ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" травня 2015 р.Справа № 916/978/15-г

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

До відповідача: Приватного акціонерного товариства "Селена"

про стягнення 35560,44 грн.

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1 НОМЕР_1 виданий 21.03.1996р.; ОСОБА_2 - довіреність від 03.04.2015р.

Від відповідача: Кукурудза І.І. на підставі наказу №4-к від 30.04.2014р.

Суть спору: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Селена" про стягнення заборгованості у розмірі 35560,44 грн., яка складається з суми основної заборгованості 30 523,20грн., індексу інфляції 946,22грн., 3% річних 944,08грн., 3146,94грн. штрафні санкції за ненадання відповіді на претензію.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.03.2015 року порушено провадження у справі №916/978/15-г.

29.04.2015р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 12.05.2015 р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

19 червня 2014 року між Приватним акціонерним товариством "Селена" (Замовник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець) було укладено договір на виконання робіт № 1, відповідно до п. 1.1 якого передбачено, що Замовник доручає, а Виконавець виконує слідуючи роботи: збирання ранніх зернових культур.

Відповідно до п. 2.1 договору №1 від 19.06.2014р. вартість виконаних робіт становить 480грн. за 1 га. Загальна вартість згідно фактичної зібраної площі, що встановлюється в акті виконаних робіт.

Відповідно до п. 3.1 договору № 1 від 19.06.2014р. Виконавець зобов'язується виконати роботи за даним договором в термін до 10.07.2014р.

Актом сдачі - приймання виконаних робіт від 08.07.2014р., підписаним та скріпленим печатками обох сторін встановлено, що загальна вартість виконаних робіт склала 30 523,20 грн.

08.01.2015р. позивачем було надіслано на юридичну адресу відповідача претензію №1 з вимогою про перерахування заборгованості та неустойки (штрафу) на суму - 31 438,896грн. Відповідачем було отримано вказану претензію 01.02.2015р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

08.01.2015р. позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію №1 з вимогою про перерахування заборгованості та неустойки (штрафу) на суму - 31 438,896грн. Відповідачем було отримано вказану претензію 04.02.2015р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, відповідь на претензію підписується повноважною особою підприємства, організації або їх представником та надсилається рекомендованим або цінним листом чи вручається під розписку. За необгрунтоване списання у безспірному порядку претензійної суми винна сторона сплачує другій стороні штраф у розмірі 10 процентів від списаної суми.

Сума індексу інфляції складає 946,22грн., 3% річних - 944,08грн., 3146,94грн. - штрафні санкції за ненадання відповіді на претензію.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся з відповідним позовом до господарського суду Одеської області.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Як встановлено судом, 19 червня 2014 року між Приватним акціонерним товариством "Селена" (Замовник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець) було укладено договір на виконання робіт № 1, відповідно до п. 1.1 якого передбачено, що Замовник доручає, а Виконавець виконує слідуючи роботи: збирання ранніх зернових культур.

Актом сдачі - приймання виконаних робіт від 08.07.2014р., підписаним та скріпленим печатками обох сторін встановлено, що загальна вартість виконаних робіт склала 30 523,20 грн.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За таких обставин, суд вважає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані роботи у сумі 30 523,20грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % у розмірі 944,08 грн. та індекс інфляції у розмірі 946,22грн. згідно наданого розрахунку.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, розглянувши наданий позивачем розрахунок 3 % річних у розмірі 944,08 грн. суд доходить висновку про допущення Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 помилки при його здійсненні, тому судом було здійснено перерахунок 3 % річних заявлених позивачем до стягнення, за наслідком здійснення якого сума 3 % річних за період з 09.02.2015р. по 10.03.2015р. склала 72,75 грн. (30 523,20:100%*3%:365*29).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 72,75 грн.

Крім того, розглянувши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат за період за січень 2015р. у розмірі 946,22 грн. суд дійшов висновку про відмову у задоволенні суми інфляційних витрат за період за січень 2015р. у розмірі 946,22 грн., оскільки строк виконання зобовязань відповідача по оплаті за договором спливав через 7 днів після предявлення відповіної вимоги, першим зверненням позивача до відповідача з претезією №1 від 08.01.2015р. згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, отримана яка відповідачем була 01.02.2015р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, тобто строк виконання зобовязаннь відповідача настав 09.02.2015р. Заявляючи вимогу про стягнення втрат від інфляції, позивач у своєму розрахунку зазначив період січень 2015р., коли строк виконання зобов'язань відповідача перед позивачем ще не настав. це свідчить про необґрунтованість позовних вимог про стягнення втрат від інфляції.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3146,94грн. - штрафні санкції за ненадання відповіді на претензію.

Відповідно до частини 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, відповідь на претензію підписується повноважною особою підприємства, організації або їх представником та надсилається рекомендованим або цінним листом чи вручається під розписку. За необгрунтоване списання у безспірному порядку претензійної суми винна сторона сплачує другій стороні штраф у розмірі 10 процентів від списаної суми.

Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій за ненадання відповіді на претензію стягненню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на чинному законодавстві. В обґрунтування цих позовних вимог позивач послався на ст. 8 ГПК України, однак, відповідно до ч.7 ст. 8 ГПК України за необгрунтоване списання у безспірному порядку претензійної суми винна сторона сплачує другій стороні штраф у розмірі 10 процентів від списаної суми. Тобто, відповідальність встановлена не за ненадання відповіді на претензію, а за необгрунтоване списання суми відповідно до претензії, тому позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на поштове відправлення в сумі 12,50 грн., дане поштове відправлення - це відправлення претензії, тобто, вимоги Позивача про виконання зобов'язань згідно Договору. Дані витрати є витратами щодо Договору, а не судовими витратами, оскільки понесені позивачем для встановлення строку виконання Договору, тому вимога в даній частині задоволенню не підлягає.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на надання правової допомоги, відповідно до ч. 2 ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Положенню частини першої статті 44, згідно з яким до судових витрат віднесені, зокрема, витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката, у контексті статті 59 Конституції України дано офіційне тлумачення Рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. N 6-рп/2013), відповідно до якого в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким до судових витрат віднесені, зокрема, витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката, у контексті статті 59 Конституції України потрібно розуміти так, що до складу судових витрат на юридичні послуги, які підлягають відшкодуванню юридичній особі у господарському судочинстві, належать суми, сплачені такою особою, якщо інше не передбачено законом, лише за послуги адвоката.

В матеріалах справи відсутні докази того, що представництво інтересів позивача у цій справі здійснював адвокат, а віднесення до складу судових витрат оплати послуг представника, який не має статусу адвокату, законодавством не передбачено.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Селена" (67624, Одеська область, Біляївський район, село Дачне, вул. Гаркавого, буд. 5, , п/р 07 в ПуАТ "Сбербанк Росії", Одеське відділення, МФО 320627) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (20300, Черкаська обл, АДРЕСА_1, р/р НОМЕР_3 ПрАТ «БМ Банк», МФО 380913, ідентифікаційний номер НОМЕР_2; р/р НОМЕР_4 ПАТ Приват Банк, МФО 354347) - заборгованість у розмірі 30 595,95грн., яка складається з суми основної заборгованості 30 523,20грн., 3% річних 72,75грн.; суму судового збору у розмірі 1827грн.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10-денного строку з моменту складання повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Одеським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18 травня 2015 р.

Суддя О.Ю. Оборотова