096/14 (номер ЄДРСР 40479122) від 16.09.2014 та №910/21901/13 (номер ЄДРСР 39630850) від 02.07.2014.

У постанові від 30.07.2014 у справі №910/23600/13(номер ЄДРСР 39961944) Вищий господарський суд вказує, що період прострочення характеризується пасивною поведінкою суб'єкта господарських відносин, протягом якого він не вчиняє дій, спрямованих на реалізацію визначеного умовами укладеного між сторонами правочину змісту зобов'язання. У свою чергу, день належного виконання зобов'язання не є днем його прострочення, оскільки суб'єкт господарських відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов'язання (стаття 599 ЦК України).

За розрахунком, здійсненим господарським судом, арифметично правильним та нормативно обґрунтованим є розмір 3% річних, нарахованих за зобов'язаннями відповідача по оплаті природного газу спожитого у період з січня по грудень 2013 року, за періоди з 14.02.2013 по 25.02.2013, з 14.03.2013 по 18.03.2013, з 14.05.2013 по 15.05.2013, з 16.05.2013 по 20.05.2013, з 21.05.2013 по 26.05.2013 та з 14.01.2014 по 25.08.2014 в сумі 422,09 грн. У зазначеній сумі позовні вимоги щодо стягнення 3% річних підлягають задоволенню. В частині стягнення 9, 65 грн. - 3% річних слід відмовити, як безпідставно заявлених.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 897,75 грн. пені.

Посилання відповідача у відзиві на те, що позивачем неправильно розраховано фінансові санкції, а саме те, що нарахування повинно розпочинатися з 15-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, спростовуються положеннями п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», відповідно до якого день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено «по 1 серпня 2014 року» або «включно до 1 серпня 2014 року», то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Пунктом 6.1 Договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійнсюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином останнім днем виконання зобовязань за Договором, відповідно до п. 6.1. є 13-те число місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Враховуючи вищевикладене позивачем правильно визначений початок періоду розрахунку пені, а саме - з 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2. Договору встановлено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини першої ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунки позивача, господарський суд встановив, що позивач безпідставно включив до періоду нарахування пені день фактичної оплати відповідачем суми боргу, а також за зобов'язаннями грудня 2013 року пеня ним була нарахована за період з 14.01.2014 року по 26.08.2014 року в порушення приписів п. 6 статті 232 Господарського кодексу України.

За розрахунком, здійсненим господарським судом, арифметично правильним та нормативно обґрунтованим є розмір пені в сумі 1 549, 08 грн. У зазначеній сумі позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню. В частині стягнення 348,67 грн. - пені слід відмовити, як безпідставно заявлених.

Заперечення відповідача щодо безпідставності нарахування пені на суму переплати господарський суд не приймає, з огляду на те, що сума переплати у розмірі 19 759, 27 грн. за договором 1253/14-БО-17 від 27.12.2013 була зарахована позивачем, як сплата основної заборгованості за договором № 13/3511-БО-17 від 28.12.2012 року, згідно листа 26.08.2014 року вих.№ 75.

Судовий збір у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 1, 4, 4-2, 4-3, 22, 33-35, 43, 49,77, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Житлово-комунальної контори смт. Козин (08711, Київсьва обл., Обухівський район, смт. Козин, вул. Партизанська, буд. 2, ідентифікаційний код: 30273658) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код: 20077720) пеню у розмірі 1 549,08 грн. (одна тисяча п'ятсот сорок дев'ять гривень вісім коп.), інфляційних втрат у розмірі 2 569, 63 грн. (дві тисячі п'ятсот шістдесят дев'ять гривень шістдесят три копійки), 422, 09 грн. (чотириста двадцять дві гривні дев'ять копійок) 3% річних та 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У решті позову відмовити.

Повне рішення складено - 12.05.2015

Суддя А.С. Грєхов