РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015Справа №910/4501/15-г

За позовом Клінічної лікарні «Феофанія» Державного управління справами

до Публічного акціонерного товариства «Укртлеком»

про зобов'язання внести зміни до договору шляхом укладення додаткової

угоди

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Іванченко В.А. - дов. № 1-10/839 від 15.04.2015 р.

від відповідача: Ткаченко Т.Ю. - дов. № 3309 від 03.11.2014 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Клінічна лікарня «Феофанія» Державного управління справами звернулася до Господарського суду міста Києва про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» внести зміни до договору № 738 нерухомого майна, що належить до державної власності, шляхом укладення додаткової угоди № 2 «Про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 738 від 22.11.2010 р.» від 29.05.2014 р., в редакції що додається.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2015 р. порушено провадження у справі № 910/4501/15-г та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 25.03.2015 р.; зобов'язано сторін надати суду певні документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 15.04.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні подав клопотання про продовження строків розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.04.2015 р., керуючись ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, строк розгляду спору в справі № 910/4501/15-г продовжено на 15 днів та оголошено перерву в судовому засіданні 15.04.2015 р. до 12.05.2015 р. о 12:10 год. у зв'язку з витребуванням додаткових доказів у справі.

06.05.2015 р. через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 12.05.2015 р. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.05.2015 р. заперечив проти задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні 12.05.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2010 р. між Клінічною лікарнею «Феофанія» Державного управління справами (надалі - орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Укртелеком», яке було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Укртелеком», (надалі - орендар) був укладений договір оренди № 738 нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі - договір).

За своєю правовою природою договір оренди № 738 нерухомого майна, що належить до державної власності, є договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно - правовими актами (ст. 2, ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Відповідно до п. 1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально-визначене майно - нежитлове приміщення, розташоване на першому поверсі адміністративно-побутового корпусу, (надалі - майно) площею 52,7 кв. м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Заболотного, 21, що перебуває на балансі Клінічної лікарні «Феофанія», вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.05.2010 р. і становить 290 106,00 грн..

Згідно з п. 1.2. договору, майно передається в оренду з метою розміщення телефонної станції ємністю 1000 номерів, яка надає послуги телекомунікації та послуги з доступу до мережі Інтернет.

За умовами п. 3.1. договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (зі змінами) (надалі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - липень 2010 р. 7 209,19 грн.

Пунктом 3.5. договору визначено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об'єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Керуючись п. 20, п. 32 Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 13.10.2004 р. № 2149 та Протоколом № 2 від 16.11.2010 р., розмір орендної плати встановлюється на умовах запропонованих орендарем 7 210,00 грн. без ПДВ за базовий місяць(липень 2010 р.).

Орендна плата за перший місяць оренди листопад 2010 р. встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за серпень, вересень, жовтень, листопад 2010 р.

За приписами ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об'єкта оренди.

Позивач пояснив суду, що на виконання вимог закону він звернувся до Регіонального відділення фонду державного майна України по м. Києву для погодження зміни ціни орендної ставки за договором оренди № 738 від 22.11.2010 р., на що 24.06.2014 р. було отримано погодження.

Крім того, листами від 03.07.2014 р., 04.08.2014 р., 13.08.2014 р., 09.09.2014 р. позивач звертався до відповідача з проханням виконати вимоги Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та підписати додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 738 від 22.11.2010 р.

Однак, вищезазначені листи відповідач залишав без відповіді та реагування, у зв'язку з чим позивач дійшов висновку про ухилення відповідача від підписання додаткової угоди.

За таких обставин, Клінічна лікарня «Феофанія» Державного управління справами звернулась до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про зобов'язання внести зміни до договору № 738 нерухомого майна, що належить до державної власності, шляхом укладення додаткової угоди № 2 «Про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 738 від 22.11.2010 р.» від 29.05.2014 р., в редакції що додається.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін, на який укладається договір оренди та орендна плата з урахуванням індексації є істотними умовами договору оренди.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності. Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах.

Вирішення спорів про внесення змін до договору пов'язане із застосуванням положення ч. 1 ст. 626 ЦК України, відповідно до якого договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін, у зв'язку з чим суд не може зобов'язати іншу сторону договору внести зміни до нього.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загального правила, встановленого ч. 1 ст. 188 ГК України та ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, сторони за договором оренди № 738 від 22.11.2010 р., здійснюючи свідоме волевиявлення при його укладенні, зазначили, що лише взаємна згода сторін буде передумовою до зміни умов договору (п. 10.3. договору).

