ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2015 року Справа № 904/7435/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: Тимчук О.П. представник, довіреність №02-36/3267 від 05.11.14;

від відповідача: Вербова Е.В. представник, довіреність №35 від 13.10.14;

від третьої особи представник у судове засідання не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2014р. у справі №904/7435/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-будівельна компанія "Валган", м.Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: фізична особа - ОСОБА_3, м. Дніпропетровськ

про стягнення 2330876,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2014р. у справі №904/7435/14 (суддя - Євстигнеєва Н.М.) в позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки порука припинилася внаслідок зміни зобов'язання без згоди поручителя, а саме через збільшення обсягу його відповідальності. Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що позивачем не надано належних доказів отримання відповідачем вимоги про сплату боргу протягом встановленого законом строку. Тому, в силу положень ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, в поєднанні з умовами п.5.2. договору поруки, зобов'язання відповідача як поручителя, є припиненим. Судове рішення обґрунтовано приписами статей 251, 252, 253, 256, 257, 258, 267, 509, 525, 526, 530, 546, 553, 554, 559, 612, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Позивач - ПАТ "Укрсоцбанк", не погодившись з означеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено усіх фактичних обставин справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального права. Тому просить рішення місцевого господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Так позивач вказує, що приймаючи судове рішення, господарський суд відмовив у задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що між позивачем та позичальником внаслідок укладання додаткової угоди №1 до кредитного договору збільшено обсяг грошових зобов'язань за договором кредиту без згоди поручителя, а саме збільшено розмір процентної ставки з лютого 2009 року з 13% до 15%. Представником позивача було подано клопотання про збільшення позовних вимог, до якого долучено розрахунок заборгованості, в якому виключена сума, нарахована згідно додаткової угоди у розмірі 4973,59 дол. США. Позивач звертає увагу, що ця сума не має значення для нарахування заборгованості тому, що в день переказу банком позичальнику суму 4973,59 доларів США, Степченков Р.І. дану суму в день підписання додаткової угоди 25.06.2009р. поклав на погашення заборгованості по відсоткам кредитного договору і це підтверджується першим розрахунком. Погашення заборгованості по відсоткам - це була умова для підписання додаткової угоди. Тобто, позивач не стягував з відповідача по новому розрахунку дану суму, про що він неодноразово пояснював в судових засіданнях. Позивач посилається також на те, що умови договору поруки були відомі поручителю і він погодився з ними, уклавши договір поруки, що є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечить законодавству України, письмове погодження позичальника про зміни до кредитного договору здійснювалися на підставах та в порядку, визначених умовами договору поруки. Вважає, що поручитель надав письмове погодження на підписання додаткової угоди №1 до договору кредиту №09.2/354-6 і це підтверджено печаткою та підписом директора ТОВ "Валган" Степченковим Р.І. Також, позивач з посиланням на ч.2 ст.555, ч.1 ст.264 Цивільного кодексу України, п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зазначає, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред'явлення до нього позову. Вважає, що вчинення пасивних дій щодо визнання боргу свідчить про переривання перебігу позовної давності. Згідно п.5.2. договору поруки цей договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Поручитель, підписавши договір поруки, погодився на дану умову. Отже, на думку позивача, у зв'язку з існуванням заборгованості по кредитному договору, зобов'язання для поручителя щодо погашення заборгованості на сьогоднішній день існує і договір поруки не є припиненим.

