РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"12" травня 2015 р. Справа № 918/314/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Розізнана І.В. ,

суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Карпович О.В.,

за участю представників:

позивача- Бондаренко Н.О. (довіреність№174 від 25.12.2014р.);

відповідача- не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відповідача-Приватного підприє-мства «Інтерекопласт» на ухвалу господарського суду Рівненської області від 09.04.2015 року у справі №918/314/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» м.Київ

до Приватного підприємства-фірми «Інтерекопласт» м.Рівне

про стягнення 349 526 695 грн. 80 коп. заборгованості за кредитним договором,-

Представнику Позивача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.22, 28 ГПК Украї-ни. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами заявлено не було. Заяви про відвід суддів не надходило.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 09.04.2015р. у справі №918/314/15 (суддя Політика Н.А.) частково задоволено заяву про вжиття заходів забезпечення за позовом Пуб-лічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» (надалі в тексті - Банк) до Приватно-го підприємства-фірми «Інтерекопласт» (надалі в тексті - Підприємство) про стягнення 349 526 695 грн. 80 коп. заборгованості за кредитним договором.

Судом першої інстанції накладено арешт в межах суми заборгованості 349 526 695 грн. 80 коп. на грошові кошти Підприємства, що знаходяться на банківських рахунках та на нерухоме май-но Підприємства.

При винесенні оскаржуваної ухвали суд виходив з того, що заборгованість за кредитом має тривалий характер та значний розмір, оскільки з моменту отримання кредиту Відповідач не здійс-нював його погашення. Крім того, з моменту виникнення договірних зобов'язань Відповідач реалі-зував 26 об'єктів нерухомого майна, які належали йому на праві власності. Тому суд дійшов вис-новку, що невжиття заходів до забезпечення позову утруднить виконання рішення господарського суду, оскільки спірне майно може бути відчужено третім особам або обтяжено зобов'язаннями.(т. 2, арк.матеріалів оскарження 59-65).

Не погоджуючись із винесеною ухвалою, Відповідач подав скаргу до Рівненського апеля-ційного господарського суду, в якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги, скасу-вати ухвалу господарського суду Рівненської області від 09.04.2015р. та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову повністю.(т.2, арк.матеріалів оскарження 72-74).

Скаржник вважає, що ухвала суду першої інстанції незаконна, оскільки винесена з порушен-ням норм матеріального та процесуального права, зазначаючи, що суд дійшов хибного висновку про наявність обставин утруднення виконання рішення. На думку Скаржника сплата процентів за користування кредитними коштами, яка здійснюється постійно, свідчить про належне виконання зобов'язань Підприємства перед Банком. Крім того, зазначає, що накладення арешту на кошти, не-рухоме майно та все інше майно, яке буде виявлене в ході виконання ухвали не співрозмірне із предметом позову, оскільки, на думку Скаржника - позбавляє Підприємство можливості здійсню-вати будь-яку господарську діяльність з іншими господарюючими суб'єктами. Також, вважає, що суд наклавши арешт на все інше майно, яке буде виявлене, застосував такі заходи забезпечення позову, які не передбачені ГПК України.(т.2, арк.матеріалів оскарження 72-74).

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 24.04.2015р. поновлено про-пущений строк та прийнято апеляційну скаргу до провадження, справу призначено до слухання на 12.05.2015р.(т.2, арк.матеріалів оскарження 70,71).

Через канцелярію суду 07.05.2015р. Банк подав відзив на апеляційну скаргу, в якому про-сить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскільки вважає її доводи не вмотивовани-ми, а вимоги безпідставними.(т.2, арк.матеріалів оскарження 86-88).

В засіданні суду апеляційної інстанції 12.05.2015р. представник Позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач не забезпечив явку свого представника в судове засідання в судове засідання апе-ляційної інстанції, хоч про час і місце розгляду скарги був повідомлений у встановленому порядку.. Проте, в день судового засідання подав через канцелярію суду клопотання про продовження стро-ку розгляду апеляційної скарги та відкладення судового засідання, проти якого заперечив предс-тавник Позивача та яке було відхилене апеляційним судом з підстав ст.ст. 69, 77, 93 ГПК України. (т.2, арк.матеріалів оскарження 84, 104, 108-зворот).

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представника, вивчивши матеріали справи, на-явні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріаль-ного та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів оскарження, 30.03.2015р. ПАТ «Банк Національний Кредит» зве-рнулось до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до ППФ «Інтерекопласт» про стягнення заборгованості в сумі 349 526 695 грн. 80 коп.(т.1, арк.матеріалів оскарження 2-5).

