ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р. Справа № 6/6

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя

Пелипенко Н.М., суддя Тарасова І.В.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю:

представника апелянта - Жулавський С.А. за довіреністю від 24.06.2014р.;

арбітражного керуючого - Солдаткін С.В. (свідоцтво від 08.02.2013р. №200);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго", м. Суми (вх. №2324 С/2) на ухвалу господарського суду Сумської області від 10.03.2015р. у справі № 6/6

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Підприємство теплових мереж",

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Сумська міська рада,

про визнання недійсним договору, що поданий у межах справи

за заявою Відкритого акціонерного товариства "Сумиобленерго", м. Суми

до боржника Публічного акціонерного товариства "Підприємство теплових мереж", м. Суми

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 10.03.2015р. у справі №6/6 (головуючий суддя Костенко Л.А., суддя Котельницька В.Л., суддя Соп'яненко О.Ю.) у задоволенні заяви ТОВ "Сумитеплоенерго" до ПАТ "Підприємство теплових мереж" про визнання недійсним договору №279 від 01.12.2011р. відмовлено.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що ч. 11 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначений виключний перелік підстав для визнання угод боржника недійсним, суд дійшов висновку про дотримання боржником ПАТ «ПТМ» загальних вимог необхідних для чинності правочину, встановлених ст. 203 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду від 10.03.2015р., ТОВ "Сумитеплоенерго" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним договір №279 від 01.12.2011р., укладений між ТОВ "Сумитеплоенерго" та ПАТ "Підприємство теплових мереж".

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на відсутність доказів погодження розпорядником майна укладення оспорюваного договору, лист від 28.11.2011р., на думку апелянта, не може бути доказом погодження розпорядником майна укладення договору майна.

У зв'язку з відпусткою судді Здоровко Л.М. під час повторного авторозподілу призначено до розгляду судді Плахову О.В. та для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Плахова О.В., судді Гетьмана Р.А., судді Шутенко І.А.

Розпорядженням голови суду від 12.05.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Гетьмана Р.А. та судді Шутенко І.А. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Плахова О.В., судді Пелипенко Н.М., судді Тарасової І.В.

Від арбітражного керуючого Солдаткіна С.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 6412 від 20.04.2015р.), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін.

У судовому засіданні 12.05.2015р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду - скасувати.

Арбітражний керуючий заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та просив ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 17.01.2003р. порушено провадження у справі про банкрутство ЗАТ «Підприємство теплових мереж»

Ухвалою господарського суду Сумської області від 02.04.2013р. у справі № 6/6 припинено процедуру розпорядження майном ПАТ "Підприємство теплових мереж", введена процедура санації, керуючим санацією призначено арбітражного керуючого Солдаткіна С.В.

21.10.2014р. до господарського суду Сумської області у межах справи №6/6 про банкрутство ПАТ "Підприємство теплових мереж" з позовною заявою звернувся ТОВ "Сумитеплоенерго", в якій просить суд визнати недійсним договір оренди майна №279 від 01.12.2011р., укладений між ТОВ "Сумитеплоенерго" та ПАТ "Підприємство теплових мереж".

Ухвалою господарського суду Сумської області від 10.03.2015р. відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Сумитеплоенерго" до ПАТ "Підприємство теплових мереж" про визнання недійсним договору №279 від 01.12.2011р. з підстав, зазначених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" розпорядник майна є фізичною особою, на яку у встановленому цим Законом порядку покладається повноваження щодо нагляду та контролю за управлінням та розпорядженням майном боржника на період провадження у справі про банкрутство. Розпорядження майном боржника є система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням та розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження та ефективного використання майнових активів боржника та проведення аналізу його фінансового становища.

Повноваження, права та обов'язки розпорядника майна боржника передбачені ст. 13 вищезгаданого Закону.

Відповідно до ч.13 ст.13 вищезгаданого Закону керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди щодо: передачі нерухомого майна в оренду, заставу, внесення зазначеного майна як внеску до статутного фонду господарського товариства або розпорядження таким майном іншим чином; одержання та видачі позик (кредитів), поручительства і видачі гарантій, уступки вимоги, переведення боргу, а також передачі в довірче управління майна боржника; розпорядження іншим майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «Підприємство теплових мереж» в особі голови правління Пугача М.О. та ТОВ «Сумитеплоенерго» в особі директора Пляцука Л.Д. укладено договір оренди майна №279 від 01.12.2011р.

Відповідно до п. 1.1 договору в порядку, на умовах та у строки, передбачені даним договором орендодавець (ПАТ «Підприємство теплових мереж») передає, а орендар (ТОВ «Сумитеплоенерго») в строкове платне користування майно, визначене в додатку №1 до даного договору.

