номер провадження справи 12/38/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015 Справа № 908/1174/15-г

Суддя Господарського суду Запорізької області Смірнов О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/1174/15-г

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод "Перетворювач", м. Запоріжжя

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя

про стягнення 39868,34 грн.

за участю представників:

від позивача - Немерюк Ю.В., довіреність № 35/26 від 02.02.15 р.

від відповідача - Комраков С.В., довіреність № 9 від 31.12.14 р.

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні 09.04.2015 року згідно вимог ст. 77 ГПК України була оголошена перерва до 16.04.2015 року, без винесення процесуального документу суду, за наслідком якої був складений протокол відповідно до вимог ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Запорізький завод "Перетворювач" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 38962,07 грн., трьох процентів річних в сумі 67,25 грн., пені за порушення строків розрахунку в сумі 839,02 грн. за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-19/2 від 01.01.2013 року.

16.03.2015 року на адресу суду від позивача у справі надійшло клопотання, в якому останній зазначає, що у разі задоволення позовних вимог та винесення рішення про стягнення з відповідача коштів позивачу буде виданий наказ про примусове виконання рішення, однак при примусовому виконанні наказу можуть виникнути труднощі, пов'язані з тим, що ВАТ "Запоріжжяобленерго" внесено до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств енергетичного комплексу». Вказує, що відповідно до п. 15 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь в процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств енергетичного комплексу». Просить суд при винесенні рішення у даній справі зазначити в мотивувальній та резолютивній частині рішення інформацію про те, що заборгованість виникла та належить до стягнення за період грудень 2014 року та січень 2015 року. Разом з тим від позивача також надійшла заява, згідно якої останній на виконання ухвали суду від 24.02.2015 року надає докази надсилання на поштову адресу відповідача позовної заяви, акта звіряння взаємних розрахунків із супровідним листом № 35/32 від 11.03.2015 року. При цьому повідомляє, що лист вих. № 14/1 від 13.01.2015 року вручено відповідачу нарочно 13.01.2015 року, про що відповідачем зроблена на вказаному листі відмітка про отримання.

До прийняття рішення у справі, а саме 16.03.2015 року, позивач звернувся до суду, згідно ст. 22 ГПК України, із заявою про збільшення позовних вимог. У поданій заяві вказує, що на теперішній час настав строк оплати отриманих відповідачем послуг за січень 2015 року у зв'язку з чим заборгованість відповідача збільшилась в сумі 30561,14 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у грудні 2014 року та січні 2015 року в сумі 69523,21 грн., три проценти річних в сумі 146,81 грн., пеню за порушення строків розрахунку в сумі 2182,66 грн. та збитки від інфляції в сумі 2064,99 грн.

19.03.2015 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткових документів до матеріалів справи.

Вказане клопотання відповідача судом задоволено, про що винесена ухвала від 19.03.2015 року, якою відкладено розгляд справи на 09.04.2015 року об 11:45.

Відповідач у справі - Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго", 06.04.2015 року надав суду в порядку ст. 59 ГПК України, відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує частково, мотивуючи свою позицію наступним:

- вважає, що розмір штрафних санкцій, пред'явлених до стягнення є надмірно великим в порівнянні з розмірами збитків позивача (кредитора), що відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України є невід'ємною умовою їх зменшення;

- єдиним джерелом фінансування ВАТ "Запоріжжяобленерго" оплати коштів за послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання є тариф на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами, в тарифи на передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами включені витрати за статтею «оплата за використання електромереж інших ліцензіатів», які не переглядалися ні в 2013 році, ні в 2014 році, отже при затвердженні тарифу на 2014 рік витрати по вказаній статті не були враховані у повному обсязі;

- відповідач з метою недопущення невиконання обов'язків перед власниками електромереж неодноразово звертався до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері електроенергетики з питанням щодо корегування тарифу для ВАТ "Запоріжжяобленерго" на передачу електричної енергії в частині збільшення витрат статті «оплата за використання електромереж інших ліцензіатів», втім листом № 1671/13/61-14 від 14.11.2014 року отримав відмову в здійсненні перегляду структури та рівнів тарифів;

