РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015Справа №58/11

за позовом Фізичної особи - Стадніка Олександра Васильовича
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Ас Буд"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
споруПублічне акціонерне товариство "Універсал Банк"
про визнання недійсним договору оренди та звільнення незаконно займаних приміщень.
Суддя Блажівська О.Є.

за участю представників:

позивача:не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином
відповідачів:не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином
третьої особи:Сапсай А.П. - дов. від 29.12.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява фізичної особи - Стадніка Олександра Васильовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр" та Товариства з обмеженою відповідальністю "АДАМАС-АС БУД" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" про визнання недійсним договору № 23/07/10 оренди нерухомого майна, яке складається із нежитлових будівель (літ. XXVII, XXVIII) та знаходиться у місті Києві по вул. Магнітогорській, 1, укладений 23.07.2010 між відповідачами у справі, та зобов'язати відповідача-2 звільнити нежилі будівлі (літ. XXVII, XXVIII), що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Магнітогорська, 1..

В обґрунтування позовних вимог позивач, як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр", якому належить 80% Статутного капіталу вказаного товариства, посилається на те, що оспорюваний договір укладено всупереч цілям діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр", встановленим, зокрема, п. 4.1 статуту товариства, та суперечить договору іпотеки від 07.11.2007, укладеному між відповідачем-1 та третьою особою, предметом якого є майно, що передано в оренду за оспорюваним договором оренди, оскільки договір оренди нежилих будівель укладений сторонами за відсутності згоди іпотекодержателя, що є порушенням вимог ст. 589 Цивільного кодексу України та ст. 9 Закону України "Про іпотеку", у зв'язку з чим позивач, посилаючись на приписи ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, просить суд визнати вказаний договір оренди нежилих будівель № 3/07/10 від 23.07.2010 недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2010 року порушено провадження у справі № 58/11.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.09.2010 року провадження у справі № 58/11 зупинено до остаточного вирішення спору у цивільній справі № 2-804/10 Баришівським районним судом Київської області між Директором Гриценком Сергієм Миколайовичем до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр" про поновлення на роботі.

На адресу господарського суду міста Києва від Баришівського районного суду Київської області надійшов лист, яким останній повідомив, що 08.02.2011 року Баришівським районним судом Київської області у справі № 2-804/10 винесено ухвалу про залишення позову без розгляду, яка ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04.02.2011 року залишена без змін. Завірені належним чином копії перелічених вище документів залучені до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.04.2015 поновлено провадження у справі № 58/11 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 14.05.2015.

Позивач та відповідачі в судове засідання 14.05.2015 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на те, що ухвала господарського суду міста Києва від 27.04.2015 про поновлення провадження у справі № 58/11 та призначення справи до розгляду в судовому засіданні на 14.05.2015 надіслана відповідачам у справі 28.04.2015 на юридичні адреси, вказані у Спеціальних витягах з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зроблених судом, та позивачу на адресу, вказану ним в позовній заяві, та не повернута підприємством зв'язку, відтак сторони вважаються належним чином повідомленими про час і місце розгляду судом справи.

Представник третьої особи, присутній в судовому засіданні 14.05.2015, надав усні пояснення по суті спору.

Враховуючи те, що неявка представників відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України в судових засіданнях складені протоколи, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 14.05.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України.

В судовому засіданні суд повідомив про порядок отримання повного тексту рішення відповідно до вимог ст. 87 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника третьої особи, присутнього в судовому засіданні, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

07.11.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" (далі - третя особа, іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр"(далі - відповідач-1, іпотекодавець), в забезпечення виконання кредитного договору № 17/07 від 07.11.2007 р., укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач-1 передав в іпотеку нежитлові будівлі (літ XXVІI, XXVIІI) загальною площею 2 824, 20 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Магнітогорська, 1.

Згідно з пп. 2.3.1. п. 2.3. договору іпотеки відповідач-1 має право користуватись предметом іпотеки, використовувати його за цільовим призначенням, не порушуючи умов договору та Закону України "Про іпотеку".

Підпунктом 2.3.3. пункту 2.3. договору встановлено, що відповідач-1 має право порушувати перед іпотекодержателем питання про надання можливості про надання письмової згоди на продаж та/або передачу третім особам предмету іпотеки.