Ухвалою місцевого господарського суду позов прийнято до розгляду та порушено провад-ження у справі №918/314/15.(т.1, арк.матеріалів оскарження 1).

Матеріали справи свідчать, що в порядку ст.ст. 66, 67 ГПК України 03.04.2015р. Банк подав клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходять-ся на рахунках у банку, нерухоме майно, лінію виробництва мототехніки (скутерів та мотоциклів) торгової марки «ПатріотМото», яка знаходиться за адресою: місто Рівне, вул.Д.Галицького, 25 та все інше майно та грошові кошти, що належать ППФ «Інтерекопласт».(т.1, арк.матеріалів оскар-ження 78-83).

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи уточнення від 07.04.2015р. до вказаної заяви, заявник зазначає, що з моменту укладення договору про надан-ня відновлювальної кредитної лінії 17.05.2012р. Відповідач не здійснював оплати по тілу кредиту. Крім того, в забезпечення виконання умов кредитного договору сторони уклали договір застави майнових прав на отримання грошових коштів в сумі не менше 84 000 000 грн. та Банк і майновий поручитель Бойко Ю.О. уклади договір застави майнових прав на отримання грошових коштів в сумі не менше 4 000 000 грн., однак у зв'язку зі зміною курсу долара до гривні наразі предмета за-стави недостатньо для задоволення вимог Банку. Зазначає, що після укладення договору кредитної лінії Відповідач реалізував 26 об'єктів нерухомості і цей факт додатково підтверджує необхідність вжиття заходів забезпечення позову. (т.2, арк.матеріалів оскарження 1-2)

Як вже зазначалося, ухвалою від 09.04.2015р. господарський суд Рівнеської області частко-во задоволив заяву Позивача та наклав арешт в межах суми заборгованості 349 526 695 грн. 80 коп.:

- на грошові кошти, що знаходяться на рахунках в установах банків, які належать ППФ «Ін-терекопласт»: №33 в AT «Сбербанк Росії», МФО 320627; рахунки в ПАТ «Ідея Банк», МФО 336310: №0227; №4303; №3723; №3687; №1540; №1543; №1542; №1541; №1528; рахунок №1527; №1526; №1525 №1532; №1531; №1529; №1530; №1586; №3713; рахунки в ПАТ «Банк Національний кредит», МФО 320702: №2001 (в дол.США): №2001 (в грн.); №2001; рахунки в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», МФО 300131: №6401 (в дол.США); №6401 (в грн.); рахунок №0415 (в дол.США) в AT «Дельта Банк», МФО 380236; рахунок №9801 в ПАТ АКБ «Львів», МФО 325268;

- на нерухоме майно, що належить на праві власності ППФ «Інтерекопласт»: квартири №№ 1, 6, 7, 9, 11, 12, 13, 14, 17, 19, 20, 27, 28, 31, 32, 34, 37, 38, 39, 40, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 56, 60, в будинку №2 Б (два літера «Б») по вул.Струтинської у м.Рівне; квартири №№ 1, 13, 15, 27, 30, 32, 42, 57, 61, 88, 96, 97, 108, 111 в будинку №4 (чотири) по вул.Драганчука Йосипа у м.Рівне; нерухомість, яка знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Данила Галицького, 25, яка включає: корпус №28, літ.Ж-1; корпус №27, літ.Д-2; корпус 29, літ.3-1; контора будуправління літ.С-3; корпус 19Б, літ.Т-1; приміщення корпусу №7, літ.Л-2; ГРП, літ.Н-1; мазутонасосна, літ.М-1; будинок КДМ, літ.Р-1; тимчасове електропостачання, літ.П-1; корпус №10 склад балонів літ.Ф-1; насосна літ.У-1; корпус №25 літ.Ц-1; модуль Кісловодськ, літ.К-2; приміщення корпусу №7 літ. Л-2; корпус №1 літ.Ш-1; корпус №2 літ.Ю-6; корпус №9, літ.Щ-2; корпус №19, літ.Я-1; нерухо-мість, яка знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Студентська, 14, яка включає інше приміщення 1 поверху,

- все інше майно та грошові кошти, що належать ППФ «Інтерекопласт», яке зареєстроване за адресою м.Рівне, вул.Гагаріна, 39 (), що буде виявлене державним виконав-цем у ході виконання ухвали суду.

