РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2015Справа №910/9103/15

За позовомКомунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Приватпромсервіс»
простягнення 44419 грн. 05 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Синьогіна Я.В. - представник за довіреністю б/н від 05.01.2015;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.04.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватпромсервіс» про стягнення 48788 грн. 94 коп., з яких 46406 грн. 57 коп. основного боргу, 2193 грн. 77 коп. пені та 188 грн. 60 коп. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 654/02-14 від 20.10.2014 не в повному обсязі здійснив оплату за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за період з листопада 2014 року по січень 2015 року, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 46406 грн. 57 коп. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 654/02-14 від 20.10.2014 позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 2193 грн. 77 коп. пені (462 грн. 70 коп. пені за період з 16.12.2014 по 10.03.2015 за несвоєчасне виконання відповідачем свого обов'язку з оплати за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за листопад 2014 року; 1210 грн. 60 коп. за період з 19.01.2015 по 10.03.2015 за невиконання відповідачем свого обов'язку з оплати за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за грудень 2014 року; 520 грн. 47 коп. пені за період з 11.02.2015 по 10.03.2015 за невиконання відповідачем свого обов'язку з оплати за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за січень 2015 року), а також 3% річних у загальному розмірі 188 грн. 60 коп. (45 грн. 14 коп. 3% річних за період з 16.12.2014 по 10.03.2015 за несвоєчасне виконання відповідачем свого обов'язку з оплати за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за листопад 2014 року; 103 грн. 42 коп. 3% річних за невиконання відповідачем свого обов'язку з оплати за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за грудень 2014 року; 40 грн. 04 коп. 3% річних за невиконання відповідачем свого обов'язку з оплати за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за січень 2015 року).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2015 порушено провадження у справі № 910/9103/15; розгляд справи призначено на 15.05.2015.

У судовому засіданні 15.05.2015 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог та письмові пояснення по справі, відповідно до яких просив суд стягнути з відповідача 42068 грн. 24 коп. основного боргу, 2164 грн. 46 коп. пені та 186 грн. 35 коп. 3% річних.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Нормами частини 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до положень пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Таким чином, суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог, як зменшення позовних вимог в частині основного боргу, пені та 3% річних і розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором на поставку теплової енергії у вигляді гарячої води № 654/02-14 від 20.10.2014 у загальному розмірі 44419 грн. 05 коп., з яких 42068 грн. 24 коп. основного боргу, 2164 грн. 46 коп. пені та 186 грн. 35 коп. 3% річних.

Представник позивача у судовому засіданні 15.05.2015 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги в редакції заяви про зменшення позовних вимог підтримав у повному обсязі.

У судове засідання 15.05.2015 представник відповідача не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 663.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 15.05.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

20.10.2014 між Комунальним підприємством «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради (теплопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Приватпромсервіс» (споживач) укладено Договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 654/02-14, відповідно до умов якого теплопостачальна організація приймає на себе зобов'язання поставляти споживачу теплову енергію у вигляді гарячої води у необхідних обсягах, а споживач зобов'язується сплачувати отриману теплову енергію та надані послуги по централізованому гарячому водопостачанню (теплова енергія) відповідно до затверджених тарифів у строки і на умовах, обумовлених даним Договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору, при виконанні умов даного Договору, а також при вирішенні усіх питань, які не обумовлені даним Договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Національною Комісією, яка здійснює державне регулювання ринку комунальних послуг, Правилами користування тепловою енергією, Законом України «Про теплопостачання», Правилами технічної експлуатації теплоспоживчих установок і теплових мереж, Положенням про Держенергонагляд, нормативними актами з питань користування і взаєморозрахунків за енергоносії, діючим законодавством України.

Згідно з п. 2.2.1 Договору, теплопостачальна організація зобов'язується здійснювати постачання теплової енергії у вигляді гарячої води на потреби споживача: опалення і тепло вентиляція - в період опалювального сезону і надавати послуги з централізованого гарячого водопостачання - протягом року (за винятком періоду зупинення на щорічний профілактичний ремонт), у межах балансової приналежності теплових мереж споживача в транспортуючої організації; у кількостях (обсягах) відповідно до Додатку № 1 до даного Договору, при дотриманні та виконанні споживачем умов даного Договору і отриманні акту про готовність до опалювального сезону без зауважень теплопостачальної організації на об'єкт споживача, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, Донецьке шосе, 104, прим. 103.

Відповідно до п. 2.3.1 Договору, споживач зобов'язаний виконувати умови і порядок оплати за спожиту теплову енергію у кількості (обсязі) і у строки, які передбачені розділом 6 даного Договору.

Відповідно до п. 5.5 Договору, теплопостачальна організація і споживач щомісячно складають акти про відпускання теплової енергії. Дата зняття споживачем показань із приладів обліку із занесенням їх до спеціального журналу обліку споживання теплової енергії споживача - останній день розрахункового періоду (місяця).

