ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року Справа № 910/4155/14

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Палій В.В.

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові захисні покриття", м. Бровари Київської області (далі - Товариство),

на рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2014 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2014

зі справи № 910/4155/14

за позовом Товариства

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ (далі - Компанія),

про стягнення 9 794 146,42 грн.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - приватне акціонерне товариство "Укратоменергобуд", м. Київ (далі - ПАТ "Укратоменергобуд").

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача - Мужика Л.І.,

відповідача - Рубінса А.А.,

третьої особи - не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення суми 9 794 146,42 грн., в тому числі: 5 506 518 грн. заборгованості, права вимоги сплати якої Товариством набуто на підставі договору від 01.06.2011 № 73/47 про відступлення права вимоги (далі - Договір № 73/47); пені в сумі 2 173 460,87 грн.; штрафу в розмірі 7% у сумі 385 456,26 грн.; 3% річних у сумі 443 991,30 грн.; "інфляційних втрат" у сумі 1 284 719,99 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.05.2014 (суддя Бойко Р.В.): позов задоволено частково; з Компанії стягнуто на користь Товариства: заборгованість у сумі 5 506 518 грн.; "інфляційні втрати" в сумі 1 284 719,99 грн.; 3% річних у сумі 443 991, 30 грн. та судовий збір у сумі 53 984,20 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 (колегія суддів у складі: Корсакова Г.В. - головуючий, судді Ільєнок Т.В. і Станік С.Р.): залишено без задоволення апеляційну скаргу Товариства; задоволено апеляційну скаргу Компанії; згадане рішення місцевого господарського суду скасовано частково; прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено; з Товариства стягнуто на користь Компанії 36 540 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить: оскаржувану постанову апеляційної інстанції скасувати повністю; оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати частково, а саме в частині відмови у стягненні пені в сумі 2 173 460,87 грн. і штрафу в сумі 385 456,26 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення відповідних сум; у решті рішення місцевого господарського суду від 20.05.2014 залишити без змін; стягнути з Компанії на користь Товариства судовий збір. Скаргу з посиланням на приписи Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Господарського кодексу України (далі - ГК України) та Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивовано порушенням та неправильним застосуванням господарськими судами норм матеріального і процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

За результатами цього розгляду, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Суд першої інстанції у розгляді справи виходив з таких обставин та висновків.

15.11.2005 закритим акціонерним товариством (далі - ЗАТ) "Укратоменергобуд" [після зміни організаційно-правової форми - приватне акціонерне товариство (далі - ПАТ) "Укратоменергобуд"] як генпідрядником та Компанією як замовником (в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція, далі - ВП "Южно-Українська АЕС") було укладено договір № 7-05 (далі - Договір № 7-05), відповідно до якого:

- генпідрядник за завданням замовника виконує на свій ризик власними та залученими силами і засобами роботи з ремонту покрівлі машзалу енергоблоків №№ 1, 2 ВП "Южно-Українська АЕС" (п. 1.1);

- загальна вартість ремонтно-будівельних робіт на основі договірної ціни орієнтовно становить 4 484 189 грн. (пункт 2.1 та додаток № 1 до даного договору);

- склад, строки, вартість робіт у цілому встановлюються графіком виконання робіт, підписаним сторонами (додаток № 2), який є невід'ємною частиною договору (пункт 3.1);

- договір набуває чинності з дня його підписання сторонами і діє до 21.12.2007. Строки: початку робіт - через 5 днів з моменту перерахування авансу; закінчення робіт - відповідно до графіка виконання робіт. Датою закінчення робіт є дата підписання технічного акта здачі-приймання робіт (пункти 3.2, 3.3, 3.6);

- підставою для розрахунків сторін є двосторонній акт здачі-приймання виконаних робіт, підписаний повноважними представниками замовника та генпідрядника до 28 числа поточного місяця. Розрахунки проводяться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок генпідрядника протягом 30 банківських днів з моменту підписання форми КБ-2в та довідки про вартість виконаних підрядних робіт КБ-3 (пункти 4.1, 4.2);

- здача-приймання виконаних робіт оформлюється актом за формою КБ-2в, кий підписується сторонами до 28 числа поточного місяця та є підставою для взаєморозрахунків (пункт 5.1);

- замовник протягом 10 робочих днів з дня отримання акта здачі-приймання виконаних робіт і звітних документів зобов'язаний направити генпідряднику підписаний акт здачі-приймання виконаних робіт або мотивовану відмову (пункт 5.2).

02.08.2006 тими ж сторонами укладено додаткову угоду № 1 до Договору № 7-05, за якою пункт 1.2 останнього викладено в новій редакції: загальна вартість ремонтно-будівельних робіт визначена на підставі договірної ціни та орієнтовно складає 4 201, 870 тис. грн., у тому числі ПДВ 700, 312 тис. грн.