Крім того, станом на 12.05.2015р. дату розгляду апеляційної скарги рішенням господарсь-кого суду Рвненської області задоволено позов ПАТ «Банк Національний Кредит» до ППФ «Інтер-екопласт» про стягнення заборгованості в сумі 349 526 695 грн. 80 коп.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і про-цесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга безпідставна і не підлягає за-доволенню з огляду на наступне:

Статею 66 Господарського процесуального кодексу України (надалі в тексті - ГПК України) передбачено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має пра-во вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За змістом цієї процесуальної норми - заходи до забезпечення позову застосовуються гос-подарським судом, як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Позов забезпечується зокрема накладанням арешту на майно або грошові суми, що нале-жать відповідачу. Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позива-чем вимогами. Види забезпечення позову можуть використовуватися господарським судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господар-ського товариства. Не допускається забезпечення позову заходами, не передбаченими цим Кодек-сом.(ст.67 ГПК України).

Розглядаючи дану скаргу, колегія суддів приймає до уваги, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позо-ву. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного за-ходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґ-рунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів. Такої ж думки дотримується Вищий господарський суд України, що знай-шло відображення в постанові Пленуму №16 від 21.12.2014р. «Про деякі питання практики засто-сування заходів до забезпечення позову».

Позивач вмотивував свою заяву тим, що Відповідач має намір ухилитися від виконання рі-шення в разі задоволення позову, про що свідчить несплата коштів по тілу кредиту та часткова реа-лізація належного останньому майна.

Колегія суддів зауважує, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимога-ми майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зник-нути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (ст.65 ГПК України).

Вищий господарський суд України у п.10 зазначеної постанови Пленуму №16 від 21.12. 2014р. зазначив, що враховуючи застосовання забезпечення позову як гарантії задоволення закон-них вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішен-ня або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рі-шення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фак-тичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі об-ставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'-язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду.

З матеріалів справи вбачається, що на стадії з'ясування обставин справи суд першої інстан-ції задоволив клопотання Позивача, вживши заходів забезпечення позову як гарантії вимог Позива-ча у разі їх вірогідного задоволення.

Питання про скасування забезпечення позову згідно зі ст.68 ГПК України вирішується гос-подарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі. Господарсь-кий суд скасовує вжиті заходи забезпечення позову, якщо потреба в таких заходах з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування таких заходів.

Обов'язок доказуванн і подання доказів передбачений ст.33 ГПК України.

Скаржник зазначає, що жодним чином не ухилявся від виконання зобов'язання за кредит-ним договором, вважає, що накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках та на майно спричинить неможливість здійснення господарської діяльності Підприємством та поставить останнє в надзвичайно скрутне становище.

У зв'язку з цим, колегія суддів зазначає, що Відповідач не надав жодних доказів на підтвер-дження доводів апеляційної скарги. Разом з тим, з відзивом на апеляційну скаргу Банк подав ви-писку по особовому рахунку Підприємства, з якої вбачається, що зобов'язання за Договором відно-влювальної кредитної лінії виконувалося Відповідачем лише в частині сплати відсотків за користу-вання коштами.(т.2, арк.матеріалів оскарження 89-100).

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи Скаржника щодо неспіврозмірності заявлених і задоволених судом заходів забезпечення позову та розміру невиконаного зобов'язання, а також зас-тосування судом першої інстанції таких заходів забезпечення позову, які не передбачені ГПК Ук-раїни з огляду на таке:

Договір про надання відновлювальної кредитної лінії укладався у 2013 році в іноземній гро-шовій валюті - доларах США. На дату подання зави про забезпечення позову курс долара відносно гривні значно виріс, тому вартості заставлених майнових прав наразі недостатньо для забезпечен-ня виконання зобов'язання. Крім того, п.1 ч.1 ст.67 ГПК передбачено один із способів забезпечення позову - накладання арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу. Разом з тим, вказана норма встановлює накладення арешту лише з урахуванням співвідношення із заявленими позивачем вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що при винесенні оскаржуваної ухвали місцевий господар-ський суд вжив такий передбачений ГПК України захід забезпечення позову як накладення ареш-ту. Крім того, вказав про накладення арешту саме в межах 349 526 695 грн. 80 коп. - заявленої ціни позову, що не суперечить вищевикладеним нормам законодавства.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім пе-реконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним су-дом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуаль-ного кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інс-танції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм мате-ріального та процесуального права, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 66-68, 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуа-льного кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Інтерекопласт» на ухвалу господарського суду Рівненської області від 09.04.2015р. у справі №918/314/15 залишити без задоволення, а ухва-лу суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу №918/314/15 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.