ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2015 р.Справа № 922/4781/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - Мельник В.В. (довіреність №24-93 від 18.04.2015 р.);

відповідача - Сікаленко Ю.В. (довіреність від 23.02.2015 р.).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою щодо стягнення з відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова, 157 542,60грн.,пеню в сумі 24 401,31грн., інфляційних нарахувань в сумі 20 869,90грн., 3% річних в сумі 6095,56грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору №13/3906-ТЕ-32 про закупівлю природного газу, який укладено між позивачем та відповідачем.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.11.2014 року (суддя Присяжнюк О.О.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харків, на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 157 542,60грн., пеню в сумі 2440,13грн., інфляційних нарахувань в сумі 20 869,90грн., 3% річних в сумі 6095,56грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 4 178,19грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2015 року (судді: Бондаренко В.П., Россолов В.В., Тихий П.В.) рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2014 року залишено без зміни.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.03.2015 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2015р. та рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2014 року у справі №922/4781/14 господарського суду Харківської області скасовано. Справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

06.04.2015 матеріали справи надійшли до господарського суду Харківської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи, справу призначено судді-доповідачу: Сальніковій Г.І.

Ухвалою господарського суду від 14 квітня 2015 р. призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 27 квітня 2015 р. о 11:00 год.

27.04.2015 до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2015 року залишити без змін.

В судовому засіданні було оголошено перерву до 28.04.2015 об 11:30 год.

Присутній представник позивача у судовому засіданні 28.04.2015 підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.04.2015 просить рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2015 року залишити без змін, зазначив, що згідно рішення було сплачено відповідачем на користь позивача суми основної заборгованості, 3% річних, інфляційні нарахування, та 10% пені в сумі 2440,13 грн. Крім того представник відповідача посилається на те, що відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, скрутну ситуацію у Збройних силах України, та те, що всі кошти які є в наявності у Міністерстві оборони України спрямовані на підвищення обороноздатності нашої країни.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.11.2014 року, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2015 року та постановою Вищого господарського суду України встановлено, що 25 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №13/3906- ТЕ-32 про закупівлю природного газу (далі по тексту - договір).

Відповідно пункту 1.1. договору продавець зобов'язується поставити покупцеві імпортований природній газ, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживаються населенням, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що продавець передає покупцеві в період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року природний газ а обсязі до 420,486 тис.куб.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання п. 1.2. Договору Позивач поставив протягом січня - грудня 2013 року, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 410 210,32 гри., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 28.02.13 б/н на загальну суму 82 789,89 грн. (за січень 2013р.), від 28.02.13 б/н на загальну суму 70 644,44 грн. (за лютий 2013р.), від 31.03.13 б/н на загальну суму 76 173,17 грн. (за березень 2013р.), від 30.04.13 р на загальну суму 19 975,75 грн. (за квітень 2013р.), від 31.05.13 на суму 624,49 грн. (за травень 2013р.), від 30.06.13 на суму 604,85 грн. (за червень 2013р.), від 31.07.13 на суму 625,80 грн. (за липень 2013р.), від 31.08.13 б/н на ну 624,49 грн. (за серпень 2013р.), від 30.09.13 б/н на суму 604,84 грн. (за вересень 2013р.), від 31.10.13 б/н на загальну суму 27 749,81 грн. (за жовтень 13р.), від 24.01.14 б/н на загальну суму 52 525,11 грн. (за листопад 2013р.) від 24.01.12 б/н на загальну суму 77 267,68 грн. (за грудень 2013р.).

Таким чином, позивачем передано відповідачу природного газу за період січень - грудень 2013 року на загальну суму 410 210,32 грн.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати обсягів газу протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

В порушення умов договору розрахунки за поставлений природний газ відповідачем проводились невчасно, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість з суми боргу, пені, індексу інфляції та 3 % річних на загальну суму 208 909,37 грн., яка відповідачем до цього часу не погашена вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як було вказано вище, суди в рішенні господарського суду Харківської області від 13.11.2014 року, яке було залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2015 року, дійшли висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення суми основної заборгованості 157 542,60 грн., інфляційних нарахувань в сумі 20 869,90 грн., 3% річних в сумі 6095,56 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 4 178,19 грн. правомірна та обґрунтована, така, що визнана відповідачем, тому підлягає задоволенню.

