КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р. Справа№ 910/25557/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Український лісогосподарський центр консалтингу та логістики "Укрлісконсалтинг"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 03.02.2015р.

у справі № 910/25557/14 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Латчбахер Україна"

до Державного підприємства "Український лісогосподарський центр консалтингу та логістики "Укрлісконсалтинг"

про стягненню 362 710, 49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.02.2015р. у справі № 910/25557/14 позовні вимоги задоволено повністю. На підставі рішення суду з Державного підприємства "Український лісогосподарський центр консалтингу та логістики "УКРЛІСКОНСАЛТИНГ" підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАТЧБАХЕР УКРАЇНА" основна заборгованість в розмірі 349 520 грн. 00 коп., 3% річних в розмірі 1 254 грн. 44 коп., індекс інфляції в розмірі 11 574 грн. 72 коп. та судовий збір в розмірі 7 254 грн. 20 коп.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з»ясування місцевим судом обставин справи та порушення норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що невиконання відповідачем взятих на себе договором від 17.09.2012р. № 1709/12-1 зобов'язань пов'язано безпосередньо з невиконанням державними лісогосподарськими підприємствами, що входять до сфери управління Держлісагентства України, взятих на себе Додатковими угодами зобов'язань щодо оплати фактично виконаних робіт.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що підприємство відповідача є в першу чергу державним підприємством, має обов'язки щодо сплати першочергових обов'язкових платежів і відрахувань, у тому числі до Державного бюджету України та керується пріоритетністю грошових зобов'язань.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія встановила наступне.

17 вересня 2012 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір №1709/12-1.

Відповідно до п. 1.1. розділу 1 договору позивач зобов'язався виконати роботи з розроблення та провадження програмного продукту "Галузева інформаційно-телекомунікаційна система "Електронний облік деревини. Winforstpro - Україна", відповідно до технічних вимог та завдання по виконанню робіт, зазначених у пункті 1.4. договору, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити такі роботи.

Відповідно до п. 4.1. Договору оплата за виконанні роботи здійснюється відповідачем після запуску системи в експлуатацію (підписання акту за останнім етапом календарного плану виконання робіт) згідно погодженого сторонами графіку платежів.

Як встановлено місцевим господарським судом позивач належним чином виконав свої зобов'язання, передбачені договором, у повному обсязі, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) на загальну суму в розмірі 749 620, 00 грн.

Відповідач всупереч умовам договору частково виконав зобов'язання щодо оплати грошових коштів за виконані позивачем роботи.

Так, загальна сума оплати за договором складає 400 100, 00 грн., станом на 23.09.2014р. за відповідачем існує заборгованість в розмірі 349 520, 00 грн.

29.08.2014р. позивач направив поштою (докази направлення знаходяться в матеріалах справи) відповідачу кредиторську вимогу щодо сплати боргу за виконанні роботи.

Однак відповідач, отримавши зазначену вимогу, не виконав покладені на нього договірні зобов'язання щодо оплати грошових коштів за виконанні роботи, що змусило позивача звертатись до суду з відповідним позовом.

Договір №1709/12-1 від 17.09.2012р., укладений між Позивачем та Відповідачем за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно зі ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За час прострочення виконання грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 1 254, 44 грн. та збитків від інфляції в розмірі 11 574, 72 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Питання про відстрочку або розстрочку виконання постанови апеляційної чи касаційної інстанції за наявності обставин, передбачених частиною першою статті 121 ГПК, вирішує сама апеляційна чи касаційна інстанція, якщо ці обставини стали їй відомі до прийняття постанови за результатами перегляду рішення господарського суду першої інстанції. У цих випадках припис про відстрочку або розстрочку, зміну способу та порядку виконання відповідної постанови має міститися в її резолютивній частині (пункт 7.8. Постанови Пленуму Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 № 9 із змінами та доповненнями)

Як вбачається з матеріалів справи, підприємство відповідача є державним підприємством, а його майно є державною власністю. Підприємство має обов'язки щодо сплати першочергових обов'язкових платежів і відрахувань, у тому числі до Державного бюджету України та керується пріоритетністю грошових зобов'язань.

Крім того, у разі задоволення позовних вимог без надання розстрочення платежу наявний реальний ризик утворення заборгованості перед Державним бюджетом України, працівниками (в частині виплати заробітної плати), іншими контрагентами скаржника (відповідача), у тому числі безпосередньо перед позивачем, зупинки роботи системи Єдиного обліку деревини.

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку про те, що заява відповідача про розстрочку виконання рішення суду у даній справі на 10 місяців є такою, що підлягає частковому задоволенню, а саме колегія вважає за можливе розстрочити сплату заборгованості на три місяці.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого господарського суду є обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству України, фактичним обставинам та матеріалам справи, тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Український лісогосподарський центр консалтингу та логістики "Укрлісконсалтинг" на рішення Господарського суду м. Києва від 03.02.2015р. у справі № 910/25557/14 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду м. Києва від 03.02.2015р. у справі № 910/25557/14 залишити без змін.

Задовольнити заяву про розстрочку виконання рішення суду частково.

Розстрочити виконання рішення суду на 3 місяці, встановивши наступний порядок оплати: квітень 2015 року - 120 783,05 грн.; травень 2015 року - 120 783,05 грн.; червень 2015 року - 120 783, 05 грн.;

Матеріали справи № 910/25557/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх