РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015Справа №910/8292/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія

«Вілліам Інвест Експерт»

До Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ»

Про стягнення 26 642,76 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Сохацька О.Є. - по дов. № 02-19/2015 від 19.02.2015

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» 20 314,82 грн. основного боргу, 3 169,11 грн. пені, 2 848,36 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 260,47 грн. - 3% річних, 50,00 грн. збитків внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору банківського рахунку юридичної особи № 01-Т-02600/320 від 28.11.2012.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач відкрив позивачу рахунки та зобов'язався здійснювати їх розрахунково-касове обслуговування. Позивач 04.09.2014 звертався до відповідача із заповненим грошовим чеком на отримання готівки, проте відповідачем було відмовлено у прийнятті його до виконання. В подальшому позивач звертався до відповідача з платіжним дорученням № 25 від 07.10.2014 про перерахування грошових коштів та з заявою про закриття рахунку. Відповідач відмовив у виконанні платіжного доручення з посиланням на недостатність коштів на рахунку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2015 порушено провадження у справі № 910/8292/15-г та призначено справу до розгляду на 23.04.2015.

Позивач в судовому засіданні 23.04.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 23.04.2015 не з'явився.

Відповідач у поданих 22.04.2015 до відділу діловодства суду поясненнях зазначає, що з 25.02.2015 у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію, під час дії якої в силу ст. 36 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку; нарахування неустойки (штрафів, пені). Отже, вважає у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог, у зв'язку з чим просить в позові відмовити.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 23.04.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.11.2012 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт» (клієнт) було укладено договір банківського рахунку юридичної особи № 01-Т-02600/320 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору Банк відкриває Клієнту поточний(-і) рахунок(-ки) в національній валюті, та/або в іноземній валюті, зокрема відкрито чотири рахунки.

Згідно з п. 1.2. договору обслуговування рахунку(-ів) Клієнта здійснюється відповідно до режиму цього (цих) рахунку(-ів), встановленого нормативними актами Національного банку України, а також у відповідності з чинними законодавством України, а саме:

а) касове обслуговування - приймання та видача готівкових грошових коштів на підставі касових документів, у відповідності з чинним законодавством України;

б) розрахункове обслуговування - зарахування на рахунок(-ки) та списання з рахунку(-ів) грошових коштів на підставі платіжних інструментів (визначених чинним законодавством), а також заяви про купівлю/продаж/конвертацію іноземної валюти, (далі - Розрахункові документи), у відповідності з чинним законодавством України.

Розрахункові та касові документи надаються Клієнтом до Банку за формою, встановленою чинним законодавством України.

Відповідно до п. 1.3. договору обслуговування рахунку(-ів) Клієнта здійснюється протягом, встановленого у Банку, операційного часу. Операційний час визначається внутрішніми документами Банку. Повідомлення щодо встановленого у Банку операційного часу розміщується на інформаційних дошках в приміщенні Банку.

Спір виник внаслідок того, що позивач звернувся до банку з платіжним дорученням про перерахування коштів, що знаходяться на його рахунку та про закриття рахунку, проте відповідач зобов'язання за договором не виконав та кошти не перерахував.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно з ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до п. 2.1.1. договору Банк зобов'язався відкрити рахунки, проводити комплексне обслуговування рахунку(-ів) Клієнта та здійснювати за дорученням Клієнта розрахункові та касові операції у відповідності з чинним законодавством України.

Згідно з п. 2.1.2. договору Банк зобов'язався здійснювати обслуговування рахунку(-ів) Клієнта в операційний час.

Пунктом 2.1.3. договору Банк прийняв зобов'язання здійснювати видачу готівкових коштів у відповідності з попередніми заявками Клієнта (в т.ч. за грошовими чеками), представленими в Банк: за один день до отримання готівки, або, за згодою Банку, в день отримання заявки.

Згідно з п. 2.1.5. договору Банк зобов'язався списувати кошти з рахунку(-ів) за дорученням Клієнта на підставі касового документа.