Згідно з п. 5.6 Договору, споживачам, які не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначається розрахунковим методом, відповідно до договірних (проектних) навантажень: теплова енергія, спожита для потреб опалення визначається відповідно до договірних (проектних) навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія у теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної фактичної температури зовнішнього повітря і кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючих установок споживача в розрахунковому періоді. Кількість наданих послуг з гарячого визначається відповідно до договірних (проектних) навантажень з урахуванням кількості годин (діб) роботи. Для цього споживач надає теплопостачальній організації проектно-технічну документацію, в якій зазначаються теплові навантаження на кожен об'єкт теплопостачання. У випадку відсутності проектної документації споживач зобов'язується протягом трьох місяців відновити проектні розрахунки теплових навантажень ліцензованої проектної організації. До моменту надання споживачем проекту будівлі (приміщення), кількість відпущеної теплової енергії визначається теплопостачальною організацією розрахунковим способом відповідно до Додатку № 1.

Відповідно до п. 6.1 Договору, за відпущену теплову енергію у вигляді гарячої води у межах договірної величини, яка вказана у Додатку № 1 до Договору, споживач сплачує теплопостачальній організації по діючим тарифам, затвердженим НКРРКУ: за 1 Гкал теплової енергії - 476 грн. 75 коп. (в т.ч. ПДВ). При зміні тарифів на теплову енергію НКРРКУ, сума оплати за відпущену теплову енергію перераховується з моменту введення нових тарифів та доводиться до відому споживача.

Додатком № 1 до Договору сторони визначили обсяги постачання теплової енергії споживачу, у Додатку № 2 до Договору відобразили схему тепломережі, яка знаходиться на балансі Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватпромсервіс», Додатком № 4 до Договору погодили розрахунок споживання теплової енергії у вигляді гарячої води.

Відповідно до п. 6.3 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно з п. 6.4 Договору, розрахунки за теплову енергію споживач здійснює із теплопостачальною організацією у наступному порядку: попередня оплата за 5 днів до початку розрахункового місяця у розмірі 100% від суми заявленого розходу теплової енергії на розрахунковий місяць (відповідно до Додатку № 1); кінцева оплата здійснюється протягом 5 днів з моменту отримання рахунку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Судом встановлено, що за період з листопада 2014 року по січень 2015 року відповідачем було спожито теплову енергію у гарячій воді на загальну суму 49987 грн. 03 коп., про що позивачем було складені акти про постачання теплової енергії № ТС02335 від 30.11.2014 (за листопад 2014 року) на суму 7918 грн. 79 коп., № ТС02713 від 31.12.2014 (за грудень 2014 року) на суму 24671 грн. 71 коп. та № ТС00230 від 31.01.2015 (за січень 2015 року) на суму 17396 грн. 53 коп.

Вказані акти про постачання теплової енергії разом із рахунками були надані позивачем відповідачу, що підтверджується підписом уповноваженого представника відповідача на рахунках та факт отримання рахунків та актів не був спростований відповідачем.

Так, 10.12.2014 відповідачем були отримані рахунок № ТС02335 від 30.11.2014 на суму 7918 грн. 79 коп. та акт про постачання теплової енергії № ТС02335 від 30.11.2014 (за листопад 2014 року) на суму 7918 грн. 79 коп.; 13.01.2015 - рахунок № ТС02713 від 31.12.2014 на суму 24671 грн. 71 коп. та акт № ТС02713 від 31.12.2014 (за грудень 2014 року) на суму 24671 грн. 71 коп.; 05.02.2015 - рахунок № ТС00230 від 31.01.2015 на суму 17396 грн. 53 коп. та акт № ТС00230 від 31.01.2015 (за січень 2015 року) на суму 17396 грн. 53 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 5 ст. 251 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день

З огляду на встановлений у Договорі строк виконання відповідачем свого обов'язку з оплати за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води (протягом 5 днів з моменту отримання рахунку), суд дійшов висновку, що відповідач повинен був сплатити за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за листопад 2014 року за рахунком № ТС02335 від 30.11.2014 на суму 7918 грн. 79 коп. в строк до 15.12.2014 (включно), за грудень 2014 року за рахунком № ТС02713 від 31.12.2014 на суму 24671 грн. 71 коп. в строк до 19.01.2015 (включно) та за січень 2015 року за рахунком № ТС00230 від 31.01.2015 на суму 17396 грн. 53 коп. в строк до 10.02.2015 (включно).

Однак, свій обов'язок з оплати за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за листопад 2014 року - січень 2015 року за Договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 654/02-14 від 20.10.2014 відповідач виконав частково, сплативши 4000 грн. 00 коп. 09.02.2015 та 3918 грн. 79 коп. 04.03.2015, що підтверджується належним чином засвідченими копіями банківських виписок, та складеним представника сторін актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.11.2014 по 13.05.2015, які знаходяться в матеріалах справи.