Порядок укладення угоди про зміну господарського договору - це передбачена правовими нормами юридично-логічна послідовність дій та стадій встановлення умов зміни прав і обов'язків, заснованих на звернених назустріч одна одній діях осіб, які виражені в різноманітних способах узгодження змісту угоди, шляхом їх вільного волевиявлення.

Способами укладення угоди про зміну договору є нормативно визначені дії, через які досягається вільне і взаємне узгодження волі сторін договору. Таке визначення вважається цілком прийнятним виходячи з того, що порядок укладення договору може бути повною мірою застосований до укладення угоди про його зміну.

Так, з імперативного припису ст. 188 Господарського кодексу України діє наступний механізм:

- сторона, яка бажає змінити договір, надсилає пропозиції про це іншій стороні за договором;

- сторона, яка одержала пропозицію про зміну договору, розглядає її та у 20- денний строк повідомляє іншу сторону про результати її розгляду. Так, сторони за договором оренди № 738 від 22.11.2010 р., пунктом 10.3. даного договору закріпили розгляд даного питання протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною;

- у разі прийняття пропозиції договір вважається зміненим за згодою сторін (про що інша сторона повідомляється письмово або сторонами складається єдиний документ);

- у разі часткового прийняття пропозиції може мати місце протокол розбіжностей;

- у разі відхилення пропозиції чи відсутності відповіді договір продовжує дію на погоджених раніше умовах, а заінтересована особа має право звернутись до суду.

При цьому слід зазначити, що першим кроком у процедурі укладення змін до договору є направлення проекту даних змін до договору іншій стороні. Щоб пропозиція до вступу у змінені договірні відносини визнавалась як така, вона повинна відповідати сукупності ознак:

- заява про бажання внести зміни до договору має бути зроблена рішуче, щоб інша сторона мала можливість зробити однозначний висновок про спрямованість волі іншої сторони на зміну договірних зобов'язань;

- задля наведеного проект змін до договору має бути викладено як єдиний документ, у необхідній кількості примірників.

Відповідно до ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Таким чином, існують лише два випадки, за ч. 4 ст. 188 ГК України, що передбачають право заінтересованої сторони передати спір на вирішення суду:

- якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору;

- у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу.

Проте, щоб надати даним підставам правового характеру, необхідно здійснити чітко встановлений правочин та надіслати необхідний пакет документів іншій стороні за визначеними приписами.

Однак, в порушення встановленого порядку дій, позивач порушив порядок зміни господарських договорів, встановлений законом та договором.

Крім того, господарський суд зазначає, що посилання позивача на листи від 03.07.2014 р., 04.08.2014 р., 13.08.2014 р., 09.09.2014 р. щодо звернення до відповідача з проханням підписати додаткову угоду № 2 не є належними доказами, з огляду на те, що:

- листи від 03.07.2014 р. № 1-04/1274 та від 09.09.2014 р. № 1-11/1672 не були отримані відповідачем;

- лист від 13.08.2014 р. № 6-11/1536 був адресований РВ ФДМУ, а не відповідачу;

- доказів відправки відповідачу листів від 03.07.2014 р. № 1-04/1274, від 09.09.2014 р. № 1-11/1672 та від 04.08.2014 р. № 1-11/1460 позивач суду не надав.

Також позивач зазначив, що лист від 03.07.2014 р. № 1-04/1274 містить в додатку додаткову угоду № 2 до договору оренди нерухомого майна № 738 від 22.11.2010 р. у 2-х примірниках та розрахунок, а лист від 09.09.2014 р. № 1-11/1672 додаткову угоду № 2 в одному примірнику. Проте, відповідач пояснив суду, що даних листів не отримував, а позивач не надав суду належних доказів відправки вказаних листів (розрахунково-касові документи, описи вкладень в цінний лист тощо) .