Відповідач - ТОВ ТБК "Валган" проти апеляційної скарги позивача заперечує та зазначає, що суд першої інстанції прийняв законне рішення, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають матеріалам справи. Просить залишити оскаржуване рішення без змін та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що позовні вимоги до поручителя - ТОВ ТБК "Валган" пред'явлені, виходячи з договору поруки від 19.10.2006р. №4, який не відповідає чинному договору кредитування №09-2/354-6 від 19.10.2006р., в редакції додаткової угоди №1 від 25.06.2009р., що не відповідає умовам договору поруки та чинному законодавству, тому що 25.06.2009р. умови договору кредиту були сторонами суттєво змінені, без письмової згоди поручителя та внесення відповідних змін до договору поруки від 19.10.2006р. №4 у належній формі. Згідно п.п.5.2. п.5. договору поруки від 19.10.2006р. №4, даний договір діє з дати його вчинення до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Відповідач вважає, що цей договір не містить у собі ні строку, ні терміну дії, тобто укладений на невизначений час. Відповідач також зазначає, що незважаючи на порушення терміну повернення кредиту 18.10.2013р. з боку позичальника, позивач протягом встановленого законом строку, який закінчився 18.04.2014р., вимог до поручителя не пред'явив, що підтверджується описом поштового відправлення на адресу поручителя - ТОВ ТБК "Валган" від 22.05.2014р., тому в силу ч.4 ст.559 ЦК України договір поруки №4 від 19.10.2006р. припинено 18.04.2014р. Стосовно долученої до матеріалів справи копії реєстру поштового відправлення від 24.03.2011р., у якому зазначено, що кореспонденція адресатам відправлена простими листами з повідомленням та надано копії боргових вимог, відповідач зазначає, що позивачем не надано суду оригіналу зазначеного реєстру з "мокрою" печаткою поштового відділення, відсутній опис поштового відправлення, у зв'язку з чим неможливо достовірно стверджувати про суть вкладення, відсутні корінці повідомлень про вручення/невручення адресату зазначеної у реєстрі кореспонденції. У дійсності ж поручителю не було направлено у встановленому договором поруки порядку та не отримано поручителем жодного повідомлення, за виключенням відправленого належним чином останнього повідомлення від 22.05.2014р.

Третя особа - ОСОБА_3 письмові пояснення по суті апеляційної скарги не надала, участі свого уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечила. Ухвали апеляційного суду про прийняття апеляційної скарги, відкладення її розгляду, направлені третій особі за адресою, вказаною в Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, повернуті відділенням поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання", третя особа вважається такою, що повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, 19.10.2006р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (Кредитор) та фізичною особою - ОСОБА_3 (Позичальник) укладено договір кредиту №09.2/354-6 (договір кредиту), за умовами якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 147800,00 доларів США, зі сплатою 13,0 відсотків річних. Порядок погашення суми основної заборгованості наведений у графіку (п.1.1. договору кредиту), з кінцевим терміном повернення кредиту до 18.10.2013р.

За умовами п. 1.2. договору кредиту, кредит надається Позичальнику на наступні цілі: споживчі потреби з встановленням іпотеки. Позичальник не має право використовувати кредит для сплати відсотків по кредитах та інших боргових зобов'язаннях.

19.10.2006р. між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю торгово-будівельною компанією "Валган" (Поручитель) укладено договір поруки №4 (договір поруки), за умовами якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту №09.2/354-6, укладеним між Кредитором та Позичальником 19.10.2006р.

Підпунктами 2.1.1. та 2.1.2. договору поруки встановлено, що зміст забезпеченого порукою зобов'язання є повернення Позичальником кредиту в сумі 147800,00 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості до 18.10.2013р. на умовах визначених цим договором, або достроково у випадках передбачених п.п 2.6.3., 3.2.3., 4.4., 4.5., 5.4. договором кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 13 відсотків річних.

Згідно підпункту 3.3.1. договору поруки Кредитор зобов'язаний протягом одного робочого дня після дати невиконання Позичальником, забезпеченого порукою зобов'язання, направити Поручителю перше письмове повідомлення з визначеним обсягом виконаного та невиконаного Позичальником відповідного зобов'язання. Якщо Поручитель не виконує свої зобов'язання протягом 45 діб Кредитор зобов'язаний направити Поручителю друге письмове повідомлення про невиконання Позичальником відповідного зобов'язання.

У підпункту 3.3.2. договору поруки сторони погодили, що Кредитор зобов'язаний до моменту виконання забезпеченого порукою зобов'язання, не змінювати умови договору кредиту без попереднього письмового погодження Поручителя.

Пунктом 5.1. договору поруки передбачено, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділу зв'язку одержувача.

Договір поруки набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п. 5.2. договору поруки).