На виконання умов Договору № 7-05 з листопада по грудень 2007 року ПАТ "Укратоменергобуд" виконало підрядні роботи на загальну суму 5 506 518 грн., про що складено акти прийняття виконаних підрядних робіт за листопад 2007 року на суму 4 801 438, 80 грн. та за грудень того ж року - на суму 705 079, 20 грн.

ПАТ "Укратоменергобуд" направило на адресу ВП "Южно-Українська АЕС" акти прийняття виконаних робіт з проханням підписати їх та повернути генпідрядникові.

ЗАТ "Укратоменергобуд" (після зміни організаційно-правової форми - ПАТ "Укратоменергобуд") як первісний кредитор і Товариство як новий кредитор уклали Договір № 73/74, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв право вимоги, що належить первісному кредитору, зокрема за Договором № 7/05, а також вимоги, що випливають з факту виконання будівельних робіт, відображених в актах виконаних робіт за формою КБ-2в за листопад 2007 року на суму 4 801 438, 80 грн. та грудень 2007 року на суму 705 079, 20 грн.

Листом від 01.06.2011 № 04-11 Товариство звернулося до Компанії з вимогою щодо оплати, повідомивши про відступлення права вимоги за Договором № 7-05 згідно з Договором № 73/74, та просило здійснити оплату, в тому числі зазначених в актах прийняття виконаних підрядних робіт за листопад та за грудень 2007 року.

З відповідних актів та пояснень сторін вбачається, що у зв'язку з непідписанням Компанією таких актів генпідрядник 01.06.2011 самостійно підписав ці акти та здійснив у них відповідні записи про відмову замовника від їх підписання (згідно з частиною четвертою статті 882 ЦК України).

Факт виконання генпідрядником робіт за Договором № 7-05 на загальну суму 5 506 518 грн. підтверджується й матеріалами справи господарського суду № 17/69 за позовом ПАТ "Укратоменергобуд" до Компанії про зобов'язання вчинити дії, а саме - наказом Компанії від 26.03.2009 № 252 "Про результати перевірки", висновком № 8028/8360 судової будівельно-технічної експертизи, складеним Одеським НДІСЕ. Зокрема, цим висновком було встановлено, що спірні роботи було виконано саме на підставі Договору № 7 05.

У матеріалах справи відсутні й Компанією не подані докази надання нею обґрунтованих заперечень щодо виконаних робіт чи мотивованої відмови від підписання актів прийняття виконаних підрядних робіт.

Компанія посилається на те, що Товариство не є належним кредитором у спірному зобов'язанні, оскільки відступило своє право вимоги товариству з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Корона 2000" за договором про відступлення права вимоги б/н від 02.06.2011; проте останній був розірваний його сторонами, а докази виконання Компанією спірного зобов'язання на користь ТОВ "Корона 2000" відсутні.

Договір № 73/74 недійсним ні повністю, ні в будь-якій його частині не визнавався та підлягає обов'язковому виконанню сторонами.

За змістом Договору № 7-05 сторонами не було погоджено строки оплати виконаних підрядних робіт саме у випадку одностороннього підписання генпідрядником актів здачі-приймання робіт (у порядку частини четвертої статті 882 ЦК України). Відтак з огляду на обставини справи (зокрема, вимогу про оплату, пред'явлену Товариством Компанії згаданим листом від 01.06.2011) та в силу положення частини другої статті 530 названого Кодексу грошове зобов'язання Компанії з оплати виконаних за Договором № 7-05 підрядних робіт мало бути виконане до 08.06.2011. У зв'язку з цим, зокрема, безпідставним є посилання Компанії на пропущення Товариством позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості.

Вимоги Товариства щодо стягнення "інфляційних втрат", нарахованих за період з червня 2011 року по грудень 2013 року, та 3% річних, нарахованих у зв'язку з простроченням виконання Компанією грошового зобов'язання за той же період, згідно з поданим Товариством розрахунком є обґрунтованими.

Згідно з пунктом 11.4 Договору № 7-05 за порушення строку оплати за цим договором замовник сплачує генпідряднику пеню в розмірі 0,1% від суми неоплачених у строк робіт за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Вимоги про стягнення сум неустойки (штрафу та пені) заявлено з порушенням позовної давності (про застосування якої заявила Компанія), а також без урахування вимог частини шостої статті 232 ГК України.

Судом апеляційної інстанції додатково зазначено таке.

Необґрунтованими є вимоги про стягнення суми вартості робіт 1 304 648 грн. (5 506 518 грн. - 4 201 870 грн.), оскільки у Компанії не виникло зобов'язання оплатити роботи в зазначеній сумі, тому що вони перевищують "погоджену сторонами ціну договору".