З пояснень відповідача вбачається, що лист від 04.08.2014 р. № 1-11/1460 був отриманий ПАТ «Укртелеком» 08.09.2014 р., про що свідчить відповідна відмітка. Однак, даний лист від 04.08.2014 р. № 1-11/1460 не містить вказівку на жодні додатки до нього, та не містив додаткової угоди № 2 до договору від 22.11.2010 р. № 738.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач порушив сам порядок звернення до іншої сторони по договору з пропозицією внести зміни до нього, у зв'язку з чим заявив безпідставні позовні вимоги.

Статтею 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

З огляду на наведені приписи чинного законодавства визначення і зміна розміру орендної плати за орендне користування державним майном, яку (оренду плату) відповідно до чинного законодавства віднесено до істотних умов, здійснюється за погодженням сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У ст. 652 Цивільного кодексу закріплено норму, згідно з якою, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом ( ч.4 ст. 652 ЦК України).

Суд зазначає, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження істотних змін стану об'єкту оренди як законодавчо визначеної підстави для зміни розміру орендної плати.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про порушення відповідачем умов договору, а також про істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладанні цього договору.

За приписами ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря.

Діюча редакція п. 10.2. договору, (повністю відповідаючи приписам законодавства) встановлює, що умови цього договору зберігають силу протягом усього строку договору, в тому числі й у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря.

За п. 3.5. договору оренди № 738 від 22.11.2010 р., розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об'єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Таким чином, укладаючи вказаний договір оренди, сторони встановили можливість перегляду розміру орендної плати у разі зміни Методики її розрахунку.

Зміни у додатковій угоді до договору оренди № 738 від 22.11.2010 р., зобов'язати підписати яку просить позивач, фактично стосуються збільшення розміру орендної плати за даним договором, тобто погіршують становище відповідача як орендаря, що є неможливим з огляду на імперативні приписи ч. 4 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та умови п. 10.2. договору оренди № 738 від 22.11.2010 р.

Постанова Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 р. № 961, якою внесено зміни до Методики розрахунку орендної плати (від 04.10.1995 р. № 786) не містить вказівок про необхідність внесення відповідних змін до раніше укладених договорів оренди державного майна.

Таким чином, відсутній законодавчий акт, яким би передбачалась необхідність внесення змін у діючі договори оренди державного майна щодо розмірів орендної плати, у зв'язку із внесенням змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна.

Крім того, позивачем не наведена жодна норма діючого законодавства України, що безпосередньо визначає можливість зміни розміру орендної плати через зміну в період дії договору Методики її розрахунку.

Таким чином, не вбачається підстав (про які заявлено позивачем), передбачених договором або законодавчим актом, які на вимогу однієї із сторін тягнуть зміну умов договору оренди державного майна.

Крім того, згідно з п. 10.1. договору, його укладено строком на 1 рік з 22.11.2010 р. до 22.11.2011 р.

Пунктом 10.4. договору встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження договору.

Так, заперечень у жодної із сторін після 22.11.2011 р. протягом одного місяця не було, у зв'язку з чим договір був автоматично пролонгований, і діє станом на день розгляду справи в суді.

Посилання позивача на п. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» базується на довільному тлумаченні даної норми закону з огляду на те, що припис даної норми пов'язує факт проведення оцінки майна саме на момент продовження дії договору.

Крім того, звіт про оцінку майна, про який наголошує позивач та жодного належного документу по даній оцінці, позивачем не було направлено відповідачу, як і не надано суду таких документів та доказів такої відправки.

Також, прослідковуються розбіжності в додатковій угоді № 2 та в розрахунку плати, доданого до позову. Так, редакція додаткової угоди № 2 зазначає перший місяць оренди - травень 2014 р., а розрахунок - квітень 2014 р., при цьому інфляційні нарахування в розрахунку застосовані за грудень 2013 р., січень, лютий, березень та квітень 2014 р., тоді як редакція додаткової угоди № 2 за волевиявленням позивача має вступити в силу з 23.11.2013 р.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищнавдене, оцінивши надані сторонами докази та пояснення в їх сукупності, позовні вимоги Клінічної лікарні «Феофанія» Державного управління справами до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про внесення змін до договору № 738 нерухомого майна, що належить до державної власності, шляхом укладення додаткової угоди № 2 «Про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 738 від 22.11.2010 р.» від 29.05.2014 р. (в редакції що додається), не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 18.05.2015 р.

Суддя Т.Ю. Трофименко