ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2015 р.Справа № 923/722/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Петрова М.С.

суддів: Разюк Г.П., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання: Полінецькій В.С

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився, про час і місце судового засідання належним чином повідомлений

від відповідача: не з'явився, про час і місце судового засідання належним чином повідомлений

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Херсонської області від 31.03.2015

по справі № 923/722/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація"

про стягнення 1 136 525, 85 грн.

В С Т А Н О В И В :

19.05.14 р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі по тексту ПАТ НАК «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" (далі по тексту ПП "Херсонтеплогенерація") про стягнення 806990,04 грн. - основного боргу, 239505,09 грн. - пені, 64960,67 грн. - 3% річних та 25070,05 грн. інфляційних втрат, посилаючись на невиконання відповідачем обов'язків по розрахунках за поставлений природний газ, згідно з договором №13/3159-БО-33 від 28.12.2012р.

Ухвалою про порушення справи від 26.05.2014р. суддя Ємленінова З.І. прийняла позовну заяву до розгляду та порушила провадження у справі №923/722/14.

Ухвалою господарського суду від 17.07.2014р. провадження у справі №923/722/14 зупинено до розгляду господарським судом м. Києва справи №910/13127/14, за позовом приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним договору купівлі-продажу природного газу №13/3159-БО-33 від 28.12.2012р.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Херсонської області №320 від 26.12.2014р., на підставі п.3.1.13 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв'язку зі звільненням судді Ємленінової З.І., призначено повторний автоматичний розподіл справи №923/722/14, за наслідками якого справа передана судді Остапенко Т.А.

Ухвалою суду від 21.01.2015р. суддя Остапенко Т.А. поновила провадження по справі №923/722/14 та призначила її розгляд на 10.02.2015р.

В подальшому, у зв'язку з перебуванням на лікарняному судді Остапенко Т.А., призначено повторний автоматичний розподіл справи №923/722/14, який здійснено згідно розпорядження керівника апарату господарського суду Херсонської області №63 від 05.03.2015р., за наслідками якого справа №923/722/14 розподілена на суддю Нікітенко С.В.

Ухвалою від 06.03.2015р. прийнято справу №923/722/14 до провадження суддею Нікітенко С.В. та призначено її розгляд на 31.03.2015р.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 31.03.15 р. (суддя Нікітенко С.В.) позов ПАТ НАК «Нафтогаз України» задоволено частково, з ПП "Херсонтеплогенерація» на користь позивача стягнуто основний борг у розмірі 714490,04 грн., пені у розмірі 215554,58 грн., інфляційні втрати у розмірі 25070,05 грн., 3% річних у розмірі 64960,67 грн. та 20880,52 грн. судового збору. В решті позову відмовлено. У задоволенні клопотання ПП "Херсонтеплогенерація» про відстрочку виконання рішення також відмовлено.

При цьому суд 1 інстанції вимоги позивача щодо стягнення основного боргу задовольнив частково у сумі 714490,04 грн. з огляду на те, що решта суми основного боргу відповідачем сплачена, про що останній надав до суду платіжні доручення, з яких вбачається, що відповідач у період з 01.04.2014р. по 22.04.2014р. перерахував на банківський рахунок позивача суму боргу у розмірі 92500,00 грн. (а.с. 118-127), яка є складовою заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 806990,04 грн.

Позовні вимоги щодо стягнення пені також задоволені частково у сумі 215554,58 грн., оскільки суд 1 інстанції з урахуванням положень ст.233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України, п.3 ч.1 ст.83 ГПК України зменшив розмір стягуваної пені на 10%, тобто на 23950,51 грн., посилаючись на фактичні обставини справи та приймаючи до уваги що предметом договору №13/3159-БО-33 від 28.12.2012р. є постачання газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та іншими споживачами в м. Херсон; а також те, що ПП "Херсонтеплогенерація" є соціально значимим підприємством м. Херсон, яке забезпечує централізоване теплопостачання населення, підприємств і установ бюджетної сфери в місті Херсоні; що прострочка з оплати газу за договором виникла через значну заборгованість населення з оплати послуг постачання теплової енергії, несвоєчасне відшкодування держави різниці в тарифах за надані відповідачем послуги з теплопостачання, а також, несвоєчасне надходження компенсації за поставлену відповідачем теплову енергію громадянам, яким надаються пільги та субсидії і яка, у разі її надходження, негайно перераховувалась на рахунок позивача в якості оплати за отриманий газ за спірним договором; застосування до відповідача штрафних санкцій у стовідсотковому розмірі може призвести до ще більшого погіршення його фінансового становища, а тому місцевий господарський суд частково задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру стягуваної пені.

Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних судом 1 інстанції задоволені у повному обсязі на підставі ст.625 ЦК України у зв'язку із простроченням відповідачем оплати основного боргу.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Херсонської області від 31.03.15 р., ПАТ НАК «Нафтогаз України» через господарський суд Херсонської області звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду в частині відмови у стягненні 23950,51 грн. пені, решту рішення залишити без змін, оскільки зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають істотне значення для розгляду справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ НАК «Нафтогаз України» посилається на те, що суд 1 інстанції зменшуючи розмір стягуваної пені не дотримався принципу рівності сторін перед законом і судом, а саме врахував лише доводи та доказі надані відповідачем, проігнорувавши доводи та докази позивача.

На думку скаржника суд 1 інстанції неправильно оцінив наявні матеріали справи і дійшов помилкового висновку про наявність виняткового випадку, який відповідно із п.3 ст.83 ГПК України надає право суду зменшувати розмір неустойки.

Скаржник також вважає, що суд 1 інстанції зменшуючи розмір пені врахував лише майновий стан та інтереси відповідача, залишивши поза увагою майновий стан та інтереси позивача, який у зв'язку із несвоєчасною сплатою контрагентами поставленого їм природнього газу зазнає значних збитків. Судом 1 інстанції також не враховано особливі обставини щодо діяльності позивача, тобто неможливість останнього відмовитися від постачання газу незалежно від фінансового становища.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав,в судове засідання не з'явився, надіслав письмове клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату у зв'язку із тим, що його представник Оніщенко В.І. 07.05.15 р. буде приймати участь у іншому судовому засіданні у Суворовському районному суді м.Херсон., однак відповідних доказів на підтвердження зазначених обставин та неможливість прибуття у судове засідання іншого представника Кононова Ю.В., який приймав участь у судовому засіданні суду 1 інстанції, не надав, тобто не довів поважність причини неприбуття його представника в судове засідання, тому апеляційна скарга розглянута за відсутністю його представника.

Скаржник в судове засідання також не з'явився, про час і місце судового засідання належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням, про причини неявки в судове засідання не повідомив, клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги не заявляв, тобто без поважних причин не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, тому апеляційна скарга розглянута за відсутністю його представника.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до наступного.

28 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач або продавець) і приватним підприємством "Херсонтеплогенерація" (надалі - відповідач або покупець) був укладений договір №13/3159-БО-33 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір).

Відповідно до умов п.1.1. договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 ЗУ "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до умов п.1.2. договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та іншими споживачами.

На виконання умов договору, позивач у період з січня по грудень 2013 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 4663819,55 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами без претензій та зауважень (а.с. 23-29).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідачем частково виконано зобов'язання з оплати поставленого природного газу та перераховано на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 3856829,51 грн., що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо (а.с. 30-34).

Станом на день звернення позивача з позовом до суду, сума заборгованості відповідача перед позивачем за основним боргом становить 806990,04 грн.

Відповідно до положень ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

17 липня 2014 року відповідач подав до суду клопотання, в якому просив залучити до матеріалів справи платіжні доручення про часткову сплату боргу та копію акту звірки розрахунків.

З наданих платіжних доручень вбачається, що відповідач у період з 01.04.2014р. по 22.04.2014р. перерахував на банківський рахунок позивача суму боргу у розмірі 92500,00 грн. (а.с. 118-127), яка є складовою заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 806990,04 грн.

Таким чином, з огляду на те, що позивачем позовна заява направлена до суду поштою 19.05.2014р., а відповідачем відповідно до платіжних доручень у період з 01.04.2014р. по 22.04.2014р сплачено позивачу 92500,00 грн. в рахунок погашення частини суми основного боргу, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення 92500 грн. основного боргу.

З наданого відповідачем акту звірки розрахунків слідує, що станом на 30.06.2014р. відповідач має заборгованість перед позивачем за договором №13/3159-БО-33 від 28.12.2012р. у розмірі 714490,04 грн. Даний факт також у судовому засіданні був підтверджений представниками обох сторін.

Доказів сплати залишку суми основного боргу у розмірі 714490,04 грн. відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 714490,04 грн., є доведеними і обґрунтованими, а тому суд 1 інстанції правомірно стягнув вказану суму основного боргу з відповідача.

Згідно із позовною заявою ПАТ НАК «Нафтогаз України» останній просить стягнути з відповідача пеню за період з 14.02.2013р. по 13.08.2013р., у розмірі 239505,09 грн.

