ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2015 р. Справа № 909/1443/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Кузь В.Л.

Орищин Г.В.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ГЕОС", с. Підгайчики Коломийського району Івано-Франківської області б/н від 23.02.2015 р.

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12.02.2015 р.

у справі № 909/1443/14

за позовом : Товариства з обмеженою відповідальністю "СтілАрм", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ГЕОС", с. Підгайчики, Коломийського району Івано-Франківської області

про стягнення основної заборгованості в розмірі 64 281,60 грн., 1827 грн. - судового збору.

За участю представників сторін:

від позивача - не з»явився

від відповідача - не з»явився

Сторони явку представників в судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, розгляд справи відкладався за клопотанням скаржника.

Враховуючи те, що має місце доказ належного повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, клопотання про відкладення розгляду справи від скаржника не надходило, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника скаржника.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 12.02.2015р. у справі №909/1443/14 (суддя Скапровська І.М.) позов задоволено повністю; стягнено з ТОВ "Будівельна компанія "ГЕОС" на користь ТОВ "СтілАрм" 64 281,60 грн. заборгованості, 1827 грн. - судового збору.

ТОВ "Будівельна компанія "ГЕОС" подано апеляційну скаргу б/н від 23.02.2015 р., в якій просить рішення суду скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що судом неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Скаржник вважає, що твердження суду проте, що відповідачем не спростовано факту невиконання зобов»язань по оплаті за виконані роботи є необгрунтованим. Акт приймання виконаних будівельних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за січень 2014р. не є актами прийняття робіт по якості, у них лише зазначаються об»єми виконаних робіт та вартість виконаних робіт. Отже, на думку скаржника, не можна вважати, що роботи виконані якісно, навіть якщо ці акти підписані сторонами. З огляду на вищенаведене відповідачем було прийнято рішення щодо неоплати частини робіт позивачу.

Окрім того, скаржник вважає, що судом порушено ст.4.3 ГПК України та не задоволено клопотання про відкладення розгляду справи.

ТОВ "СтілАрм подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні 09.04.2014р., суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 23 грудня 2013 року між ТОВ "Будівельна компанія "ГЕОС" (замовник) та ТОВ "СтілАрм" (підрядник) укладено Договір № ПД 130627-378, згідно умов якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання в порядку та на умовах, передбачених цим договором, виконати роботи, а саме: поставку та монтаж протипожежних металевих дверей (товар) на об'єкт замовника - житловий будинок № 7 у 2-му мікрорайоні житлового масиву "Позняки" у Дарницькому районі м. Києва, секція 2 (об'єкту замовника) (а.с.7-12).

Згідно із п.1.2 договору замовник, в свою чергу, зобов'язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх у відповідності до цього договору.

Відповідно до п. 2.5 договору оплата за цим договором здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок підрядника у порядку встановленому п.п.: п. п. 2.5.1, 2.5.2, 2.5.3 договору.

Розділом 5 договору встановлено порядок приймання - передачі робіт, зокрема зазначено, що приймання - передача виконаних робіт відбувається поетапно, шляхом підписання сторонами акту приймання - передачі виконаних робіт. Акти приймання - передачі виконаних робіт передаються замовнику з супровідним листом. Здавання -приймання виробів (дверей) оформляється шляхом підписання сторонами актів КБ2В та КБ3 уповноваженими представниками замовника і підрядника. Замовник зобов'язаний протягом 7 (семи) робочих днів з дня одержання від Підрядника Акта приймання-передачі виконаних робіт підписати його або надати підряднику обґрунтовану письмову відмову від прийняття робіт. У разі ненадання зауважень у зазначений строк, Акт приймання-передачі виконаних робіт вважається погодженим (підписаним) сторонами, роботи вважаються прийнятими замовником та підлягають оплаті згідно п. 2.5.2 договору.

Також п.2.8 договору сторони домовились, що замовник зобов»язаний протягом 7 (семи) робочих днів з дня одержання від виконавця акта приймання-передачі виконаних робіт, підписати його, або надати виконавцю обгрунтовану письмову відмову від прийняття робіт. У разі ненадання зауважень у зазначений строк, Акт приймання-передачі виконаних робіт вважається погодженим (підписаним) сторонами, роботи вважаються прийнятими замовником та підлягають оплаті.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що згідно, зокрема, акту приймання виконання будівельних робіт за січень 2014року., підписаного сторонами, позивач свої зобов'язання виконав належним чином (а.с.17-19).

Однак, відповідач всупереч умовам договору не оплатив виконані роботи у повному обсязі, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду.

Згідно із п.п. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України та ст..526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк, або за згодою замовника - достроково.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначалось вище та правомірно зазначено судом першої інстанції, позивачем зобов»язання щодо виконання підрядних робіт згідно договору №ПД 130627-378 від 23.12.2013р. виконано у повному обсязі, замовник (відповідач у справі) за виконані послуги не розрахувався, чим порушив зобов'язання щодо оплати за виконані роботи. Отже, заборгованість відповідача у зв»язку із невиконанням договірних зобов»язань становить 64 281,60грн. В матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази здійснення відповідачем оплати зазначеного боргу, а також доказів, які б підтверджували неякісне виконання робіт згідно зазначеного договору. Враховуючи наведене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 64 281,60грн. є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на акт №107 від 02.12.2013р., в якому зазначено, що після монтажу протипожежних металевих дверей на об»єкті було виявлено ряд дефектів і недоліків не береться судовою колегією до уваги, оскільки останній не може бути належним та допустимим доказом неналежного виконання позивачем договірних відносин згідно договору №ПД 130627-378 від 23.12.2013р.

Відповідно до вимог ст.4.-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Не беруться судовою колегією до уваги посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції в забезпечення принципу змагальності сторін не створив необхідні умови для реалізації прав сторін на повне та об'єктивне з'ясування обставин справи, оскільки відповідач був належно повідомленим про час та місце розгляду справи, розгляд справи відкладався, відповідач в судові засідання судів першої та апеляційної інстанції не з»явився, а отже скористався наданим йому правом на власний розсуд.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12.02.2015р. у справі №909/1443/14 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 05.05.2015р..

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Кузь В.Л.

Суддя Орищин Г.В.