ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2015 р. Справа № 909/252/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Булки В.І., при секретарі судового засідання Бабенецькій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України",

вул.Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01001,

до відповідача: Комунального підприємства "Коломиятеплоенергія",

площа Привокзальна, 15, м. Коломия, Івано-Франківська область, 78200,

про стягнення заборгованості за неналежне виконання умов договору №13/3711-БО-15 від 31.01.2013р. в сумі 4 370 727,91грн., з яких: 3 126 141,41грн. - основного боргу, 303 540,95грн. - пені, 791 434,87грн. - інфляційних втрат та 149 610,68грн. - 3% річних,

за участю представників сторін:

від позивача: Сидоренко А.С. - юрисконсульт, (довіреність №14-100 від 18.04.14);

від відповідача: Гаєвий В.О. - юрисконсульт, (довіреність б/н від 05.01.15),

встановив: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Коломиятеплоенергія" про стягнення заборгованості за неналежне виконання умов договору №13/3711-БО-15 від 31.01.2013р. в сумі 4 370 727,91грн., з яких: 3 126 141,41грн. - основного боргу, 303 540,95грн. - пені, 791 434,87грн. - інфляційних втрат та 149 610,68грн. - 3% річних.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить суд позов задоволити, свої обґрунтування виклав у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги визнає частково з підстав викладених у відзиві на позов №90 від 01.04.15 (вх.№5330/15 від 02.04.15). Вказує, що основний борг в розмірі 3 126 141,41грн. виник через незадовільний розрахунок управління освіти Коломийської міської ради за спожиту теплову енергію та те, що встановленими НКРЕКП нормативами відповідач фактично доведений до банкрутства. На думку представника відповідача позовна вимога позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є безпідставним. Крім того, позивачем порушено приписи п.6 ст.232 Господарського процесуального кодексу України щодо нарахування пені. В цій частині представник відповідача просить суд в позові відмовити.

До суду від відповідача надійшло клопотання №102 від 20.04.15 (вх.№4458/15 від 21.04.15) в якому просить суд: про розстрочку суми основного боргу в розмірі 3 126 141,41грн. терміном на 5 років та про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Коломийську міську раду. Клопотання мотивоване тим, що станом на 01.04.15 заборгованість управління освіти Коломийської міської ради за спожиту теплову енергію становить 7 624 644,28грн. Звертає увагу суду на те, що відповідач надає послуги з постачання теплової енергії в основному бюджетним установам і при задоволенні судом позову підприємство буде повністю паралізоване, що призведе до зриву робіт з підготовки до осінньо-зимового періоду 2015-2016рр.

Щодо клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Коломийську міську раду суд зазначає наступне.

Приписами ст.27 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

З'ясувавши всі обставини на яких ґрунтується подане відповідачем клопотання суд прийшов до висновку про відмову в його задоволенні з огляду на те, що у даному випадку відсутні підстави вважати, що рішення суду у даній справі може вплинути на їхні права чи обов'язки щодо однієї із сторін, як цього вимагають приписи ст.27 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством "Коломиятеплоенергія" укладено договір №13/3711-БО-15 купівлі-продажу природного газу від 31.01.13.

Згідно п. 1.1 вказаного вище договору позивач (продавець) зобов'язався передати у власність відповідачу (покупцю) у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а відповідач (покупець) - прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п. 3.1 договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Ціна згідно п. 5.2 договору за 1000 куб.м. газу становить 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив протягом січня - грудня 2013 року, а відповідач прийняв природній газ на суму 4 840 875,21грн. Даний факт підтверджується підписані сторонами та скріплені їх печатками акти приймання-передачі природного газу, а саме:

- від 31.01.13 за січень 2013 року на суму 1 059 733,80грн.;

- від 28.02.13 за лютий 2013 року на суму 872 518,48грн.;

- від 31.03.13 за березень 2013 року на суму 916 021,80грн.;

- від 30.04.13 за квітень 2013 року на суму 292 920,20грн.;

- від 31.10.13 за жовтень 2013 року на суму 311 722,20грн.;

- від 30.11.13 за листопад 2013 року на суму 516 742,57грн.;

- від 31.12.13 за грудень 2013 року на суму 871 216,16грн.

Копії вказаних вище актів знаходяться в матеріалах справи і є додатками до позовної заяви.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Однак, відповідач не здійснив повної та своєчасної оплати за спожитий природний газ.

Представник позивача в засіданні суду зазначив, що станом на 20.01.15 сума основного боргу відповідача складає 3 126 141,41грн.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі не виконання відповідачем умов п.6.1 даного договору останній у безспірному порядку зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивач за порушення відповідачем грошових зобов'язань нарахував 303 540,95 грн. пені.

Крім того, позивач, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, за порушення грошового зобов'язання нарахував відповідачу 149 610,68грн. - 3% річних та 791 434,87грн. - інфляційних втрат.

Станом на день звернення до господарського суду Івано-Франківської області борг відповідача перед позивачем становить 4 370 727,91грн., з яких: 3 126 141,41грн. - основного боргу, 303 540,95грн. - пені, 791 434,87грн. - інфляційних втрат та 149 610,68грн. - 3% річних.

Беручи до уваги викладене вище суд вважає за правильне позов задоволити повністю та виходить з наступних підстав.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України між сторонами на підставі договору виникли зобов'язальні відносини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Однак, відповідач в супереч умовам договору не оплатив в повному обсязі грошові кошти за постачання природного газу, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 3 126 141,41грн., яка підтверджується матеріалами справи.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, передбачені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Судом встановлено, що правомірною є вимога позивача про стягнення з відповідача 303 540,95грн. пені (розрахунок міститься в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Причому, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та три проценти річних є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Господарським судом встановлено факт прострочення грошового зобов'язання відповідачем та здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат. Згідно з арифметичним розрахунком, проведеним судом за допомогою ІПС «Законодавство», з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 791 434,87грн. - інфляційних втрат та 149 610,68грн. - 3% річних (розрахунок в матеріалах справи).

Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, тобто не виконав визначені на розсуд сторонами і погоджені ними умови договору, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідач порушив договірні зобов'язання що стосуються оплати за поставлений природній газ. Позивачем доведено обставини, на які він посилався. Відповідач позовні вимоги частково визнав, проте борг не погасив.

З огляду на фактичні обставини справи суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Щодо клопотання відповідача про розстрочку суми основного боргу в розмірі 3 126 141,41грн. терміном на 5 років суд вважає за правильне вказати наступне.

Приписами п.6 ст.83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення. При цьому слід враховувати приписи ст.121 Господарського процесуального кодексу України про те, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких, господарський суд може відстрочити чи розстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте, визначальним фактором при наданні відстрочки чи розстрочки є винятковість цих випадків, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Підставою для відстрочки чи розстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Як зазначено в пункті 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", вирішуючи питання, зокрема про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. Тобто, в кожному випадку господарський суд має враховувати конкретні обставини розглянутої справи; приймати до уваги інтереси обох сторін; оцінювати можливі негативні наслідки як для боржника при виконанні рішення суду у встановлений строк, так і для стягувача при затримці виконання рішення суду та не допускати їх настання.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення судом враховано фінансовий стан сторін, їх матеріальні інтереси, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, а також врахованого такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та досліджено докази наявні в матеріалах справи.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин, аналізуючи викладене вище суд вважає, що у даному конкретному випадку відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду строком на 5 років. З огляду на обставини справи суд вважає за доцільне частково задоволити клопотання відповідача - розстрочити виконання рішення суду у даній справі на 6 (шість) місяців рівними частинами по 521 023,57грн. протягом 6 (шести) місяців починаючи з 26.05.15 (в частині стягнення основного боргу, що становить 3 126 141,41грн.).

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на фактичні обставини справи суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.124 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», ст.ст.11,202,509,525,526,530,549,610,611,612,625,628,629 Цивільного кодексу України, ст.ст.173,193,218,230 Господарського кодексу України, ст.ст.33,49, 82 -85, п.6 ст.83, ст.121 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Коломиятеплоенергія" про стягнення заборгованості за неналежне виконання умов договору №13/3711-БО-15 від 31.01.2013р. в сумі 4 370 727,91грн., з яких: 3 126 141,41грн. - основного боргу, 303 540,95грн. - пені, 791 434,87грн. - інфляційних втрат та 149 610,68грн. - 3% річних - задоволити.

Стягнути з Комунального підприємства "Коломиятеплоенергія", площа Привокзальна, 15, м. Коломия, Івано-Франківська область, 78200 () на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул.Б.Хмельницького,6, м. Київ, 01001 () 3 126 141,41грн. (три мільйони сто двадцять шість тисяч сто сорок одну грн. 41коп.) основного боргу, 303 540,95грн. (триста три тисячі п'ятсот сорок грн. 95коп.) пені, 791 434,87грн. (сімсот дев'яносто одну тисячу чотириста тридцять чотири грн. 87коп.) інфляційних втрат, 149 610,68грн. (сто сорок дев'ять тисяч шістсот десять грн. 68коп.) 3% річних, 73 080,00грн. (сімдесят три тисячі вісімдесят грн. 00коп.) судового збору.

Видати наказ.

Розстрочити виконання рішення суду у даній справі рівними частинами по 521 023,57грн. (п'ятсот двадцять одній тисячі двадцять три грн. 57коп.) протягом 6 (шести) місяців починаючи з 26.05.15 (в частині стягнення основного боргу, що становить 3 126 141,41грн.).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.05.15

Суддя Булка В.І.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

Помічник судді Гандера М.В. 12.05.15