ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015 Справа № 917/546/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод", вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, Полтавська обл., Україна, 36029

до Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Орелкомпрессормаш", вул. Цвєтаєва, 1 "б", м. Орел, Російська Федерація, 302020

про стягнення 54 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 163 916,00 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники:

від позивача: Роман А.І., довіреність № 12/16-018756 від 09.12.2014 р.;

від відповідача: не з'явилися.

Суть спору: розглядається позовна Публічного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" про стягнення з Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Орелкомпрессормаш" 54 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 163 916,00 грн., заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 10.12.2014 р. контракту поставки № 1012/2014-2.

Відповідач представництво у судове засідання не забезпечив. Останній був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання та про покладені на нього судом обов'язки, про що свідчать матеріали справи, зокрема, ухвала Арбітражного суду Орловської області від 14.04.2015 р. у справі № А48-1638/2015 про виконання судового доручення іноземного суду (вх. № 6270 від 28.04.2015 р.).

В додаток до пояснення вх. № 7127 від 14.05.2015 р. позивач надав суду належним чином засвідчену копію відзиву Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Орелкомпрессормаш" на позов у справі № 917/546/15, відповідно до якого відповідач позовні вимоги визнає та просить суд розглянути справу без участі його представників за наявними матеріалами.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не вбачає підстав для подальшого відкладення розгляду справи.

Представник позивача на задоволенні позову наполягає за мотивами позовної заяви.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, оцінивши надані документальні докази, суд,

встановив:

10.12.2014 р. між Спільним підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Орелкомпрессормаш" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Полтавський турбомеханічний завод" (покупець) було укладено контракт поставки № 1012/2014-2 (а.с. 8-11, далі - Контракт), за умовами якого Спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Орелкомпрессормаш" (постачальник) зобов'язувалося поставляти у власність покупця, а Публічне акціонерне товариство "Полтавський турбомеханічний завод" (покупець) зобов'язувалося приймати та оплачувати майно (товар) на умовах та в строки, визначені Контрактом.

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне:

- перелік та кількість товару визначається специфікаціями, які з моменту підписання сторонами та скріплення печатками є невід'ємними частинами даного Контракту (п. 1.1. Контракту);

- загальна вартість контракту визначається згідно підписаних сторонами специфікацій. Орієнтована вартість контракту складає 54 000,00 доларів США (п. 2.1 Контракту);

- розрахунки за Контрактом здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника авансом в розмірі 100% вартості партії товару, визначеної підписаною сторонами специфікацією, протягом 60 календарних днів з дня підписання сторонами специфікації. Покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від поставки товару. Постачальник зобов'язується повернути покупцю грошові кошти на його розрахунковий рахунок протягом 10 днів з моменту повідомлення покупцем про відмову від поставки товару (п. 2.2, п. 2.4 Контракту);

- поставка визначеної специфікацією партії товару здійснюється протягом 30 календарних днів з дня підписання сторонами специфікації, якщо інше не передбачено підписаною сторонами специфікацією на конкретну партію товару (п. 3.1 Контракту);

- усі спори, що виникли між сторонами під час укладання, виконання та розірвання даного Контракту, повинні вирішуватися шляхом проведення переговорів. Якщо спори та розбіжності не можуть бути вирішені шляхом переговорів, вони підлягають вирішенню за виробом позивача в Господарському суді Полтавської області (м. Полтава, України). При розгляді спорів сторони керуються матеріальним і процесуальним правом України (п. 7.1, п. 7.2 Контракту);

- даний Контракт набуває юридичної сили з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін. Строк дії Контракту встановлюється від дати вступу Контракту в дію і до 30.06.2015 р., в частині розрахунків - до повного розрахунку (п. 9.1, п. 9.2 Контракту).

10.12.2014 р. сторони підписали Специфікацію № 1 (додаток № 1 до Контракту, а.с. 12), відповідно до якої узгодили найменування товару : клапан 17с14нж-025-12-17,8, кількість - 270 шт., загальна вартість - 54 00,00 доларів США, умови оплати - 100% попередня оплата, строк поставки - 80 календарних днів з моменту оплати.

11.03.2015 р. між Спільним підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Орелкомпрессормаш" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Полтавський турбомеханічний завод" (покупець) було укладено додаткову угоду до Контракту (а.с. 13), відповідно до якої сторони внесли зміни до п. 2.4 Договору поставки, виклавши його у наступній редакції : "у випадку неможливості поставки товару по даному Контракту постачальник зобов'язаний повернути покупцю грошові кошти на його розрахунковий рахунок до спливу 90 днів з моменту отримання попередньої оплати".