Згідно з п. 3.1 договору орендна плата за користування майном становить 50000,00грн. на один місяць.

На виконання вимог Закону України про банкрутство арбітражний керуючий направив на адресу боржника лист вих. №2-6/6 від 28.11.2011р., в якому він не заперечує проти укладення договору оренди майна боржника з ТОВ «Сумитеплоенерго» на умовах економічно вигідних боржнику з метою використання коштів, отриманих від оренди майна на поточні витрати підприємства.

Таким чином, розпорядником майна виконано вимоги ч. 13 ст. 13 Закону України про банкрутство, а саме надання згоди на укладення договору оренди майна боржника. Отже, посилання апелянта спростовуються матеріалами справи та не можуть бути прийняті колегією суддів для скасування оскаржуваної ухвали.

А також, як зазначено вище, частиною 2 ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 11 ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що угода боржника, у тому числі та, що укладена до винесення господарським судом ухвали про санацію, може бути визнана господарським судом за заявою керуючого санацією відповідно до цивільного законодавства недійсною, якщо: угода укладена боржником із заінтересованими особами і в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки; угода укладена боржником з окремим кредитором чи іншою особою протягом шести місяців, що передували дню винесення ухвали про санацію, і надає перевагу одному кредитору перед іншими або пов'язана з виплатою (видачею) частки (паю) в майні боржника у зв'язку з його виходом зі складу учасників боржника. Все отримане за такою угодою повертається сторонам. Розгляд заяв керуючого санацією про визнання угод недійсними і повернення всього отриманого за такою угодою здійснюється господарським судом у процедурі провадження у справі про банкрутство.

Спірний договір до перелічених угод не відноситься. Зокрема, він не є угодою, яка укладена боржником із заінтересованими особами і в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки; угодою, яка укладена боржником з окремим кредитором чи іншою особою протягом шести місяців, що передували дню винесення ухвали про санацію, і надає перевагу одному кредитору перед іншими або пов'язана з виплатою (видачею) частки (паю) в майні боржника у зв'язку з його виходом зі складу учасників боржника. Адже, за договором оренди майна №279 від 01.12.2011р. в порядку, на умовах та у строки, передбачені даним договором орендодавець (ПАТ «Підприємство теплових мереж») передає, а орендар (ТОВ «Сумитеплоенерго») в строкове платне користування майно, визначене в додатку №1 до даного договору.

Таким чином, жодна з вищезазначених законодавчих вимог не підтверджується матеріалами справи, тому даний оскаржуваний договір не може бути визнаний недійсним.

Щодо посилання апелянта на відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності з боку орендодавця (боржника) колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз. 6 п. 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними") припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Як вбачається договір оренди майна №279 від 01.12.2011р. укладений між ПАТ «Підприємство теплових мереж» в особі голови правління Пугача М.О., що діє на підставі Статуту, та ТОВ «Сумитеплоенерго» в особі директора Пляцука Л.Д., який діє на підставі Статуту.

Даний договір був підписаний обома сторонами цього договору без заперечень та зауважень, тобто сторони договору були обізнані, хто представляє орендодавця та орендаря та на підставі чого.

Крім того, у матеріалах справи наявні акти надання послуг за період з грудня 2011р. по травень (включно) 2014р., які підписані керівником ПАТ "ПТМ" та керівником ТОВ "Сумитеплоенерго" і в яких погоджені щомісячна вартість виконаних робіт, що свідчить про схвалення договору сторонами.

За період з 01.12.2011р. по 31.05.2014р. орендна плата за користування майном за оскаржуваним Договором оренди №279 від 01.12.2011р. склала 1500000, 00 грн., відповідно до актів виконаних робіт. ТОВ "Сумитеплоенерго" частково розрахувався за зобов'язаннями по договору, сплативши ПАТ "ПТМ" 890 597, 98 грн. про що свідчать виписки з банківського рахунку.

Таким чином, посилання апелянта не знайшли своє відображення у матеріалах справи.

З огляду на викладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду про відмову у задоволенні позовної заяви в рамках справи про банкрутство.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді справи, тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали у даній справі, у зв'язку з чим ухвалу господарського суду Сумської області від 10.03.2015р. у справі № 6/6 слід залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго", м. Суми залишити без задоволення.

Керуючись ст. 99, п.1 ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго", м. Суми, залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 10.03.2015р. у справі № 6/6 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складений 13.05.2015р.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя І.В. Тарасова