ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" травня 2015 р. Справа № 918/249/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М., розглянувши матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕОСТАР"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАРЧИК-ЗАХІД"

про стягнення заборгованості в сумі 262 738 грн. 45 коп.

Представники:

Від позивача: Бондаренко Т.М. (довіреність від 20 лютого 2015 року);

Від відповідача: не з'явився;

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 81-1 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕОСТАР" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАРЧИК-ЗАХІД" про стягнення 262 738 грн. 45 коп. заборгованості з яких: 208 059,37 грн. заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за договором, 25 082,90 грн. пені, 29 596,18 грн. інфляційних втрат.

02 квітня 2015 року позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач зазначає, що після звернення до господарського суду з позовом відповідачем було частково сплачено заборгованість в сумі 13 000,00 грн., враховуючи викладене позивач просить суд стягнути з відповідача 195 059,37 грн. основної заборгованості, 21 855,30 грн. пені, 25 786,84 грн. інфляційних втрат.

В судовому засіданні оголошувалась перерва до 15 травня 2015 року.

Ухвалою суду від 02 квітня 2015 року, судом в порядку статті 69 ГПК України продовжено строк розгляду спору у справі на 15 днів.

15 травня 2015 року позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до змісту якої позивач, у зв'язку з частковою сплатою відповідачем заборгованості в сумі 20 000,00 грн., просить суд стягнути на свою користь 175 059,37 грн. основної заборгованості, 17 335,68 грн. пені, та 17 041,04 грн. інфляційних втрат.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві з врахуванням заяв про зменшення позовних вимог.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, відзиву на позовну заяву суду не надав, причин неявки суду не повідомив, про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується підписом в протоколі судового засідання від 02 квітня 2015 року повноважного представника.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, повно та об'єктивно оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, господарським судом встановлено наступне.

05 червня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Леостар" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДАРЧИК-ЗАХІД" (покупець, відповідач) було укладено договір поставки №39 (надалі - договір), відповідно до предмету якого постачальник зобов'язується поставити м'ясопродукти (далі - продукція) у відповідності з поданим позивачем замовленнями, а покупець зобов'язується приймати та своєчасно розраховуватись за отриману продукцію.

Згідно пункту 5.1. договору, він вступає в дію з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013 року.

У випадку відсутності письмового попередження сторін за місяць до закінчення терміну договору його дія вважається продовженою на кожний наступний рік (пункт 5.2. договору).

Вказаний договір підписаний представниками сторін та скріплений відтисками печаток.

На виконання умов договору за період з червня 2013 року по лютий місяць 2015 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 670 543,15 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних (а.с. 11-52).

Факт отримання від позивача продукції на загальну суму 670 543,15 грн. відповідач в судовому засіданні від 02 квітня 2015 року визнав.

Згідно пункту 4.1. договору за згодою постачальника продукція може бути поставлена з відстрочкою платежу до 15 банківських днів з дня поставки.

Як підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок та платіжних доручень (а.с. 63-129), відповідач частково розрахувався з позивачем за поставлений товар в сумі 460 332,23 грн., та відповідачем здійснено повернення товару на загальну суму 2 151,55 грн., що підтверджується накладними на повернення товару (а.с. 130-133).

Таким чином, станом на час звернення позивача з позовом до суду неоплаченим є поставлений товар на суму 208 059,37 грн..

Разом з тим, після звернення з позовом відповідачем проведено частково оплату заборгованості на суму 33 000,00 грн., що підтверджується наданими позивачем платіжними дорученнями.

Враховуючи викладене, станом на час розгляду справи відповідачем не оплачено поставлений товар на загальну суму 175 059,37 грн., доказів оплати вказаної заборгованості відповідач суду не надав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України, - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК - України), кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Тобто вказана норма передбачає як безпосереднє встановлення у зобов'язанні строку (терміну) його виконання, так і визначення цього строку вказівкою на певну подію, яка неминуче має настати. В іншому ж випадку кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕОСТАР" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАРЧИК-ЗАХІД" про стягнення основної заборгованості за договором в сумі 175 059,37 грн. підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані а відтак є такими що підлягають до задоволення.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання

Відповідно до пункту 4.4. договору у разі порушення пункту 4.1. договору покупець сплачує пеню постачальнику у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Разом з тим, згідно статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач керуючись положеннями пункту 4.4. договору нарахував відповідачу 17 335,68 грн. пені.

Наданий позивачем розрахунок суми пені судом перевірено, визнано законним та обґрунтованим.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись положеннями статті 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 17 041,04 грн. інфляційних втрат, наданий позивачем розрахунок суми інфляційних втрат судом перевірено, визнано законним та обґрунтованим.

Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕОСТАР" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАРЧИК-ЗАХІД" 175 059,37 грн. основної заборгованості, 17 335,68 грн. пені, та 17 041,04 грн. інфляційних втрат підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на законі та договорі, не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України на відповідача покладаються судові витрати внаслідок його неправильних дій - доведення спору до господарського суду.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАРЧИК-ЗАХІД" (33013, м.Рівне, вул. Крейдяна, 19б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕОСТАР" (04074, м.Київ, вул. Мостицька, 16/2, ) - 175 059 (сто сімдесят п'ять тисяч п'ятдесят дев'ять) грн. 37 коп. основної заборгованості, 17 335 (сімнадцять тисяч триста тридцять п'ять) грн. 68 коп. пені, 17 041 (сімнадцять тисяч сорок один) грн. 04 коп. інфляційних втрат, та 5 254 (п'ять тисяч двісті п'ятдесят чотири) грн. 77 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Повне рішення складено "19" травня 2015 року

Суддя Качур А.М.