Факт виконання позивачем договірних зобов'язань з перерахування 54 000,00 доларів США як вартості визначеної сторонами у специфікації суми грошових коштів підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті № 20 від 15.12.2014 р. (а.с. 21).

За даними позивача на момент подання позову до суду в порушення умов Контракту відповідач товар не поставив, оплату не повернув.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогою про стягнення з Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Орелкомпрессормаш" 54 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 163 916,00 грн., заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 10.12.2014 р. контракту поставки № 1012/2014-2.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

У п. 7.2 Контракту Спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Орелкомпрессормаш" (постачальник) та Публічне акціонерне товариство "Полтавський турбомеханічний завод" (покупець) узгодили, що якщо спори та розбіжності не можуть бути вирішені шляхом переговорів, вони підлягають вирішенню за виробом позивача в Господарському суді Полтавської області (м. Полтава, Україна). При розгляді спорів сторони керуються матеріальним і процесуальним правом України.

Можливість застосування договірної підсудності передбачено п. 2 ст. 4 Угоди "Про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності" від 20.03.1992 року, учасниками якої є Україна та Російська Федерація, а також ст. 76 Закону України від 23.06.2005 р. № 2709-IV "Про міжнародне приватне право" (далі - Закон України "Про міжнародне приватне право"), згідно якої суди можуть приймати до свого провадження і розглядати, будь-які справи з іноземним елементом якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього закону.

Якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності, спір підлягає вирішенню в господарських судах України з урахуванням вимог розділу XV ГПК України.

Місцеві господарські суди вправі вирішувати спори і у тих випадках, коли міжнародним договором передбачено можливість укладення письмової пророгаційної угоди між суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності України та іноземним суб'єктом господарської діяльності (угода про договірну підсудність). Таким чином, приймаючи до уваги правовий статус позивача як іноземного суб'єкта господарювання, а також той факт, що сторони по справі передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом господарському суду по місцезнаходженню продавця, яким в даному випадку є відповідач, спір підлягає вирішенню саме в господарському суді Полтавської області (п. 1 роз'яснення Президії Вищого Господарського Суду України № 04-5/608 від 31.05.2002 року від 31.05.2002 р. № 04-5/608 "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" (із змінами та доповненнями).

З метою визначення застосування права суд виходить з приписів Закону України "Про міжнародне приватне право" (із змінами та доповненнями) відповідно до ст. 2 вказаного Закону. Так, згідно із ст. 4, ст. 5 та ст. 43 Закону України "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. У випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом. Сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Частиною 9 ст. 6 Закону України від 16.04.1991 р. № 959-ХІІ "Про зовнішньоекономічну діяльність" (із змінами та доповненнями) встановлено, що права та обов'язки сторін зовнішньоекономічних договорів (контрактів) визначаються правом країни, що вибрана сторонами при укладенні договору (контракту) або у результаті подальшого узгодження.

У п. 7.2 Контракту Спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Орелкомпрессормаш" (постачальник) та Публічне акціонерне товариство "Полтавський турбомеханічний завод" (покупець) узгодили, що при розгляді спорів сторони керуються матеріальним і процесуальним правом України.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

За приписами ст. 663, ст. 664 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

За приписами ст. 692, ст. 693 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за Контрактом, здійснивши попередню оплату в сумі 54 000,00 доларів США., що підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем.

В свою чергу, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Контрактом та приписів ст. 663, ст. 664 Цивільного кодексу України не поставив товар. При цьому факти отримання коштів від позивача в сумі 54 000 доларів США, невиконання прийнятих на себе зобов'язань з поставки товару та повернення вказаної суми коштів позивачу відповідач визнав.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 54 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 163 916,00 грн., підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем визнаються, визнання відповідачем даного позову вчинено повноважною особою з дотриманням встановлених правил вчинення вказаної процесуальної дії, не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, та приймається судом, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Понесені позивачем при пред'явленні даного позову судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 78, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Орелкомпрессормаш" (вул. Цвєтаєва, 1 "б", м. Орел, Російська Федерація, 302020, основний державний реєстраційний номер 289) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" (вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, Полтавська обл., Україна, 36029, ідентифікаційний код юридичної особи 00110792 - 54 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 163 916,00 грн., та 23 278,32 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

Суддя О.В.Ківшик

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.