Відповідно із п.7.2. договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю, або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Суд 1 інстанції перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, дійшов обґрунтованого висновку про його правильність та відповідність умовам договору.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено право суду зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

Частина 3 статті 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 ГПК України також надано суду право при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Правовий аналіз цієї статті свідчить, що вона не є імперативною та застосовується за визначених умов на розсуд суду. При цьому судом до уваги може братися перевищення розміру штрафних санкцій над сумою заборгованості, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, а також неспіврозмірність штрафних санкцій наслідкам правопорушення.

Відповідно до підпункту 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи вищенаведені норми права, а також те, що предметом договору №13/3159-БО-33 від 28.12.2012р. є постачання газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та іншими споживачами в м. Херсон; те, що ПП "Херсонтеплогенерація" є соціально значимим підприємством м. Херсон, яке забезпечує централізоване теплопостачання населення, підприємств і установ бюджетної сфери в місті Херсоні; що прострочка з оплати газу за договором виникла через значну заборгованість населення з оплати послуг постачання теплової енергії; несвоєчасне відшкодування держави різниці в тарифах за надані відповідачем послуги з теплопостачання; а також, несвоєчасне надходження компенсації за поставлену відповідачем теплову енергію громадянам, яким надаються пільги та субсидії і яка, у разі її надходження, негайно перераховувалась на рахунок позивача в якості оплати за отриманий газ за спірним договором; застосування до відповідача штрафних санкцій у стовідсотковому розмірі може призвести до ще більшого погіршення його фінансового становища, суд 1 інстанції з огляду на зазначені обставини, які є винятковими, та надані відповідачем докази (фінансовий звіт, оборотно-сальдові відомості, розрахунки заборгованості з різниці в тарифах, копії судових рішень про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію споживачам) дійшов правильного висновку про зменшення заявленої позивачем до стягнення суми пені на 10%.

При цьому судова колегія вважає, що суд 1 інстанції зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми пені лише на 10%, що складає 23950,51 грн., фактично врахував матеріальний стан позивача та його інтереси, як підприємства, що має стратегічне значення для економіки держави. Той факт, що при розгляді даної справи були враховані також і інтереси позивача свідчить і відмова суду 1 інстанції у задоволенні клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду, про що буде наведено нижче.

За таких обставин, суд 1 інстанції правомірно частково задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача пені лише у розмірі 215554,58 грн.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно із наявними матеріалами справи позивачем доведено факт прострочення відповідачем оплати основного боргу, а тому судом 1 інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 25070,05 грн. та сума 3% річних у розмірі 64960,67 грн.

Щодо клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення до 01.01.2016р., яке викладене у доповненні до відзиву на позовну заяву, судова колегія вважає, що суд 1 інстанції правомірно відмовив у його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідач обґрунтовує вказане клопотання тим, що основним видом його діяльності є виробництво теплової енергії, споживачами якого є населення м. Херсона, медичні та освітні бюджетні заклади. Станом на час розгляду даної справи рішеннями від 27.11.2014р. по справі №923/1494/14, 06.01.2015р. по справі №923/1694/14, 04.12.2014р. по справі №923/1395/14, господарського суду Херсонської області позовні вимоги приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" на стягнення боргу по тепловій енергії з боржників (КЗ "Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського", управління освіти Херсонської міської ради, ТВП "Постачтехкомплект") задоволені, а накази щодо стягнення перебувають на виконанні ВДВС та УДКС України у м. Херсоні. З огляду на викладене, необхідний час для примусового виконання вищезгаданих рішень та подальшого перерахування коштів публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Відповідач також зазначає, що держава не здійснює відшкодування різниці в тарифах послуг теплопостачання, а її заборгованість перед ПП "Херсонтеплогенерація" становить за 2012-2013 рік - 1053506,00 грн.

Відповідно до ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок його виконання.

Поряд із цим зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може відстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні розстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Згідно з п.7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи вищенаведені обставини справи у їх сукупності, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач фактично обґрунтовує необхідність надання відстрочки виконання судового рішення посиланням на наявність заборгованості держави перед відповідачем щодо відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та дебіторської заборгованості споживачів.

В розумінні ст. 121 ГПК України, при вирішенні питання про надання відстрочки виконання судового рішення на певний строк господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

З огляду на зазначене, місцевий господарський суд правильно визначив, що відповідачем не було доведено належними доказами строк та його спроможності у цей відрізок часу (до 01.01.2016р.) погасити заборгованість перед позивачем у повному обсязі.

За таких обставин судом 1 інстанції правомірно залишено без задоволення клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України» підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Херсонської області від 31.03.2015 р. - без змін.

Згідно із ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, рішення господарського суду Херсонської області від 31.03.2015 р. - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 08.05.2015р.

Головуючий суддя Петров М.С.

Суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.