РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2015Справа №910/7861/15-г

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «ДУБНОМОЛОКО»
до про Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» визнання права власності на грошові кошти
Представники:

від Позивача: Севрук Л.В. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Данилевич А.Б. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство «ДУБНОМОЛОКО» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» (надалі також - «Відповідач») про визнання права власності на грошові кошти.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ДУБНОМОЛОКО» (Довіритель) та Резнік Вірою Іванівною (Повірений) було укладено Цивільно - правовий договір доручення №Тр-14 на закупівлю молока в населення, відповідно до умов якого Повірений зобов»язався виконати від імені Довірителя й за його рахунок наступні дії: організувати збирання, закупівлю, транспортування і охолодження молока коров»ячого, в подальшому Товар, в порядку та на умовах, визначених даним Договором, а Позивач зобов»язався оплатити організаційні витрати по заготівлі молока. Як зазначає Позивач, на виконання умов цього Договору в жовтні 2014 року Резнік В.І. по пункту заготівлі с. Ридомиль Кременецького району Тернопільської області зібрано від молокоздавачів та передано Публічному акціонерному товариству «ДУБНОМОЛОКО» молоко згідно з накладними. З метою розрахунку з молокоздавачами Позивачем на розрахунковий рахунок Резнік В.І. перераховано 32 773 грн. 08 коп., проте остання розрахуватись з молокоздавачами не встигла, оскільки померла 13.11.2014 року, а кошти залишились не використаними на розрахунковому рахунку в Публічному акціонерному товаристві «Ощадбанк». За таких підстав, Позивач просить Суд визнати право власності на грошові кошти в сумі 36 050 грн. 40 коп., які розміщені на розрахунковому рахунку № Територіального відокремленого без балансового відділення №10019/42 м. Кременець, філії Тернопільського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» та зобов»язати Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк» здійснити перерахунок коштів, що належать на праві власності Публічному акціонерному товариству «ДУБНОМОЛОКО».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 31.03.2015 р. порушено провадження у справі № 910/7861/15-г, судове засідання призначено на 16.04.2015 р.

14.04.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 31.03.2015 року.

16.04.2015 року судове засідання не відбулось, у зв'язку із перебуванням судді Чинчин О.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.04.2015 р. призначено розгляд справи на 29.04.2015 р. з метою недопущення порушення процесуальних прав сторін на участь у судовому засіданні, повного та всебічного з'ясування обставин справи.

29.04.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

29.04.2015 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла Заява про уточнення позовних вимог, якою просив Суд визнати право власності за Публічним акціонерним товариством «ДУБНОМОЛОКО» на грошові кошти в сумі 36 050 грн. 40 коп., які перераховані товариством на розрахунковий рахунок № Територіального відокремленого без балансового відділення №10019/42 м. Кременець, філії Тернопільського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» та знаходяться на особовому рахунку Резнік В.І. №8415 (№19711); зобов»язати Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк» здійснити повернення коштів, що належать на праві власності Публічному акціонерному товариству «ДУБНОМОЛОКО», які перераховані товариством на розрахунковий рахунок № Територіального відокремленого без балансового відділення №10019/42 м. Кременець, філії Тернопільського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» та знаходяться на особовому рахунку Резнік В.І. №8415 (№19711).

В судовому засіданні 29 квітня 2015 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи, викладені в позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд зазначає, що згідно із п. 3.11 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, об'єднання позовних вимог, зміну предмета або підстав позову.

В даному випадку Заява Публічного акціонерного товариства «ДУБНОМОЛОКО» про уточнення позовних вимог, фактично є заявою про зміну предмета позову.

Відповідно до п. 3.10 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, Суд приймає Заяву Публічного акціонерного товариства «ДУБНОМОЛОКО» до розгляду.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 29 квітня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

01.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ДУБНОМОЛОКО» (Довіритель) та Резнік Вірою Іванівною (Повірений) було укладено Цивільно - правовий договір доручення №Тр-14 на закупівлю молока в населення, відповідно до умов якого Повірений зобов»язався виконати від імені Довірителя й за його рахунок наступні дії: організувати збирання, закупівлю, транспортування і охолодження молока коров»ячого, в подальшому Товар, в порядку та на умовах, визначених даним Договором, а Позивач зобов»язався оплатити організаційні витрати по заготівлі молока.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Цивільно - правового договору доручення №Тр-14 на закупівлю молока в населення від 01.01.2013 року Позивач перерахував отримувачу - Ощадбанк м. Кременець ТВБВ 10019/042 грошові кошти із призначенням платежу: «Резнік В.І. на ос. рах. №19711 зг. дог. для роз.з тов.» в розмірі 3 277 грн. 32 коп., що підтверджується платіжним дорученням №3878 від 11.11.2014 р., та в розмірі 32 773 грн. 08 коп., що підтверджується платіжним дорученням №30684 від 10.11.2014 р.