25.06.2009р. між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (Кредитор) та фізичною особою ОСОБА_3 (Позичальник) було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту №09.2/354-6 від 19.10.2006р., відповідно до якого сторони дійшли згоди викласти пункти 1.1. та 1.2. договору кредиту у наступній редакції:

"1.1. Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 147800,00 доларів США, з якої фактична заборгованість станом на 25.06.2009 року становить 100307,00 доларів США, а сума наданих коштів на поточні потреби становить 4973,59 доларів США, зі сплатою 15,0 процентів річних, починаючи з 20.10.2008 року та з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 18.10.2013 року (включно), на умовах визначених цим договором. Сплата комісій здійснюється в розмірі та в порядку, визначеному в Додатку №1 до договору, що є його невід'ємною частиною.

1.2. кредит надається Позичальнику на наступні цілі та в наступному порядку:

- частина кредиту в розмірі 147800,00 доларів США на споживчі цілі з встановленням іпотеки;

- частина кредиту в розмірі 4973,59 доларів США на поточні потреби".

На зворотній стороні тексту укладеної додаткової угоди міститься відмітка про ознайомлення з умовами цієї угоди директором ТОВ ТБК "Валган" Степченковим Р.І., підпис названої особи та печатка компанії.

На виконання умов вищезазначеного кредитного договору (п. п. 1.1., 3.1.1.) Кредитор надав Позичальнику кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки №14-20 від 19.10.2006р. на суму 147800,00 дол. США, що еквівалентно 746390,00 грн. (а.с.17).

З наявних в матеріалах справи розрахунків позивача вбачається, що позичальник частково повернув кредит на загальну суму 47493,00 доларів США.

Позивач посилається на невиконання третьою особою ОСОБА_3 зобов'язань за договором кредиту від 19.10.2006р. в частині своєчасного повернення кредитних коштів, наявність боргу у розмірі 100307,00 доларів США, відповідальність відповідача за зобов'язаннями за виконання третьою особою умов щодо сплати суми кредиту, відсотків та штрафних санкцій на підставі договору поруки, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною спору.

Так позивач вказує, що 23.03.2011р. надсилав на адресу відповідача, як поручителя, листа із вимогою про сплату заборгованості в сумі 1367998,06 грн., що виникла за договором кредиту у зв'язку з невиконанням його умов позичальником - ОСОБА_3

21.05.2014р. за вих. №08.403-186/67-8578 позивач направив відповідачу вимогу в порядку пункту 3.1. договору поруки №4 від 19.10.2006р. про погашення заборгованості по договору кредиту №09.2/354-6 від 19.10.2006р. на протязі сорока п'яти днів з дати отримання даної вимоги у сумі 973293,10 дол. США, що за офіційним курсом станом на 29.10.2013р. становить 7779531,77 грн., а також відсотки та пеню, які будуть нараховуватись Банком до дня погашення заборгованості. Зазначена вимога направлена відповідачу ТОВ "Валган" 22.05.2014р., що підтверджено описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від 22.05.2014р. (а.с.18-19).

Відповідно до ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

При цьому зміна умов зобов'язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов'язанням.

Збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов'язання суди повинні розуміти як: підвищення розміру процентів або встановлення нових умов щодо порядку зміни розміру процентної ставки, що призведе до її збільшення; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти; установлення або збільшення розміру неустойки; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним тощо.

В п.4.1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" зазначено, що згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки. Якщо договором поруки передбачено зміну його умов за письмової згоди сторін, то у такому разі саме лише повідомлення кредитором або боржником поручителя про зміну умов договору не є доказом надання поручителем згоди.

Стаття 654 Цивільного кодексу України встановлює правило, за яким зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Щодо досліджуваної справи, то договір поруки №4 від 19.10.2006р. було укладено у письмовій формі, а саме у трьох примірниках українською мовою, по одному для кожної сторони; всі примірники мають однакову юридичну силу (підпункт 5.7 договору).

Таким чином, внесення змін до означеного кредитного договору, яке призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов'язання, мало бути погоджено із поручителем у письмовій формі шляхом внесення відповідних змін до договору поруки №4 від 19.10.2006р., однак таких дій сторонами вчинено не було.