Як вбачається із призначення платежу, зазначеному у банківських виписках, сплачена відповідачем грошова сума у загальному розмірі 7918 грн. 79 коп. є оплатою за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за листопад 2014 року за рахунком № ТС02335 від 30.11.2014 на суму 7918 грн. 79 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватпромсервіс» за Договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 654/02-14 від 20.10.2014 у загальному розмірі 42068 грн. 24 коп. (заборгованість за грудень 2014 року у розмірі 24671 грн. 71 коп. та заборгованість за січень 2015 року у розмірі 17396 грн. 53 коп.) підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 42068 грн. 24 коп.

Таким чином, позовні вимоги Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватпромсервіс» суми основного боргу за Договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 654/02-14 від 20.10.2014 у загальному розмірі 42068 грн. 24 коп. (заборгованість за грудень 2014 року у розмірі 24671 грн. 71 коп. та заборгованість за січень 2015 року у розмірі 17396 грн. 53 коп.) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 654/02-14 від 20.10.2014 позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 2164 грн. 46 коп. пені (433 грн. 39 коп. пені за період з 16.12.2014 по 03.03.2015 за невчасне виконання відповідачем свого обов'язку з оплати за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за листопад 2014 року; 1210 грн. 60 коп. за період з 19.01.2015 по 10.03.2015 за невиконання відповідачем свого обов'язку з оплати за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за грудень 2014 року; 520 грн. 47 коп. пені за період з 11.02.2015 по 10.03.2015 за невиконання відповідачем свого обов'язку з оплати за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за січень 2015 року).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2.3 Договору, споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені за кожен день прострочення платежу у розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, до повного погашення заборгованості.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем неправильно визначений початок періоду нарахування пені щодо невиконання відповідачем свого обов'язку з оплати за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за грудень 2014 року.

Таким чином, суд здійснив власний розрахунок:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
7918,7916.12.2014 - 05.02.20155214%315,88
7918,7906.02.2015 - 08.02.2015319,5%18,87
3918,7909.02.2015 - 03.03.20152319,5%96,31
24671,7120.01.2015 - 05.02.20151714%321,75
24671,7106.02.2015 - 03.03.20152619,5%685,40
24671,7104.03.2015 - 10.03.2015730%283,89
17396,5311.02.2015 - 03.03.20152119,5%390,35
17396,5304.03.2015 - 10.03.2015730%200,18
Всього:2312,63 грн.
Отже, сума пені, яка є обґрунтованою для стягнення з відповідача становить 2312 грн. 63 коп.

Однак, зважаючи на те, що суд не може вийти за межі заявлених позивачем позовних вимог за відсутності відповідного клопотання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватпромсервіс» пені підлягають задоволенню у розмірі, заявленому позивачем, тобто 2164 грн. 46 коп.

Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у загальному розмірі 186 грн. 35 коп. (42 грн. 89 коп. 3% річних за період з 16.12.2014 по 03.03.2015 за невчасне виконання відповідачем свого обов'язку з оплати за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за листопад 2014 року; 103 грн. 42 коп. 3% річних за невиконання відповідачем свого обов'язку з оплати за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за грудень 2014 року; 40 грн. 04 коп. 3% річних за невиконання відповідачем свого обов'язку з оплати за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за січень 2015 року).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його необгрунтованості, оскільки позивачем неправильно визначений початок періоду нарахування 3% за несвоєчасне виконання відповідачем свого обов'язку з оплати за спожиту теплову енергію у вигляді гарячої води за грудень 2014 року.

Таким чином, за розрахунком суду (7918,79 грн. * 3% / 365 * 55 днів (з 16.12.2014 по 08.02.2015) = 35,80 грн.; 3918,79 грн. * 3% / 365 * 23 дні (з 09.02.2015 по 03.03.2015) = 7,41 грн.; 24671,71 грн. * 3% / 365 * 50 днів (з 20.01.2015 по 10.03.2015) = 101,39 грн.; 17396,53 грн. * 3% / 365 * 28 днів (з 11.02.2015 по 10.03.2015) = 40,04 грн.) позовні вимоги Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватпромсервіс» 3% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 184 грн. 64 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватпромсервіс» (01133, м. Київ, пров. Лабораторний, буд. 1, секція 3,4, кімната 300; ідентифікаційний код: 24433838) на користь Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради (49081, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Артільна, буд. 6-Б; ідентифікаційний код: 36639101) суму основного боргу у розмірі 42068 (сорок дві тисячі шістдесят вісім) грн. 24 коп., пеню у розмірі 2164 (дві тисяч сто шістдесят чотири) грн. 46 коп., 3% річних у розмірі 184 (сто вісімдесят чотири) грн. 64 коп. та судовий збір у розмірі 1826 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн. 93 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 20.05.2015

Суддя І.М. Отрош