13.11.2014 року Резнік Віра Іванівна померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Ридомильською сільською радою Кременецького району Тернопільської області серії І-Ид №178065, актовий запис №28.

17.11.2014 року Позивач звернувся до Відповідача з заявами за вих. №501, №502 з вимогою повернути кошти, перераховані Резнік В.І. платіжним дорученням №3878 від 11.11.2014 р. в сумі 3 277 грн. 32 коп. та платіжним дорученням №30684 від 10.11.2014 р. в сумі 32 773 грн. 08 коп.

Листом від 21.11.2014 р. Відповідач повідомив Позивача, що кошти поверненню не підлягають, оскільки списання здійснюється спадкоємцями на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину або за рішенням суду.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що оскільки перераховані Резнік В.І. кошти залишились не використаними на розрахунковому рахунку в Публічному акціонерному товаристві «Ощадбанк», просить Суд визнати право власності за Публічним акціонерним товариством «ДУБНОМОЛОКО» на грошові кошти в сумі 36 050 грн. 40 коп., які перераховані товариством на розрахунковий рахунок № Територіального відокремленого без балансового відділення №10019/42 м. Кременець, філії Тернопільського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» та знаходяться на особовому рахунку Резнік В.І. №8415 (№19711); зобов»язати Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк» здійснити повернення коштів, що належать на праві власності Публічному акціонерному товариству «ДУБНОМОЛОКО», які перераховані товариством на розрахунковий рахунок № Територіального відокремленого без балансового відділення №10019/42 м. Кременець, філії Тернопільського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» та знаходяться на особовому рахунку Резнік В.І. №8415 (№19711) з урахуванням Заяви від 29.04.2015 р., яка прийнята Судом до розгляду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДУБНОМОЛОКО» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності може захищатися пред'явленням позову про визнання цього права. Такий позов може бути пред'явлений до будь-якої особи, яка словами чи діями заявила про свої претензії на річ, яка перебуває у власності іншої особи. Позивач, пред'являючи такий позов, повинен надати докази вчинення відповідачем дій, у тому числі його висловлювань, які можуть бути розцінені як невизнання чи оспорювання права власності.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України того, що Відповідач будь - яким чином оспорює або не визнає право власності Позивача на грошові кошти в розмірі 36 050 грн. 40 коп. Крім того, Суд не вбачає ознак порушення чи загрози порушення права власності Позивача на грошові кошти з боку Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» з урахуванням ще й того, що між сторонами відсутні будь - які зобов»язальні правовідносини, оскільки договірні відносини існували між Публічним акціонерним товариством «ДУБНОМОЛОКО» та Резнік Вірою Іванівною на підставі Цивільно - правового договору доручення №Тр-14 на закупівлю молока в населення від 01.01.2013 року.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою та другою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як встановлено Судом, 13.11.2014 року Резнік Віра Іванівна померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Ридомильською сільською радою Кременецького району Тернопільської області серії І-Ид №178065, актовий запис №28.

За приписами пункту 11 частини першої статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, грошові кошти, які знаходяться на рахунку Резнік Віри Іванівни, входять до складу спадщини, порядок набуття у власність яких передбачено цивільним законодавством України.

Крім того, Суд зазначає, що відносини між банком і клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч. 2 ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Отже, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (забезпечує зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Відповідно до ст. 1071 Цивільного кодексу України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Пунктом 1.39 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» передбачено, що списання примусове - це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Тобто, примусове списання коштів із рахунка клієнта на підставі рішення суду та виконавчих документів визначає обов'язок банку виконати судове рішення, прийняте за наслідком захисту прав стягувача стосовно особи - володільця рахунка, незалежно від його волевиявлення.

Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги чинного законодавства, Суд приходить до висновку, що банк не має права на суму коштів, що знаходиться на рахунку клієнта банку, не вправі розпоряджатись такими коштами, а лише вчиняє дії по обслуговуванню рахунку клієнта. Банк також не має належних повноважень розпоряджатись особистими коштами клієнта, які є власністю останнього поза межами договору між банком та клієнтом.

Крім того, Суд зазначає, що Позивач не надав Суду жодних доказів звернення до спадкоємців померлої Резнік В.І. з відповідною вимогою про повернення спірної суми коштів, або доказів вирішення вказаного питання в судовому порядку.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 15 Цивільного України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ДУБНОМОЛОКО» до Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» про визнання права власності на грошові кошти в повному обсязі з підстав їх необґрунтованості.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ДУБНОМОЛОКО» до Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» про визнання права власності на грошові кошти - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 05 травня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин