номер провадження справи 33/78/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015 Справа № 908/2234/15-г

за позовом Прокурора Ленінського району міста Запоріжжя (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, 14) в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції держави у спірних відносинах Позивача Концерну "Міські теплові мережі" в особі Філії Концерну "Міські теплові мережі" Ленінського району (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69096, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2-А)

до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-інженерний центр "ЗТЗ-Сервіс" (69069, м. Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе, 11)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

Відомості про представників сторін та учасників судового процесу:

від прокуратури: Тронь Г.М. - посвідчення № 013451 від 03.12.2012 р.;

від позивача : Коновалов Д.В. - довіреність № 27/20-19 від 05.01.2015 р.;

від відповідача: Попов О.А. - довіреність № 18 від 08.12.2014 р.;

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ленінського району міста Запоріжжя звернувся в господарський суд із позовною заявою в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції держави у спірних відносинах - Концерну "Міські теплові мережі" в особі Філії Концерну "Міські теплові мережі" Ленінського району про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-інженерний центр "ЗТЗ-Сервіс" суми 92128,35 грн., з яких: сума 88681,05 грн. - основного боргу, сума 3236,28 грн. пені та сума 211,02 грн. - 3% річних.

Обґрунтовуючи позов прокурор посилався на те, що на виконання умов укладеного між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100099 від 01.10.2006 р., за період січень - лютий 2015 р. Концерном "МТМ" було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 88681,05 грн. В порушення договірних зобов'язань, відповідач за отриману теплову енергію своєчасно не розрахувався, що потягло за собою нарахування санкцій, передбачених Договором та Законом. Станом на дату подання позову, борг відповідача за спірний період становив 88681,05 грн. Посилаючись на приписи статей 526, 530, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 276 ГК України та умови договору № 100099 від 01.10.2006 р., просив позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду від 03.04.2015 р. порушено провадження у справі № 908/2234/15г, розгляд якої призначено на 12.05.2015 р.

За клопотанням представників прокуратури та сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Письмовою заявою (вих № 2080-ю від 24.04.2015 р.) на підставі ст. 22 ГПК України позивач зменшив розмір позовних вимог - в частині стягнення пені до суми 2652,73грн. Також посилаючись на погашення відповідачем суми основного боргу після порушення провадження по даній справі, позивач просить припинити провадження у справі, в частині стягнення основного боргу, стягнути з відповідача суму 2652,73 грн. пені та суму 211,02 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що вказана заява позивача не суперечать приписам статті 22 ГПК України, заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Разом з тим, враховуючи, що в даному випадку, не було заявлено про відмову від позову в частині стягнення суми основного боргу, суд констатує, що предметом позову є вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-інженерний центр "ЗТЗ-Сервіс" суми 88681,05 грн. основного боргу, суми 2652,73 грн. пені та суми 211,02 грн. - 3% річних.

Присутній у судовому засіданні прокурор підтримав доводи заяви про зменшення розру позовних вимог, просив стягненути пеню та 3% річних.

Відповідач - у письмовому відзиві на позовну заяву вказав, що після порушення провадження по даній справі, ним було сплачено суму основного боргу у повному обсязі. Вказав, що розрахунок пені позивачем здійснено невірно, оскільки нарахування пені здійснено з 21 числа наступного за розрахунковим місяцем. Разом з цим, пунктом 6.3 договору № 100099 від 01.10.2006 р., передбачено, що остаточні розрахунки за відпущену теплову енергію здійснюються у термін до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, тобто, нарахування пені повинно здійснюватися з 26 числа. Просить врахувати викладене при розгляді справи.

В судовому засіданні 12.05.2015 р. прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 01.10.2006 р. між позивачем (Теплопостачальною організацією) та відповідачем (Споживачем) було укладено договір № 100099 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (надалі - Договір), за умовами якого Теплопостачальна організація зобов'язалась відпустити Споживачу теплову енергію в гарячій воді, а Споживач зобов'язався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п. 5.1 Договору облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Згідно із п. 6.1 та п. 6.2 Договору розрахунки за даним Договором здійснюються в грошовій формі, відповідно встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін) діючих на час розрахунків (Додаток № 5 до Договору) та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

За умовами п. 6.3 Договору оплата за теплову енергію проводиться шляхом перерахування грошових коштів у розрахунковому періоді на поточний рахунок Теплопостачальної організації. Остаточні розрахунки за відпущену у розрахунковому періоді теплову енергію здійснюються Споживачем на підставі акту приймання-передачі теплової енергії у термін до 25-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно із п. 6.6 Договору Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну; акт звіряння розрахунків (за вимогою Споживача).

Пунктом 6.6.1 Договору передбачено, що отриманий акт приймання -передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, належним чином оформити і повернути Теплопостачальній організації на протязі п'яти днів з дати отримання.

Згідно із п. 6.6.2 Договору у разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, Споживач зобов'язаний надати Теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити із Теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений п. 6.6.1 Договором строк. У разі неотримання акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні у встановлений договором термін, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

Відповідно до п. 6.6.3 Договору при отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, Теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, Теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь.