Відповідно до п. 2.1.6. договору Банк зобов'язаний списувати кошти з рахунку(-ів) на підставі розрахункового документа, оформленого згідно з чинним законодавством України, наданого Клієнтом до Банку на паперовому носії, який залишається на зберіганні в Банку. Інші примірники розрахункового документа, але не менше ніж один (за винятком розрахункових чеків в національній валюті України), надавати довіреній особі Клієнта (на її вимогу) не пізніше наступного операційного дня.

Відповідно до п. 2.1.10. договору Банк зобов'язався виконувати розрахункові/касові документи Клієнта відповідно до черговості, визначеної чинним законодавством України, дотримуючись строків їх виконання, встановлених чинним законодавством України.

Виконувати розрахункові/касові документи Клієнта, які надійшли до Банку:

в операційний час - в день їх надходження;

в післяопераційний час - не пізніше наступного операційного дня.

Банк має право використовувати кошти на рахунку(-ах), гарантуючи Клієнту право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (п. 3.1.15. договору).

Клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами, що знаходяться на його рахунку(-ах), в межах, встановлених чинним законодавством; одержувати готівкові кошти у випадках, передбачених чинним законодавством України; давати доручення щодо списання коштів з рахунку(-ів) та проведення операцій у формі електронних розрахункових документів на підставі окремо укладеного договору між Клієнтом і Банком щодо порядку проведення розрахунків за допомогою електронної системи «Клієнт-Банк» (п.п. 3.2.2., 3.2.3., 3.2.4. договору).

Позивач вказує на те, що він 04.09.2014 звернувся до відповідача із заповненим грошовим чеком на отримання готівки, проте відповідачем було відмовлено у його виконанні.

В матеріалах справи наявна копія заповненого позивачем грошового чеку № ЛГ3042631 від 04.09.2014 про видачу готівки в сумі 20 300,00 грн. Проте, позивачем належних доказів його подачі відповідачу не надано.

Відповідно до п. 2.1. договору Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день Банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Згідно з п. 2.2. договору списання Банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням Клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п. 1.9. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

Пунктом 2.1.9. договору Банк прийняв зобов'язання приймати до виконання розрахункові та касові документи Клієнта за умови, якщо сума цих документів не перевищує залишок грошових коштів на відповідному(-их) рахунку(-ах).

Позивачем 07.10.2014 було подано відповідачу до виконання платіжне доручення № 25 від 07.10.2014 на суму 20 300,00 грн., яке прийнято відповідачем 07.10.2014, що підтверджується відміткою останнього.

Також 07.10.2014 подано відповідачу заяву про виконання платіжного доручення № 25 та про закриття рахунку.

Листом № 08.1.2/1632 від 09.10.2014 відповідач повідомив позивача про неможливість виконання платіжного доручення № 25 від 07.10.2014, у зв'язку з недостатністю коштів на рахунку.

Разом з цим, листом № 08.1.2/1693 від 13.10.2014 відповідач вказує на те, що залишок коштів на рахунку позивача, який просив закрити позивач та з якого мало бути проведено виконання платіжного доручення № 25 від 07.10.2014, складає 20 314,82 грн.

Отже, відповідач неправомірно відмовив позивачу у виконанні платіжного доручення № 25 від 07.10.2014 про перерахування коштів в сумі 20 300,00 грн., у зв'язку з недостатністю коштів, тоді як на рахунку перебувають кошти в розмірі 20 314,82 грн.

Частинами 1 та 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України визначено, що

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з п. 8.1. ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

З огляду на те, що з платіжного доручення № 25 від 07.10.2014 не вбачається в який час воно отримано до виконання відповідачем суд приходить до висновку, що відповідач мав його виконати не пізніше 08.10.2014.

Відповідачем не було здійснено перерахування коштів позивача у встановлений строк.

Згідно з вимогами чинного законодавства та умовами договору, Банк був зобов'язаний виконати надані позивачем розрахункові документи не пізніше наступного операційного дня після їх надходження.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, зокрема перерахування коштів згідно поданого позивачем платіжного доручення не здійснив та мотивованої відмови, із зазначенням підстави не виконання перерахування, не надав.

Стаття 1074 Цивільного кодексу України встановлює, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 20 314,82 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк розрахунковий документ не виконав, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2012 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Відповідно до п. 6.1. договору за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України і цим договором.

Пунктом 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Тобто, за несвоєчасне перерахування коштів з рахунку законодавством передбачена відповідальність у вигляді сплати пені.

Оскільки позивач звертався до відповідача з вимогою перерахувати кошти в розмірі 20 300,00 грн., тому і прострочення у відповідача відбулось щодо виконання зобов'язання саме в розмірі 20 300,00 грн.

Отже, суд приходить до висновку, що нарахування мають обчислюватись на суму 20 300,00 грн. у період прострочення з 09.10.2014.

Судом за результатами здійснення власного перерахунку на суму боргу 20 300,00 грн. за період з 09.10.2014 (початок прострочення) по 06.02.2015 (визначений позивачем) пеня складає 2 456,30 грн.

Проте враховуючи обмеження встановлене ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 2 030,00 грн. (10% від суми 20 300,00 грн.).

В іншій частині стягнення з відповідача пені позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення з перерахування коштів позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 2 848,36 грн. збитків від зміни індексу інфляції (нараховані з вересня 2014 року по січень 2015 року) та 260,47 грн. - 3% річних (нараховані за період з 04.09.2014 по 06.02.2015).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не передбачено інший розмір процентів.

Судом за результатами здійснення власного перерахунку на суму боргу 20 300,00 грн. за період з 09.10.2014 (початок прострочення) по 06.02.2015 (визначений позивачем) 3% річних складає 201,89 грн.

За результатами здійсненого судом власного перерахунку на суму боргу 20 300,00 грн. за період з 09.10.2014 (початок прострочення) по січень 2015 (визначений позивачем) збитки від зміни індексу інфляції складають 2 193,97 грн.

В іншій частині стягнення з відповідача збитків від зміни індексу інфляції та 3% річних позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України.

Стосовно вимог позивача про стягнення 50,00 грн., понесених позивачем внаслідок необхідності відкриття іншого рахунку слід зазначити наступне

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються : вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафна санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення; при визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за договором є правовою підставою, згідно із ст. 623 Цивільного кодексу України, для стягнення збитків.

Підставою для відшкодування збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої, у тому числі понесених витрат.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Позивачем не доведено, що необхідність відкриття позивачем нового рахунку в іншій банківській установі стала наслідком неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором.

Позивачем належних та допустимих доказів в підтвердження наявності вини у відповідача та доказів понесення позивачем збитків в розмірі 50,00 грн. внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідача договірних відносин не подано.

Отже, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача та нібито понесеними збитками саме внаслідок неналежного виконання відповідачем договірного зобов'язання.

З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення з відповідача 50,00 грн. збитків є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Заперечення відповідача викладені у поясненнях не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

24.02.2015 Правлінням Національного банку України було винесено постанову № 128 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до категорії неплатоспроможних», якою відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Старокиївський банк» № 39 від 24.02.2015 з 25.02.2015 розпочато процедуру виведення банка з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації, а також запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 25.02.2015 по 24.05.2015 включно.

Судом встановлено, що заява про закриття рахунку та перерахування коштів з рахунку позивача, була подана останнім 07.10.2014, а отже задовго до введення у відповідача тимчасової адміністрації.

Положення ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначають що нарахування неустойки (штрафів, пені), індекс інфляції, нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами не здійснюється під час тимчасової адміністрації.

Позивачем вказані нарахування розраховані за період до початку запровадження тимчасової адміністрації у відповідача.

Також ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено заборону примусового стягнення коштів та майна банку, проте кошти що знаходяться на рахунку у відповідача є власністю позивача.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» (03030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 16-22, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 4, офіс 706, ) 20 314 (двадцять тисяч триста чотирнадцять) грн. 82 коп. основного боргу, 2 030 (дві тисячі тридцять) грн. 00 коп. пені, 2 193 (дві тисячі сто дев'яносто три) грн. 97 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 201 (двісті одна) грн. 89 коп. - 3% річних, 1 696 (одна тисяча шістсот дев'яносто шість) грн. 57 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 30.04.2015.

СуддяВ.В.Сівакова