ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"29" квітня 2015 р. Справа № 911/942/15

за позовом фізичної особи-підприємця Гончарова Андрія Вікторовича, м. Бориспіль,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Край-2», м. Сквира,

про стягнення 113 223,25 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: Гончаров В.А., особисто;

Католік О.Л., уповноважений, довіреність від 06.04.2015р. НАК 282588;

від відповідача: Стрельченко І.П., уповноважена, довіреність від 08.01.2015р. №6/15;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

фізична особа-підприємець Гончаров Андрій Вікторович, м. Бориспіль, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 04.03.2015р. до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1», м. Сквира, в якому просить суд стягнути з відповідача 113 223,25 грн. заборгованості за договором поставки від 16.12.2013р. №2119.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно умов договору поставки від 16.12.2013р. №2119 позивач поставив та передав, а відповідач прийняв товар згідно товаросупровідної документації. Проте, в порушення умов договору поставки від 16.12.2013р. №2119, відповідач отриманий товар оплатив частково, в результаті чого за відповідачем рахується прострочена заборгованість в сумі 88 139,82 грн. У зв'язку із простроченням основного зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача також передбачену договором пеню в сумі 12 971,53 грн., а також відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в сумі 12 111,90 грн.

Крім того, 07.04.2015р. позивач звернувся до господарського суду з заявою від 07.04.2015р. про забезпечення позову, в якій просить господарський суд вжити заходів забезпечення позову в порядку статей 66, 67 ГПК України шляхом накладення арешту на грошові кошти товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1», які знаходяться на поточному рахунку №9 в ПАТ «УПБ», МФО 300205, в сумі позовних вимог 117 014,45 грн.

Заява обґрунтована тим, що у позивача є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Так, позивач твердить, що на даний час відповідач не сплачує в добровільному порядку прострочену заборгованість за поставлений товар згідно договору поставки від 16.12.2013р. №2119 та ухиляється від спілкування з позивачем. Крім того, позивач твердить, що на даний час відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Край-1» не виконує взяті на себе зобов'язання не тільки перед позивачем а й перед іншими кредиторами, на користь яких були прийняті відповідні судові рішення, що свідчить про недобросовісне ставлення відповідача до взятих на себе договірних зобов'язань.

На думку позивача, зазначені обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання взятих на себе зобов'язань та існування потенційної загрози ухилення відповідача від виконання судового рішення.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони або із своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду. Втім, не виключається можливість вжиття заходів до забезпечення позову й після порушення провадження у справі.

Стаття 67 ГПК передбачає лише винесення ухвали про забезпечення позову і не містить припису про обов'язковість проведення у зв'язку з цим судового засідання; відтак відповідне питання вирішується самим господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи. Строк розгляду заяви про вжиття заходів до забезпечення позову процесуальним законом не встановлено; отже, суду слід виходити з того, що цей строк має бути розумно необхідним для ефективного запобігання тим негативним явищам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем не наведено жодних доказів та обґрунтувань, які б свідчили про те, що без накладення арешту на грошові кошти відповідача рішення суду не буде виконано, в тому числі не подано жодних доказів, що відповідач не виконує судові рішення про стягнення з нього заборгованості на користь інших стягувачів, а сама по собі наявність таких рішень не свідчить про ухилення відповідача від їх виконання.

За таких обставин, заява фізичної особи-підприємця Гончарова Андрія Вікторовича про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Беручи наведене вище до уваги, керуючись ст. ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Гончарова Андрія Вікторовича про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1», які знаходяться на поточному рахунку №9 в ПАТ «УПБ», МФО 300205 в сумі позовних вимог 117 014,45 грн. відмовити.

Суддя О.В. Конюх