ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"05" травня 2015 р. Справа № 05/5004/265/11

Суддя господарського суду Волинської області Бондарєв С.В., розглянувши матеріали за заявою Маневицької виправної колонії управління ДПтС України у Волинській області (№42) №42/1646/17 від 21.04.2015р. (вх.№01-59/38/15 від 27.04.2015р.) про відстрочку виконання рішення по справі №5004/265/11

за позовом Державної екологічної інспекції у Волинській області, м. Луцьк

до Маневицької виправної колонії №42, смт. Маневичі

про стягнення 295 920,00 грн.

Представники:

від заявника: Жердецька Л.В., дов. №13 від 28.04.2015р.

від стягувача: н/з

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України роз'яснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки учасників судового процесу.

Суть заяви: Маневицька виправна колонія управління ДПтС України у Волинській області (№42) звернулася до господарського суду з заявою №42/1646/17 від 21.04.2015р. (вх.№01-59/38/15 від 27.04.2015р.), в якій просить відстрочити виконання рішення господарського суду Волинської області від 27.04.2011р. по справі №5004/265/11 до 05.11.2015р.

В обґрунтування заяви посилається на складне фінансове становище, оскільки установа є неприбутковою організацією та фінансується із державного бюджету України - усі кошти відпускаються і використовуються на суворо визначені цілі.

Ухвалою суду від 27.04.2015р. було призначено розгляд заяви на 05.05.2015р. на 10:00 год.

Крім того, зобов'язано сторін представити суду: заявника-додаткові пояснення та докази в обгрунтування тяжкого фінансового становища (звіти про роботу) та відсутності коштів; докази блокування рахунків; кошторис на 2015р.; докази щодо коштів спеціального фонду державного бюджету; первинні докази отримання коштів від надання послуг та здійснення господарської діяльності; стягувача-пояснення по суті заяви.

Представник заявника (боржника)- в судовому засіданні 05.05.2015р. та письмових поясненнях б/н від 05.05.2015р. (вх.№01-54/4078/15) заяву Маневицької виправної колонії управління ДПтС України у Волинській області (№42) підтримав, вказавши, що на даний час Маневицька виправна колонія управління ДПтС України у Волинській області (№42) перебуває у складному фінансовому становищі, є бюджетною організацією кошти для якої виділяються з державного бюджету і яка не вправі самостійно виділяти кошти для погашення заборгованості.

Вказав, що установа розпоряджається коштами державного бюджету, що надходять до управління в межах кошторису, тому збитки, що були заподіяні державі одним платежем сплатити колонія не може.

Долучив до матеріалів справи довідку про наявність залишків коштів на реєстраційних рахунках Маневицької виправної колонії управління ДПтС України у Волинській області (№42) в УДКС України в Маневицькому районі станом на 29.04.2015р. та довідку УДКС України в Маневицькому районі Волинської області №03-40/277 від 24.10.2014р.

Представник стягувача в судовому засіданні 05.05.2015р. проти задоволення заяви про відстрочку виконання рішення заперечив. Вказав, що рішення суду не виконується тривалий час, а тому присуджені судом кошти не надходять до Державного бюджету.

В судовому засіданні 05.05.2015р. оголошувалась перерва відповідно до ст. 77 ГПК України для представлення сторонами додаткових доказів по заяві до 05.05.2015р. до 12:00год.

Після оголошеної судом перерви представник заявника заяву підтримав, проте витребуваних ухвалою суду доказів, а саме доказів в обгрунтування тяжкого фінансового становища (звітів про роботу) та відсутності коштів; кошторису на 2015р.; доказів щодо коштів спеціального фонду державного бюджету; первинних доказів отримання коштів від надання послуг та здійснення господарської діяльності суду не надав.

Представник стягувача в судове засідання після оголошення судом перерви не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час проведення судового засідання, що стверджується підписом його уповноваженого представника на повідомленні про оголошення перерви від 05.05.2015р.

Заслухавши пояснення представників заявника та стягувача, дослідивши додані до подання матеріали, господарський суд,-

в с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду Волинської області від 27.04.2011 року у справі №05/5004/265/11 стягнуто з Маневицької виправної колонії № 42 на користь Державної екологічної інспекції у Волинській області - 295 920,00 грн. заподіяних державі порушенням природоохоронного законодавства збитків та стягнуто з Маневицької виправної колонії № 42 в доход Державного бюджету України 2959,20 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

10.05.2011р. на виконання рішення господарського суду Волинської області від 27.04.2011р., видано накази за №05/5004/265/11-1 та №05/5004/265/11-2.

Ухвалою господарського суду Волинської області було від 09.09.2014р. було відмовлено Маневицькій виправній колонії управління ДПтС України у Волинській області (№42) в задоволенні заяви Маневицької виправної колонії управління ДПтС України у Волинській області (№42) про розстрочку виконання рішення господарського суду від 27.04.2011р. у справі № 05/5004/265/11.

Водночас, ухвалою господарського суду Волинської області від 05.11.2014р. заяву Маневицької виправної колонії управління ДПтС України у Волинській області (№42) про відстрочку виконання рішення від 27.04.2011р. по справі №05/5004/265/11 - задоволено та відстрочено виконання рішення господарського суду Волинської області від 27.04.2011р. по справі №05/5004/265/11 до 05 травня 2015 року.