- незважаючи на власні збитки, відмову НКРЕ в перегляді тарифів та наявність непокритих тарифами зобов'язань відповідача перед власниками електромереж на суму 6013000,00 грн., відповідач провів розрахунки власними коштами за укладеними договорами по спільному використанню технологічних мереж за надані послуги з утримання електричних мереж у 2014 році, в тому числі і з позивачем на суму 428582,77 грн. на рівні 91%;

- станом на 01.03.2015 року дебіторська заборгованість споживачів Запорізької області за спожиту електричну енергію перед ВАТ "Запоріжжяобленерго" складає 953920372,41 грн., в тому числі: юридичних осіб 847498630,78 грн., фізичних осіб 105806309,06 грн.;

- штрафні санкції, 3% річних, інфляційні втрати як міра відповідальності мають грошову природу, проте у відповідача відсутні джерела для оплати таких санкцій, оскільки єдиним джерелом фінансування ВАТ "Запоріжжяобленерго" є затверджені НКРЕ тарифи на передачу електроенергії місцевими (локальними) електромережами, структура яких не передбачає таких витрат як оплата штрафних санкцій;

- в даному випадку застосування судом в повному обсязі господарсько-правової відповідальності в функціональному відношенні не тільки не буде відповідати основній меті відповідальності - стимулюванню належному виконанню зобов'язання, а навпаки в буквальному розумінні унеможливить виконання останнього на майбутнє з тієї причини, що у відповідача будуть відсутні кошти для поточної оплати вартості послуг позивача (власника мереж) з утримання технологічних електричних мереж спільного використання. Просить зменшити розмір пені до 500,00 грн.

До прийняття рішення у справі, а саме 06.04.2015 року, позивач звернувся до суду, згідно ст. 22 ГПК України, із заявою про збільшення позовних вимог. У поданій заяві вказує, що на теперішній час настав строк оплати отриманих відповідачем послуг за лютий 2015 року у зв'язку з чим заборгованість відповідача збільшилась в сумі 30561,14 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги в сумі 100084,35 грн., три проценти річних в сумі 307,25 грн., пеню за порушення строків розрахунку в сумі 5442,06 грн. та збитки від інфляції в сумі 2064,99 грн.

Судом прийнято до уваги, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог (частина друга статті 22 ГПК України) слід розуміти збільшення або зменшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту раніше поданої позовної заяви, фактично відбулося збільшення розміру позовних вимог та формування нової ціни позову, в розумінні п. п. 3.10, 3.11. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Втім, в заявах про збільшення позовних вимог позивачем були також заявлені вимоги про стягнення з відповідача збитків від інфляції. Однак вказані вимоги судом не приймаються з огляду на те, що вони не були заявлені позивачем в позовній заяві, а згідно приписів ст. 22 ГПК України збільшення або зменшення суми позову можливе лише та тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Таким чином, має місце нова ціна позову, заявлена позивачем в заяві про збільшення позовних вимог, з якої спір вирішується судом по суті, а саме вимоги про стягнення:

- заборгованості за надані послуги в сумі 100084,35 грн.;

- трьох процентів річних в сумі 307,25 грн.;

- пені за порушення строків розрахунку в сумі 5442,06 грн.

16.04.2015 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням збільшення позовних вимог в порядку ст. 59 ГПК України, в якому останній зазначає наступне:

- вважає, що розмір штрафних санкцій, пред'явлених до стягнення є надмірно великим в порівнянні з розмірами збитків позивача (кредитора), що відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України є невід'ємною умовою їх зменшення;

- єдиним джерелом фінансування ВАТ "Запоріжжяобленерго" оплати коштів за послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання є тариф на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами, в тарифи на передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами включені витрати за статтею «оплата за використання електромереж інших ліцензіатів», які не переглядалися ні в 2013 році , ні в 2014 році, отже при затвердженні тарифу на 2014 рік витрати по вказаній статті не були враховані у повному обсязі;