Як вбачається із матеріалів справи, за період: січень - лютий 2015 р. позивачем відповідачу було поставлено теплової енергії в гарячій воді на загальну суму 88681,05 грн., що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії: за січень 2015 р. на суму 50519,09 грн. та за лютий 2015 р. на суму 38161,96 грн.

На оплату поставленої теплової енергії відповідачу були направлені позивачем відповідні рахунки: від 31.01.2015 р. на суму 50519,09 грн., від 28.02.2015 р. на суму 38161,96 грн. Всього на суму 88681,05 грн.

Вручення актів та рахунків підтверджується реєстрами вручення документів, за відповідний період.

Проте, в строки передбачені Договором, відповідач оплату отриманої теплової енергії не здійснив.

У зв'язку з цим, на адресу відповідача направлялись Претензії (вих. № 675/09 від 26.02.2015 р., № 1090/09 від 31.03.2015 р.) з вимогою сплатити заборгованість.

Однак, у визначені строки сума боргу відповідачем сплачена не була.

Станом на дату звернення із даним позовом до суду основний борг відповідача складав суму 88681,05грн.

Позовні вимоги про стягнення з ТОВ науково-інженерний центр "ЗТЗ-Сервіс" суми 88681,05 грн. основного боргу, суми 2652,73 грн. сума пені та суми 211,02 грн. - 3% річних, стали предметом судового розгляду у даній справі (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог в частині пені).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини... Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Пунктом 1 статті 193 Господарського Кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься в ст. 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно долучених до матеріалів справи копій актів приймання-передачі теплової енергії за період січень-лютий 2015 р. позивач поставив відповідачу теплову енергію в гарячій воді на загальну суму 88681,05 грн., у зв'язку з чим відповідачу до сплати були виставлені відповідні рахунки.

Матеріали справи свідчать, що відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманої у спірний період теплової енергії, всупереч умов Договору та вимог закону, своєчасно не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за Договором у спірний період в сумі 88681,05 грн.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині оплати отриманої теплової енергії в гарячій воді, та вищезазначені приписи норми чинного законодавства України, а також з урахуванням викладеного, суд констатує правомірність заявленої вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 88681,05 грн.

Разом з тим, після порушення провадження у справі № 908/2234/15г (яке відбулось ухвалою суду від 03.04.2015р.), відповідач погасив заборгованість, перерахувавши на розрахунковий рахунок позивача суму 88681,05 грн. основного боргу, що підтверджується наданими копіями платіжних доручень № 3078 від 06.04.2015 р. (на суму 38161,96 грн.) та № 3095 від 14.04.2015 р. (на суму 50519,09 грн.).

Відповідно до приписів п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження по справі за вимогою про стягнення суми основного боргу 88681,05 грн. слід припинити на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України у зв'язку із відсутністю предмету спору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Невиконання відповідачем зобов'язання по сплаті основного боргу підтверджено матеріалами справи, а відтак позовна вимога про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 211,02 грн., за неналежне виконання грошового зобов'язання є правомірною і обґрунтованою, а тому задовольняється у повному обсязі.

Крім того, відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вищезгаданого Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В даному випадку сторони в п. 7.2.8 Договору встановили, що в разі несплати або несвоєчасної сплати Споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3 Договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати Споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

З огляду на вищевикладене, враховуючи умови Договору та приписи чинного законодавства, суд вважає, що вимога позивача про стягнення пені в сумі 2652,73 грн. нарахованої за період з 26.02.2015 р. по 02.04.2015 р., заявлена правомірно, а тому підлягає задоволенню. При цьому, суд відзначає, що розрахунок пені було здійснено позивачем з урахуванням вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та п. 6 ст. 231 ГК України.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК з відповідача на користь державного бюджету України слід стягнути суму 1830,89 грн. судового збору.

Керуючись ст. 49, п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-інженерний центр "ЗТЗ-Сервіс" (69069, м. Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе, 11, ) на користь Концерну "Міські теплові мережі" в особі Філії Концерну "Міські теплові мережі" Ленінського району (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69096, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2-А, , п/р зі спеціальним режимом використання № 2813 у Філії -Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957) суму 2652 (дві тисячі шістсот п'ятдесят дві) грн. 73 коп. пені та суму 211 (двісті одинадцять) грн. 02 коп. трьох відсотків річних.

Видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-інженерний центр "ЗТЗ-Сервіс" (69069, м. Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе, 11, ) на користь державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі (Орджонікідзевський район), 22030001; банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області; МФО 813015; ; р/р № 3007) суму 1830 (одна тисяча вісімсот тридцять) грн. 89 коп. судового збору.

Видати наказ.

Провадження у справі № 908/2234/15г за вимогою про стягнення суми 88681,05 грн. основного боргу припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 15.05.2015р.

Суддя М.В. Мірошниченко