Маневицька виправна колонія управління ДПтС України у Волинській області (№42) звернулася до господарського суду з заявою №42/1646/17 від 21.04.2015р. (вх.№01-59/38/15 від 27.04.2015р.), в якій просить відстрочити виконання рішення господарського суду Волинської області від 27.04.2014р. по справі №5004/265/11 до 05.11.2015р., посилаючись на складне фінансове становище, оскільки установа є неприбутковою організацією та фінансується із державного бюджету України - усі кошти відпускаються і використовуються на суворо визначені цілі.

Дослідивши наявні матеріали заяви, заслухавши пояснення повноважних представників заявника та стягувача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заява про відстрочку виконання рішення задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.4 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Аналогічне кореспондується і з приписами ст. 115 ГПК України.

Частиною 1 статті 116 ГПК України передбачено, що виконання рішення господарського суду здійснюється на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Заява відповідача розглядається відповідно до вимог ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Як вбачається з вимог ст. 121 ГПК України, задоволення заяви про відстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може відстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України в п.п. 7.1.1., 7.2. постанови №9 від 17.10.2012р. відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на розстрочку законодавство не вимагає, і господарський суд не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження № 14 від 26.12.2003р " передбачено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Згідно зі ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона з допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 ГПК України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України і за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його виконання, має право відстрочити виконання рішення. Тобто, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Обов'язковою умовою надання розстрочки чи відстрочки є, зокрема, не тільки обставини, підтверджені належними доказами щодо об'єктивної неможливості виконати рішення суду у строк, які, до того ж, мають бути винятковими, але й реальна можливість виконання такого рішення в подальшому.

Заявником не надано документів, проаналізувавши які, можна дійти до висновку про неможливість або складності процедури виконання рішення господарського суду та не наведено обставин виняткового характеру, які могли б слугувати підставою для відстрочки виконання рішення господарського суду; також ним не доведено суду винятковості обставин, що унеможливлюють виконання рішення суду, як і жодним чином не обґрунтовано термін, на який слід відстрочити виконання судового рішення, також не подано доказів які підтверджували його скрутне матеріальне становище, доказів, які б свідчили про відсутність у боржника коштів на банківських рахунках, не обґрунтовано і не подано доказів на підтвердження реальної можливості проведення розрахунків із стягувачем в майбутньому, оскільки відстрочка виконання рішення повинна забезпечити його виконання у межах строку відстрочення, а не ухилення від його виконання на певний час.

Наведені заявником в заяві та в судовому засіданні 05.05.2015р. підстави для відстрочки виконання судового рішення, зокрема, тяжке фінансове становище, не є тими виключними обставинами, які давали б підстави для відстрочки виконання судового рішення.

Крім того, господарський суд взяв до уваги майнові інтереси обох сторін, тобто як боржника так і стягувача.

При цьому, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів закінчення виконавчого провадження через неможливість виконання у спосіб, передбачений рішенням від 27.04.2011р. у справі №5004/265/11, відсутні також і висновки державного виконавця, казначейства про неможливість виконання рішення господарського суду Волинської області від 27.04.2011р. у справі №5004/265/11.

На цьому зауважено і у Постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 05.08.2014р. у справі №903/1545/13.

Водночас, суд зауважує, що надані заявником розрахункова потреба, довідка про наявність залишків коштів на реєстраційних рахунках Маневицької виправної колонії управління ДПтС України у Волинській області (№42) в УДКС України в Маневицькому районі станом на 29.04.2015р. та довідка УДКС України в Маневицькому районі Волинської області №03-40/277 від 24.10.2014р. не можуть слугувати належним доказом відсутності коштів на рахунках боржника станом на момент звернення заявника з заявою до суду 27.04.2015р. про відстрочку виконання рішення.

Разом з тим, заявник не досягнув згоди із стягувачем щодо умов добровільного виконання рішення суду та сплати наявного боргу шляхом підписання мирової угоди, якою можливо б встановлювались умови розстрочення виконання рішення по справі.

Слід зазначити, що надання розстрочки та відстрочки, у т. ч. зміну способу та порядку виконання рішення суду є правом, а не обов'язком суду. Посилання заявника на обставини, які не підтвердженні засобами доказування, не вказують на ускладнення або неможливість виконання рішення суду та не є підставою для відстрочки виконання рішення. Тобто, вказані у заяві обставини, неможливо розглядати, як виняткові, які ускладнюють виконання судового акта та не можуть бути підставою для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення.

Враховуючи вищевикладені обставини, набрання рішенням законної сили 10.05.2011р., і обов'язковість його для виконання, тривалий час невиконання рішення суду та той факт, що боржником не доведено винятковості обставин об'єктивної неможливості виконати рішення від 27.04.2011р., суд прийшов до висновку, що заява Маневицької виправної колонії управління ДПтС України у Волинській області (№42) про відстрочку виконання рішення господарського суду Волинської області від 27.04.2011р. у справі № 05/5004/265/11 до задоволення не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 32-34, 43, 86, 115, 116, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви Маневицької виправної колонії управління ДПтС України у Волинській області (№42) №42/1646/17 від 21.04.2015р. (вх.№01-59/38/15 від 27.04.2015р.) про відстрочку виконання рішення господарського суду від 27.04.2011р. у справі № 05/5004/265/11 до 05.11.2015р.-відмовити.

Суддя С. В. Бондарєв