- незважаючи на власні збитки, відмову НКРЕ в перегляді тарифів та наявність непокритих тарифами зобов'язань відповідача перед власниками електромереж на суму 6013000,00 грн., відповідач провів розрахунки власними коштами за укладеними договорами по спільному використанню технологічних мереж за надані послуги з утримання електричних мереж у 2014 році, в тому числі і з позивачем на суму 428582,77 грн. на рівні 91%;

- відповідач не уникає від сплати заборгованості, а навпаки здійснює всі можливі заходи з метою її погашення;

- кошти з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання енергопостачальників, що здійснюють підприємницьку діяльність на закріпленій території, перераховуються згідно з алгоритмом оптового ринку електричної енергії виключно на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії;

- встановлення відповідачу нульового алгоритму відрахувань на поточний рахунок в жовтні 2014 року, лютому та березні 2015 року негативно вплинуло на фінансовий стан товариства, що в свою чергу унеможливило своєчасне виконання відповідачем зобов'язань з оплати послуг з утримання технологічних електричних мереж, та здійснення обов'язкових платежів, зокрема сплати податків, заробітної плати тощо;

- станом на 01.03.2015 року дебіторська заборгованість споживачів Запорізької області за спожиту електричну енергію перед ВАТ "Запоріжжяобленерго" складає 953920372,41 грн., а станом на 01.04.2015 року вже складає ,04 грн.;

- прострочення оплати за надані послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання обумовлено наявністю непокритих тарифами зобов'язань відповідача перед власниками електромереж, дисбалансом оплати споживачами вартості спожитої електроенергії з алгоритмом перерахувань коштів, та зростання рівня неплатежів за спожиту електричну енергію;

- штрафні санкції, 3% річних, інфляційні втрати як міра відповідальності мають грошову природу, проте у відповідача відсутні джерела для оплати таких санкцій, оскільки єдиним джерелом фінансування ВАТ "Запоріжжяобленерго" є затверджені НКРЕ тарифи на передачу електроенергії місцевими (локальними) електромережами, структура яких не передбачає таких витрат як оплата штрафних санкцій;

- в даному випадку застосування судом в повному обсязі господарсько-правової відповідальності в функціональному відношенні не тільки не буде відповідати основній меті відповідальності - стимулюванню належному виконанню зобов'язання, а навпаки в буквальному розумінні унеможливить виконання останнього на майбутнє з тієї причини, що у відповідача будуть відсутні кошти для поточної оплати вартості послуг позивача (власника мереж) з утримання технологічних електричних мереж спільного використання. Просить зменшити розмір пені до 500,00 грн. та розстрочити виконання рішення в частині сплати суми основного боргу, інфляційних втрат, 3% річних на 12 календарних місяців, зі сплатою сум щомісячно рівними частинами.

Представник позивача в судовому засіданні 16.04.2015 року підтримав позовні вимоги у повному обсязі з врахуванням поданих заяв про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.04.2015 року проти позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій заперечив з підстав, викладених у відзиві, підтримав клопотання про зменшення розміру пені та розстрочення виконання рішення суду.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 01.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Запорізький завод "Перетворювач", далі Власник мереж, та Відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго", далі Користувач, був укладений договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-19/2, далі Договір.

До Договору між сторонами були укладені наступні додаткові угоди: додаткова угода № 1 від 29.10.2013 року, додаткова угода № 2 від 01.01.2014 року, додаткова угода № 4 від 01.10.2014 року, додаткова угода № 5 від 03.02.2015 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору Власник мереж зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача та (або) інших суб'єктів господарювання (далі - Субспоживачі), передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, а Користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг Власника мереж з утриманням технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього Договору.

Згідно з п. 1.2. Договору передача електричної енергії забезпечується відповідно до Додатка № 1 «Однолінійна схема», наданого Власником мереж, з обов'язковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії. Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених «Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», яка наведена у Додатку № 2 «Перелік точок приєднання електроустановок Користувача та Субспоживачів до технологічних електричних мереж Власника мереж».

Пунктом 4.1. Договору передбачений обов'язок Користувача здійснювати оплату за використання електричних мереж Власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з Додатком № 4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж».

Умовами п. п. 7.1. - 7.5. Договору визначено, що розрахунковим вважається період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця. Вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання зазначена у Додатку № 4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», розробленому відповідно до «Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 року № 691, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 року за № 732/15423, виходячи із узгодженого Запорізьким територіальним представництвом НКРЕ «Кошторису витрат на утримання технологічних електричних мереж Власника мереж», що є невід'ємною частиною Договору. За підсумками розрахункового періоду Власник мереж у термін до 5 числа місяця наступного за розрахунковим направляє Користувачу рахунок. Сума платежу визначається, виходячи з Додатку № 4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж» з урахуванням сум платежів, що надішли від Користувача. Разом з рахунком Власник мереж направляє Користувачу:

- підписані уповноваженою особою Власника мереж та скріплені його печаткою два примірники «Акта прийому-здачі наданих послуг» (додаток № 5).

Оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого Власником мереж рахунка та оформленого «Акта прийому-здачі наданих послуг» у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання документів, зазначених у п. 7.3. договору. Якщо рахунок та (або) «Акт прийому-здачі наданих послуг» не надані та (або) неналежно оформлені, то оплата за надані послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється Користувачем у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання належно оформлених документів. Користувач у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання зобов'язаний повернути Власнику мереж один екземпляр підписаного та скріпленого гербовою печаткою «Акта прийому-здачі наданих послуг» (додаток № 5).

Пунктом 7.9. Договору (в редакції додаткової угоди № 5 від 03.02.2015 року до Договору) передбачено, що Користувач отримує податкову накладну від Власника мереж у відповідності до ст. 201 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 11.5. Договору цей Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2013 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього Договору або його перегляд. Враховуючи відсутність заяв сторін про відмову від цього Договору або його перегляд, умови договору є дійсними і на момент розгляду спору судом.

Позивач в позові вказує, що відповідач в порушення умов договору не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання, оскільки у визначені договором строки не здійснив оплату за використання у грудні 2014 року, січні та лютому 2015 року електричних мереж позивача, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 100084,35 грн., яка до цього часу не погашена.

Так, на виконання умов Договору позивач надав відповідачу послуги з утримання технологічних мереж спільного використання на загальну суму 100084,35 грн., а відповідач вказані послуги отримав, що підтверджується підписаними сторонами без заперечень та зауважень актами прийому-здачі виконаних робіт, зокрема:

- актом прийому-здачі виконаних робіт № 12/14ТРЕ від 31.12.2014 року за грудень 2014 року в сумі 38962,07 грн.;

- актом прийому-здачі виконаних робіт № 01/15ТРЕ від 31.01.2015 року за січень 2015 року в сумі 30561,14 грн.;

- актом прийому-здачі виконаних робіт № 02/15ТРЕ від 28.02.2015 року за лютий 2015 року в сумі 30561,14 грн.

На оплату наданих за вказаними актами послуг з утримання технологічних мереж спільного використання згідно умов Договору позивачем були виписані рахунки-фактури № 360 від 31.12.2014 року, № 18 від 31.01.2015 року та № 49 від 28.02.2015 року, а також складені податкові накладні № 65 від 31.12.2014 року, № 42 від 31.01.2015 року та № 40 від 28.02.2015 року.

Акти прийому-здачі наданих послуг разом з рахунками - фактурами та податковими накладними були направлені на адресу відповідача супровідним листом № 14/1 від 13.01.2015 року, який був отриманий відповідачем нарочно 13.01.2015 року, супровідним листом № 14/62 від 05.02.2015 року, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком від 05.02.2015 року, супровідним листом № 14/99 від 05.03.2015 року, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком від 05.03.2015 року. При цьому супровідний лист № 14/62 від 05.02.2015 року був отриманий відповідачем 09.02.2015 року та супровідний лист № 14/99 від 05.03.2015 року був отриманий відповідачем 10.03.2015 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться у справі.