Товариством пропущено позовну давність, про застосування якої заявлено Компанією.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми 5 506 518 грн., а також відповідних сум інфляційних нарахувань, трьох процентів річних, пені та штрафу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на наведений законодавчий припис, а також положення статей 11, 202, 204, 256-258, 261, 267, 512, 514, 525, 526, 530, 546 , 548, 549, 837, 853, 854, 875, 882 ЦК України, статей 173-175, 193 ГК України суд першої інстанції, на відміну від апеляційного господарського суду, з'ясувавши наявність у Товариства станом на час розгляду даної справи права вимоги до Компанії щодо погашення заборгованості за договором в сумі 5506 518 грн., а у Компанії - обов'язку зі сплати таких коштів на користь Товариства, дійшов обґрунтованих висновків щодо задоволення позовних вимог у частині стягнення сум основної заборгованості та трьох процентів річних.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду у відповідній частині з посиланням на пропущення позовної давності, не врахував у цьому зв'язку правильно застосовану судом першої інстанції частину другу статті 530 ЦК України, з огляду на яку та з урахуванням частини четвертої статті 882 названого Кодексу обов'язок з оплати заборгованості у Підприємства виник після одержанням ним повідомлення про заміну кредитора та про необхідність здійснення оплати.

Судом апеляційної інстанції також не враховано (а, натомість, місцевим господарським судом правильно взято до уваги), що вказана в Договорі № 7-05 та додатковій угоді до нього ціна договору є орієнтовною, тобто цим договором передбачено можливість відхилення фактичної ціни від договірної, а тому не можна погодитися з висновком апеляційного господарського суду про те, що у Компанії не виникло зобов'язання з оплати робіт у більшій сумі, ніж зазначена у відповідних договорі й додатковій угоді.

Водночас місцевий господарський суд у вирішенні питання щодо стягнення інфляційних нарахувань (1 284 719, 99 грн.) не взяв до уваги, що згідно з позовом інфляційні заявлено за будівельно-монтажні роботи, а не в порядку статті 625 ЦК України, і відтак стягненню не підлягали. Тобто суд, стягуючи зазначену суму, припустився неправильного застосування даної норми.

Розглядаючи справу в частині позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції, не спростувавши правильності її розрахунку Товариством у цілому, залишив без урахування з'ясований ним же зміст пункту 11.4 Договору № 7-05, за яким (змістом) пеня підлягала нарахуванню за весь період прострочення, а не в межах строку, передбаченого частиною шостою статті 232 ГК України. Крім того, формулювання цього пункту договору виключало можливість задоволення заяви Компанії про застосування позовної давності щодо стягнення пені, оскільки на момент подання позову позовна давність не спливла, що також не враховано попередніми судовими інстанціями, а відтак ними допущено неправильне застосування згаданої норми ГК України і статті 267 ЦК України.

Що ж до суми заявленого до стягнення штрафу в розмірі 7% на підставі абзацу третього частини другої статті 231 ГК України, то позов у цій частині задоволенню не підлягав, оскільки положення даної норми не застосовується до грошових зобов'язань (яким є зобов'язання у даній справі). Відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 06.12.2010 у справі № 3-4гс10, від 20.12.2010 у справі № 3-41гс10, від 28.02.2011 у справі № 3-11гс11, від 04.02.2014 у справі № 903/610/13 і є обов'язковим у розумінні статті 11128 ГПК України. Тому у стягненні суми відповідного штрафу місцевим господарським судом відмовлено обґрунтовано, хоча й з інших мотивів, ніж наведені в цій постанові.

З урахуванням викладеного та згідно з частиною першою статті 11110 ГПК України оскаржувана постанова апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення місцевого господарського суду - відповідній зміні з новим розподілом судових витрат за правилами статті 49 названого Кодексу.

Керуючись статтями 49, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові захисні покриття" задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 зі справи № 910/4155/14 скасувати.

3. Рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2014 змінити, внісши такі зміни до пункту 2 його резолютивної частини:

слова і цифри "інфляційні втрати у розмірі 1 284 719 (один мільйон двісті вісімдесят чотири тисячі сімсот дев'ятнадцять) грн. 99 коп." замінити цифрами і словами "2 173 460 (два мільйони сто сімдесят три тисячі чотириста шістдесят) грн. 87 коп. пені";

слова і цифри "у розмірі 53 984 (п'ятдесят три тисячі дев'ятсот вісімдесят чотири) грн. 20 коп." замінити словами і цифрами "у сумі 60 656 (шістдесят тисяч шістсот п'ятдесят шість) грн. 40 коп."

У решті зазначене рішення залишити без змін.

4. Стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові захисні покриття" судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 30 328 (тридцять тисяч триста двадцять вісім) грн. 20 коп.

5. Видачу відповідних наказів доручити господарському суду міста Києва.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя В. Палій