ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.05.15р. Справа № 904/2616/15
За позовом Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буделектродсервіс", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у сумі 20 402,80 грн.

Суддя Крижний О.М.

Представники:

від позивача: Шиян В.О., довіреність №11/28-06 від 05.01.2015 року, представник

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 14.05.2015 року, яка за своєю правовою природою є заявою про зменшення позовних вимог, просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Буделектродсервіс" на свою користь основний борг у розмірі 18 591,06 грн., 3% річних у розмірі 129,83 грн. та втрати від інфляції у розмірі 1 681,91 грн., загалом на суму 20 402,80 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 30.03.2009 року у вигляді абонентної картки щодо повної оплати наданих позивачем відповідачу послуг, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість та відповідно нараховані 3% річних та втрати від інфляції у загальному розмірі 20 402,80 грн.

Відповідач не скористався наданим йому правом на участь представника у судовому засіданні, про день, час, та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог частини 1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що ухвали господарського суду Дніпропетровської області були надіслані на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Моніторна, буд. 2, ідентифікаційний код 32122650). 10.04.2015 року та 13.05.2015 року до господарського суду повернулася направлена на адресу відповідача кореспонденція з поштовою довідкою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відзиву на позов Товариство з обмеженою відповідальністю "Буделектродсервіс" до суду не надало, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України).

Розгляд справи був відкладений з 23.04.2015 року на 14.05.2015 року. У судовому засіданні 14.05.2014 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.03.2009 року між Комунальним підприємством "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради (водоканал) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Буделектродсервіс" (абонент) була погоджена та підписана абонентна картка із особистим рахунком № 51159, за якою водоканал зобов'язується надавати абоненту послуги з водопостачання та водовідведення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, погоджена та підписана з боку позивача та з боку відповідача абонентна картка являє собою договір (далі - Договір).

Згідно положень Договору абонент зобов'язаний до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим: оплачувати послуги водопостачання та водовідведення по затвердженим відповідним органом тарифам шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок КП "Дніпроводоканал".

На виконання умов Договору позивач надав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року на загальну суму 22 875,54 грн.

На підтвердження наведеного факту позивач надав до суду Акти-рахунки приймання наданих послуг, а саме:

- Акт-рахунок № 79810 від 30.09.2014 року на суму 4 014,72 грн.;

- Акт-рахунок № 87191 від 31.10.2014 року на суму 3 772,16 грн.;

- Акт-рахунок № 98145 від 30.11.2014 року на суму 3 487,79 грн.;

- Акт-рахунок № 105431 від 31.12.2014 року на суму 3 780,53 грн.;

- Акт-рахунок № 1686 від 31.01.2014 року на суму 3 872,53 грн.;

- Акт-рахунок № 18946 від 28.02.2014 року на суму 3 947,81 грн.

Також, позивач надав до суду Акт звірки розрахунків № 337293 від 09.04.2015 року, за яким сальдо на 31.03.2015 року становить 149 173,76 грн.

Наведені Акти містять підписи з боку позивача та з боку відповідача, відповідно скріплений печатками підприємств.

Позивач зазначає, що відповідач лише частково оплатив заборгованість за надані позивачем послуги з водопостачання та водовідведення за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року у сумі 4 284,48 грн., відповідно неоплаченими є послуги у сумі 18 591,06 грн. (22 875,54 грн. - 4 284,48 грн.), що і є причиною виникнення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Враховуючи умови Договору, відповідно до якого абонент зобов'язаний оплачувати послуги водопостачання та водовідведення до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, а також факт того, що послуги надані за наведеними вище Актами-рахунками приймання наданих послуг, відповідно строк оплати товару є таким, що настав.

Доказів оплати наданих позивачем послуг з водопостачання та водовідведення відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу у сумі 18 591,06 грн. шляхом надання належних доказів не спростував.

За наведеного, є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 18 591,06 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних за період прострочення оплати з вересня 2014 року по лютий 2015 року по кожному акту наданих послуг окремо у загальній сумі 129,83 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлена його правильність, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 129,83 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивач просить стягнути на свою користь інфляційні втрати по кожному акту наданих послуг окремо у загальній сумі 1 681,91 грн.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок втрат від інфляції, суд зазначає наступне.

Згідно п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З наведених положень законодавства вбачається, що втрати від інфляції можуть бути нараховані по кожному акту окремо, починаючи з наступного місяця у якому мав бути здійснений платіж, тобто початком періоду по кожному акту є наступний місяць, за тим, що вказаний у розрахунку.

Щодо кінця періоду нарахування втрат від інфляції, то позивач зазначає кінцем періоду дату - 23.03.2015 року, однак втрати від інфляції за березень 2015 року не можуть бути нараховані, так як місяць вересень обмежений вказаною датою, у той час як найменший період визначення індексу інфляції складає місяць (аналогічна правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 01.04.2015 року у справі 917/1667/14).

З урахуванням викладеного індекс інфляції за прострочення оплати послуг складає:

- на заборгованість за вересень 2014 року у розмірі 2858,56 грн. за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року включно - у розмірі 398,65 грн.

- на заборгованість за жовтень 2014 року у розмірі 3056,11 грн. за період з грудня 2014 року по лютий 2015 року включно - у розмірі 111,82 грн.

- на заборгованість за листопад 2014 року у розмірі 2740,77 грн. за період з січня по лютий 2015 року включно - у розмірі 234,73 грн.

- на заборгованість за грудень 2014 року у розмірі 3278,86 грн. за лютий 2015 року - у розмірі 173,78 грн.

Індекс інфляції на заборгованість за січень та лютий не нараховується, оскільки строк прострочення оплати наступає з 11 лютого та 11 березня 2015 року відповідно і в періоді розрахунку відсутній жоден повний місяць.

За наведеного, вимога позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляції підлягає задоволенню частково у сумі 918,98 грн.

Отже, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково і з відповідача підлягає стягненню 19639,87 грн. (основний борг у розмірі 18 591,06 грн., 3% річних у розмірі 129,83 грн. та втрати від інфляції у розмірі 918,98 грн.).

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 758,68 грн.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Буделектродсервіс" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Моніторна, буд. 2, ідентифікаційний код 32122650) на користь Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради (49101, м. Дніпропетровськ, вул. Червона, 21а, ідентифікаційний код 03341305) заборгованість у розмірі 18 591,06 грн., 3% річних у розмірі 129,83 грн., індекс інфляції у розмірі 918,98 грн. та судовий збір в розмірі 1 758,68 грн., про що видати наказ.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 14.05.2015 року.

Суддя О.М. Крижний