Втім, відповідач всупереч прийнятих обов'язків за Договором, оплату наданих послуг не здійснив, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість за надані послуги в сумі 100084,35 грн.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, позивач намагається стягнути з відповідача пеню за загальний період з 03.02.2015 року по 06.04.2015 року в сумі 5442,06 грн. на підставі п. 9.2.1. Договору. Так, умовами вказаного пункту передбачено, що за внесення платежів, передбачених п. 4.1. з порушенням терміну, визначеного п. 7.4. цього договору, Користувач сплачує Власнику мереж пеню у розмірі 0,05 % за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати (але не більш подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені). Сума пені зазначається в розрахунковому документів окремим рядком.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, в зв'язку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних за загальний період з 03.02.2015 року по 06.04.2015 року в сумі 307,25 грн.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами було укладено змішаний договір, оскільки відповідно до вимог статті 628 ЦК України він містить елементи різних договорів (договору купівлі-продажу, різновидом якого є договір на постачання продукту, яким виступає електрична енергія, та договору про надання послуг), до яких потрібно застосувати положення чинного законодавства, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 655, 714, 901 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Так, згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Одночасно відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Договором передбачено щомісячну сплату наданих послуг, тому до спірних правовідносин застосовуються також приписи статті 903 ЦК України, яка передбачає оплату наданих послуг, в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Фактичні обставини справи свідчать, що відповідач свої договірні зобов'язання з оплати наданих послуг з утримання технологічних мереж спільного використання у строк, передбачений умовами договору, не виконав, а надання їх позивачем та отримання відповідачем підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-здачі виконаних робіт.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов'язань за договором щодо не здійснення оплати за надані послуги, а також доведено порушення відповідачем строку оплати послуг, встановленого умовами договору, а наявність заборгованості в розмірі 100084,35 грн. підтверджується підписаними сторонами актами прийому-здачі наданих послуг та виписаними на оплату рахунками-фактурами. Відповідач доказів сплати боргу на користь позивача станом на день розгляду справи суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод "Перетворювач" про стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" за надані послуги в сумі 100084,35 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобов'язання з оплати наданих за умовами договору послуг з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором нарахував відповідачу пеню за порушення строків оплати наданих послуг в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожним актом приймання-здачі наданих послуг окремо за загальний період з 03.02.2015 року по 06.04.2015 року на загальну суму 5442,06 грн.

Несвоєчасне виконання грошових зобов'язань підтверджено обставинами та доказами у справі, а наданий позивачем розрахунок пені відповідає вимогам частини 6 статті 232 ГК України, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за період з 03.02.2015 року по 06.04.2015 року в сумі 5442,06 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до статті 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до абзацу 1 п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, до обставин, що ускладнюють виконання рішення відповідач відносить складний фінансовий стан підприємства, наявність значної дебіторської заборгованості споживачів перед підприємством, збитковість підприємства, відмову НКРЕ в перегляді тарифів та наявність непокритих тарифами зобов'язань.

Проте, сам по собі тяжкий фінансовий стан підприємства не може вважатися безумовною підставою для застосування положень п. 3 ст. 83 ГПК України, адже, враховуючи положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник у випадку порушення грошового зобов'язання не може посилатися на неможливість його виконання.

З наданої відповідачем до матеріалів справи довідки вбачається наявність станом на 01.04.2015 року дебіторської заборгованості споживачів Запорізької області перед ВАТ "Запоріжжяобленерго" за спожиту електричну енергію в загальній сумі ,04 грн., та кредиторської заборгованості ВАТ "Запоріжжяобленерго" перед ДП «Енергоринок» в сумі ,09 грн.

В свою чергу, нарахована позивачем пеня в розмірі 5442,06 грн. базується на умовах договору, які в силу закону є обов'язковими для виконання, у тому числі для відповідача.