23.07.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр" (далі - відповідач-1, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Адамас-Ас Буд" (далі - відповідач-2, орендар) укладено договір оренди нежилих будівель № 23/07/10, за умовами якого відповідач-1 зобов'язався передати, а відповідач-2 прийняти у строкове платне користування нежилі будівлі (літ XXVІI -площею 724, 10 кв.м. та літ. XXVII - площею 2 102, 10 кв.м.), що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Магнітогорська, 1.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Позивач стверджує, що оспорюваний договір оренди № 23/07/10 від 23.07.2010 укладено всупереч встановленим цілям діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр", оскільки зазначеним договором передбачено розмір орендної плати вдвічі менший, ніж за іншими договорами оренди, та внаслідок зловмисної домовленості представників зазначених Товариств - сторін за оспорюваним договором оренди, оскільки договір оренди № 23/07/10 від 23.07.2010 р. від імені відповідача-1 підписано директором Гриценко С.М., а від імені відповідача-2 - дружиною Гриценка С.М. - Гриценко Оксаною Володимирівною, яка на момент підписання вказаного договору займала посаду заступника директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Ас Буд" та після передачі в оренду приміщення Гриценко С.М. зайняв посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Ас Буд". На думку позивача, зазначені дії відповідачів вчинені з метою уникнення погашення кредиту та приховування прибутків від здавання приміщень в оренду.

Проваження у даній справі було зупинено до остаточного вирішення Баришівським районним судом Київської області спору у цивільній справі № 2-804/10 Гриценка Сергія Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр" про поновлення на роботі.

Баришівським районним судом Київської області на адресу Господарського суду міста Києва надіслано ухвалу від 08.02.2011 у справі № 2-804/10, якою позовну заяву Гриценка Сергія Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр" про поновлення на роботі залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, у звязку з тим, що спір вирішується у добровільному порядку.

Завірена належним чином копія вище вказаної ухвали Баришівського районного суду Київської області від 08.02.2011 у справі № 2-804/10 залучена до матеріалів справи.

Також позивач зазначає, що договір оренди № 23/07/10 від 23.07.2010 р. суперечить договору іпотеки від 07.11.2007 р., укладеному між відповідачем-1 та третьою особою, оскільки іпотекодержатель не надавав згоди відповідачу-1 на передачу вказаних приміщень в оренду відповідачу-2.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотеко держателя, зокрема, передавати предмет іпотеки в оренду, користування (ст. 9 Закону України "Про іпотеку").

Положеннями ч. 3 ст. 12 Закону Україгни "Проо іпотеку" встановлено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Положеннями ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу України, що кореспондується з п. б ч. 1 ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, зокрема, брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України).

Отже, відповідно до зазначених приписів законодавства суб'єктом корпоративних прав щодо господарського товариства є учасник такого товариства. має право оспорити договір, вчинений товариством, якщо обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Звертаючись до суду з даним позовом, Стаднік Олександр Васильович, який відповідно до п. 1.6 та п. 6.6 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр", затвердженого протоколом № 18/09/09 Загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр" від 18.09.2009, є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр", частка в статутному капіталі якого складає 80%, що становить 92800,00 грн., вказує на те, що укладання оспорюваного договору оренди порушує його право на отримання прибутку товариства та одержання його частки (дивідендів).

Судом встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 20.09.2010 року у справі № 51/249 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Ас Буд" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Відкритого акціонерного товариства "Універсал Банк" про визнання недійсним договору та зобов'язання звільнити приміщення, яке залишено без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2010, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр" задоволено. Визнано недійсним договір № 23/07/10 оренди нерухомого майна, яке складається із нежитлових будівель (літ XXVII, XXVIII) та знаходиться у місті Києві по вул. Магнітогорській, 1, укладений 23.07.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Адамас-Ас Буд" та вирішено виселити Товариство з обмеженою відповідальністю "Адамас-Ас Буд" із нежитлових будівель (літ XXVII, XXVIII), розташованих у місті Києві по вул. Магнітогорській, 1.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також, суд зазначає, що відповідно до зробленого судом Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 06.05.2015 № 20530273, серед учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр" Стаднік Олександр Васильович не значиться.

Положеннями п. 1.2. Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України "Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин" від 28.12.2007 № 04-5/14 визначено, що до корпоративних спорів належать також спори за позовами учасників (акціонерів) господарських товариств про визнання недійсними правочинів, укладених товариством, якщо позивач обґрунтовує позовні вимоги порушенням його корпоративних прав або інтересів.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи те, що зазначений договір оренди нерухомого майна від 23.07.2010 в судовому порядку визнаний недійсним, відтак суд дійшов висновку, що про позивачем не доведено належними та допустимими доказами, в розумінні ст. 32 ГПК України, порушення оскаржуваним договором його корпоративних прав, як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамас-Центр", у зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з огляду на їх недоведеність та необґрунтованість.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст. 49 ГПК України залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 18.05.2015.

Суддя О.Є. Блажівська