При цьому твердження позивача, що частина кредиту в розмірі 4973,59 доларів США на поточні потреби, не підлягає врахування, як сума, на яку було збільшено розмір (тіло) кредиту, тому що була використана позичальником на сплату відсотків за цим же кредитним договором, - є хибним, оскільки суперечить змісту предмету договору кредитування.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про те, що під час звернення з позовною заявою до суду по даній справі у розрахунку заборгованості процентна ставка застосовувалася у розмірі 13 процентів, у зв'язку з чим, обсяги відповідальності для поручителя не були збільшені, колегією суддів також не прийняті до уваги, оскільки ст.559 Цивільного кодексу України таку підставу припинення поруки як зміна зобов'язання без згоди поручителя не ставить в залежність від пред'явлених до стягнення з поручителя розмірів вимог за основним зобов'язанням.

Отже, з урахуванням положень наведеної норми та вищезазначених обставин справи, а саме: ненадання позивачем належних та допустимих доказів саме письмового погодження, а не повідомлення відповідача, як поручителя, зі змінами, які внесені в умови кредитного договору додатковою угодою № 1 від 25.06.2009р., внаслідок яких збільшився обсяг його відповідальності, господарським судом зроблено правильний висновок про припинення зобов'язань за договором поруки стосовно забезпечення зобов'язань за цим кредитним договором.

До того ж, у відповідності до ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

При відмові в задоволенні позовних вимог господарським судом цілком вірно встановлено, що третя особа повинна була виконати своє зобов'язання по сплаті кредиту до 18.10.2013р., а, отже, позивач згідно ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України мав пред'явити вимогу поручителю не пізніше 18.04.2014р., оскільки строк дії договору поруки не встановлений.

Як зазначено вище, відповідна вимога була направлена позивачем на адресу відповідача 22.05.2014р., тобто з пропуском передбаченого законом строку, що також є окремою підставою вважати зобов'язання за означеним договором поруки припиненим.

Одночасно слід зазначити, що наявне в матеріалах справи повідомлення позивача від 23.03.2011р. №11.4.4/96-1555 (а.с.44) про порушення основного зобов'язання з вимогою до відповідача по сплаті заборгованості за договором кредиту в сумі 1367998,06 грн. в обґрунтування якої покладені, у тому числі, і обставини щодо укладення позивачем з третьою особою додаткової угоди №1 від 25.06.2009р. про внесення змін до цього договору зі сплатою 15 процентів річних - не є належним доказом надсилання відповідачу вимоги, згідно з умовами договору поруки.

Так, в підтвердження направлення відповідачу повідомлення №11.4.4/96-1555 від 23.03.3011р. позивачем надано список № 24.03.2011 згрупованих поштових відправлень у кількості 18 рекомендованих листів 24.03.2011, поданих до відділення поштового зв'язку, в якому під №11 зазначено відправлення на адресу ТОВ "Валган" рекомендованого листа з повідомленням №11.4.4/96-1555 та фіскальний чек про прийняття групи рекомендованих листів у кількості 17 листів для відправлення за списком №123 від 24.03.2011р. Тобто, інформація зазначена у фіскальному чеку та списку не співпадає за кількістю відправлень та за номером списку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 01.04.2015р. у справі №904/7437/14.

Надані позивачем суду апеляційної інстанції додаткові докази про отримання позичальником - ОСОБА_3 та іншими особами (ОСОБА_5, ТОВ "Спілка Діалог"), які не є учасниками спору у даній справі, поштових відправлень, які направлялись згідно поштового реєстру від 23.03.2011р. не підтверджують безпосередньо отримання повідомлення позивача за вих. №11.4.4/96-1555 від 23.03.3011р. відповідачем у даній справі, тому відхиляються колегією суддів, як неналежні докази.

Враховуючи викладене, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна оцінка, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, і підстав для скасування або зміни цього рішення, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2014р. у справі №904/7435/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено - 18.05.2015р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Н.Л. Величко

Суддя О.Г. Іванов