Отже, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром стягуваної заборгованості, врахувавши інтереси обох сторін, суд не вбачає підстав для зменшення пені, оскільки її розмір не є значним порівняно з сумою стягуваної заборгованості, тому в задоволенні клопотання відповідача слід відмовити як безпідставного та необґрунтовано заявленого.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки мало місце прострочення оплати відповідачем за надані послуги, а наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних за загальний період з 03.02.2015 року по 06.04.2015 року відповідає приписам вказаної статті, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 307,25 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо надання розстрочки виконання рішення суду, слід зазначити наступне.

Статтею 121 ГПК України визначено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Законодавець визначає, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Згідно з п. 7.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду обґрунтоване приписами статті 121 ГПК України, які передбачають наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

До обставин, що ускладнюють виконання рішення відповідач відносить складний фінансовий стан підприємства, наявність значної дебіторської заборгованості споживачів перед підприємством, кредиторської заборгованості перед ДП «Енергоринок», збитковість підприємства, відмову НКРЕ в перегляді тарифів та наявність непокритих тарифами зобов'язань.

Вказані обставини боржник вважає винятковими, оскільки вони перешкоджають своєчасно виконати рішення у спосіб та порядок визначені судом, а тому просить задовольнити його клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду.

На підтвердження викладених обставин відповідач надав довідки про дебіторську та кредиторську заборгованість станом на 01.03.2015 року та 01.04.2015 року.

Так, з вказаних довідок вбачається наявність станом на 01.03.2015 року дебіторської заборгованості споживачів Запорізької області перед ВАТ "Запоріжжяобленерго" за спожиту електричну енергію в загальній сумі 953920372,41 грн., в тому числі юридичних осіб: 847498630,78 грн., фізичних осіб: 105806309,06 грн., кредиторської заборгованості перед ДП «Енергоринок» в сумі ,82 грн., наявність станом на 01.04.2015 року дебіторської заборгованості споживачів Запорізької області перед ВАТ "Запоріжжяобленерго" за спожиту електричну енергію в загальній сумі ,04 грн., в тому числі юридичних осіб: ,63 грн., фізичних осіб: 102657624,41 грн., та кредиторської заборгованості ВАТ "Запоріжжяобленерго" перед ДП «Енергоринок» в сумі ,09 грн.

Відповідно до п. 10 Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" № 14 при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 121 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки або відстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Так, законодавець встановлює, що підставою неможливості виконання судового акту можуть бути обставини, визначені боржником за допомогою приписів статей 1, 8, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення (стандарти) бухгалтерського обліку: 2 «Баланс»; 3 «Звіт про фінансові результати»; 10 «Дебіторська заборгованість»; 11 «Зобов'язання»; 5 «Звіт про власний капітал».

На підтвердження виняткових обставин неможливості виконання рішення суду Боржник зазначених документів не надав. Документів, які можуть підтвердити фінансове становище підприємства суду не надано.

Разом з тим відповідачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами необхідність надання розстрочки виконання рішення суду саме на 12 місяців.

За такими обставинами, у задоволенні клопотання відповідача у справі - Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" щодо розстрочення виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2015 року на 12 календарних місяців зі сплатою сум щомісячно рівними частинами слід відмовити. При цьому, суд слід звернути увагу відповідача що він не позбавлений права звернутися знову до суду в порядку ст. 121 ГПК України.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 2116,67 грн. покладаються на відповідача у справі - Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго", відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 16.04.2015 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 530, 551, 599, 611, 625, 629, 638, 639, 714, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 180, 181, 193, 233 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82-84, ч. 2 ст. 85, 121 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод "Перетворювач" до Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" задовольнити.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, , на користь:

- Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод "Перетворювач", 69069, м. Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе, буд. 9, , заборгованість за надані послуги в сумі 100084 (сто тисяч вісімдесят чотири) грн. 35 коп., три проценти річних в сумі 307 (триста сім) грн. 25 коп., пеню за порушення строків розрахунку в сумі 5442 (п'ять тисяч чотириста сорок дві) грн. 06 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2116 (дві тисячі сто шістнадцять) грн. 67 коп., видавши наказ.

Повне рішення складено - 21.04.2015 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.