В цій частині рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2014 року та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2015 року сторонами в касаційній інстанції не оскаржувалась.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач на виконання вимог рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2014 здійснив перерахування коштів відповідачу, а саме: суми основної заборгованості 157 542,60 грн., інфляційних нарахувань в сумі 20 869,90 грн., 3% річних в сумі 6095,56 грн., 10% пені в сумі 2440,13 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 4 178,19 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №5 та 6 від 27.01.2015 року.

У зв'язку з сплатою відповідачем суми основної заборгованості 157 542,60 грн., інфляційних нарахувань в сумі 20 869,90 грн., 3% річних в сумі 6095,56 грн., 10% пені в сумі 2440,13 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 4 178,19 грн. суд вважає за необхідне провадження у справі припинити в цій частині на підставі п. 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Позивачем також було заявлено у позовній заяві до стягнення пеню у розмірі 24401,31 грн.

Стосовно заявленої до стягнення у позові пені в сумі 21961,18 грн. з урахуванням здійсненої сплати відповідачем 10% пені в сумі 2440,13 грн. суд зазначає наступне.

Статтями 193, 199 ГК України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами.

Згідно зі ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право: зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'ясняє, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 Господарського кодексу України.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром боргу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій (ч.1 ст. 233 ГК України). Схоже правило міститься в ч.3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання закріплено в п.3 ч. 1 ст. 83 ГПК України (Постанова Верховного суду України від 03.12.2013 у справі №908/43/13-г).

Відповідно до п.1.1 Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків, затверджений наказом начальника Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління №61 від 15.04.2013 року, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (КЕВ) здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності. Квартирно-експлуатаційне забезпечення - це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об'єктів соціально культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок забезпечення військових частин квартирним майном.

Відповідно до п.1.2 Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків, КЕВ м. Харків являється державною військовою бюджетною установою та є юридичною особою ().

Відповідно до п.1.2 Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків утримується за штатом №45/004-5 згідно директиви Міністра оборони України від 20.04.2005 р. №Д-322/1/010.

Згідно довідки начальника КЕВ м. Харків та головного бухгалтера, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків () являється бюджетною неприбутковою організацією Міністерства оборони України, код неприбутковості 0002. Не платник ПДВ.

Згідно ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, бюджетна установа - орган, установа або організація, визначена Конституцією України, а також установа або організація, створена у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету або місцевого бюджетів, бюджетні установи є неприбутковими.

Відповідно до ч.4 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Суд зазначає, що фінансовий стан відповідача підтверджується балансом підприємства, довідкою про зміни до кошторису на 2013 рік та розрахунками на потреби в додаткових коштах за бюджетною програмою (підпрограмою) КПКВ 2101020 КЕКВ 2274 статтею на 2014 рік.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зауважує, що зменшення розміру пені є правом суду.

Таким чином, суд прийшов до висновку про зменшення розміру пені на 40% та стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 13176,71 грн.

Судом також було враховано майнові інтереси не тільки відповідача, а й інших осіб, зокрема, бюджетних установ, населення та інших суб'єктів господарювання. Суд не залишив поза увагою і доводи позивача, оскільки ним зменшено загальний розмір заявленої пені на 50%.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 267, 509, 525, 530, 598, 611, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 232, 233 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 12, 33, 43, 44-49, п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61; код 07923280) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, , п/р 1 в ПАТ «Ощадбанк», МФО 300465) пеню в сумі 13176,71 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог стосовно стягнення з відповідача пені відмовити.

В решті позовних вимог провадження у справі припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.05.2015 р.

Суддя Г.І. Сальнікова