номер провадження справи 33/63/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015 Справа № 908/1868/15-г

за позовом Прокурора Іллічівського району міста Маріуполя (87535, м. Маріуполь Донецької області, пр. Металургів, 231) в інтересах держави: в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах - Виконавчого комітету Маріупольської міської ради (87500, м. Маріуполь Донецької області, пр. Леніна, 70)

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

про стягнення суми,

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

Відомості про представників сторін та учасників судового процесу:

Прокурор: Мошков-Масинець Д.І. - посвідчення № 015959 від 04.04.2013 р.;

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Іллічівського району міста Маріуполя в інтересах держави: в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах - Виконавчого комітету Маріупольської міської ради звернувся в господарський суд Запорізької області із позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованості з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами за договором № 38 від 22.03.2013 р. з урахуванням сукупного індексу інфляції в розмірі 3676,60 грн., суми пені в розмірі 136,25 грн. та суми 3% річних в розмірі 44,77 грн.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначено, що виконавчим комітетом Маріупольської міської ради у відповідності до вимог правових норм, які містяться у п.п.13 п. «а» ч. 1ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.16 Закону України «Про рекламу», п.3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, прийнято рішення № 128 від 20.03.2013 року «Про розгляд звернень суб'єктів господарської діяльності щодо розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на території міста Маріуполя». На підставі вказаного рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради, ФОП ОСОБА_2 надано дозвіл на розміщення зовнішньої реклами за схемою № 362 в м. Маріуполь терміном на п'ять років до 20.10.2017 року за адресою перехрестя пр. Металургів та вул. Покришкіна. У порушення п. 2.3.15. Договору від 22.03.2013р. № 38, станом на 10.02.2015 року у відповідача наявна заборгованість з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами за період з 10.05.2014 р. по 10.02.2015 р. в розмірі 3334,73 грн., а з урахуванням сукупного індексу інфляції в сумі 341,87 грн., складає суму 3676,60 грн. Порушення строків виконання грошового зобов'язання, потягло за собою нарахування санкцій, передбачених Договором та Законом.

Посилаючись на ст.ст. 526, 610, 612, 622, 638, 639 ЦК України, стстс 173, 180, 181, 193 ГК України та ст. 16 Закону України «Про рекламу», прокурор просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.03.2015 р. порушено провадження у справі № 908/1868/15-г, розгляд якої призначено на 28.04.2015 р.

Позивач - свого представника в судове засідання 28.04.2015 р. не направив, натомість надіслав письмове пояснення, витребувані судом документи, а також клопотання про розгляд справи без участі представника Виконавчого комітету Маріупольської міської ради.

Відповідач - вимоги суду, викладені в ухвалі від 24.03.2015 р., щодо надання письмового відзиву та витребуваних судом документів не виконав, процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, про причини неявки не повідомив.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження ФОП ОСОБА_2 станом на 27.04.2015р. визначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за адресою: АДРЕСА_1.

На вказану адресу господарським судом була направлена ухвала суду від 24.03.2015р. з інформацією про час та місце судового розгляду справи.

Крім того, у відповідності до вимог Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014р. № 01-06/2052/14 "Про внесення змін і доповнень до Інформаційного листа ВГСУ від 12.09.2014р. № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням АТО", ухвала суду від 24.03.2015 р. (з інформацією про час та місце судового розгляду справи) була розміщена на сторінці господарського суду Запорізької області офіційного веб - порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет, доказом чого є Витяг з веб-сторінки офіційного сайта.

За таких обставин, відповідач є повідомленим належним чином про час і місце судового розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документи не надані.

Оскільки про час та місце судового розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі його представника за наявними у справі матеріалами.

За клопотанням присутнього у судовому засіданні 28.04.2015 р. представника прокуратури фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

В судовому засіданні представник прокуратури позов підтримав.

В судовому засіданні 28.04.2015 р. справу розглянуто за наявними в ній матеріалами, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника прокуратури, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що на підставі рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 128 від 20.03.2013 року «Про розгляд звернень суб'єктів господарської діяльності щодо розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на території міста Маріуполя», 22.03.2013 р. між виконавчим комітетом Маріупольської міської ради (позивачем у справі) та ФОП ОСОБА_2 (відповідачем у справі) було укладено договір про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів (надалі - Договір), за умовами якого Виконком надає Розповсюджувачу у тимчасове платне користування місця розташування рекламних засобів.

Відповідно до п.2.3.15. розділу 2 Договору Розповсюджувач зобов'язався своєчасно і в повному обсязі вносити плату за користування місцями розташування рекламних засобів в порядку та в строки, обумовлені цим Договором.

Згідно з п. 3.2. Договору, розмір плати за тимчасове користування місцями розташування рекламного засобу, наданими в користування Розповсюджувачу становить 407,24 грн. на місяць.

Пунктами 3.4, 3.5. Договору передбачений порядок розрахунків, а саме: плата за тимчасове користування місцями, наданими в користування Розповсюджувачу, зараховується до міського бюджету м. Маріуполя.

Внесення плати за тимчасове користування місцями здійснюється Розповсюджувачем: перший платіж - протягом п'яти робочих днів з дня укладення договору; наступні платежі - авансом до 10 числа місяця, що передує місяцю за який здійснюється оплата.

Плата за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів перераховується Розповсюджувачем до міського бюджету м. Маріуполя.

Відповідно до додаткової угоди № 01 від 20.03.2014 та Додатку № 1 до неї, розмір оплати змінено до 320 грн. 78 коп. на місяць з 20.10.2012 по 20.10.2017.

Пунктом 6.4 Договору встановлено, що за несвоєчасну або неповну сплату платежів за користування місцями розташування рекламних засобів Розповсюджувач сплачує Виконкому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

За період часу з 10.05.2014 р. по 10.02.2015 р. у відповідача утворилась заборгованість з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами в сумі 3334,73 грн.

У зв'язку з цим, позивачем на адресу відповідача була направлена Претензія № 23 про погашення заборгованості, яка була залишена відповідачем без задоволення.

Позовні вимоги про стягнення з ФОП ОСОБА_2 суми 3334,73 грн. основного боргу, суми 136,25 грн. пені, суми 341,87 грн. втрат від інфляції та суми 44,77 грн. 3% річних, стали предметом судового розгляду у даній справі.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як встановлено судом, у період часу: з 01.05.2014 р. по 10.02.2015 р. відповідач свої зобов'язання щодо своєчасного та повного внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, всупереч умов Договору та вимог закону, належним чином не виконав.

Відповідач доказів щодо належного виконання взятих на себе зобов'язань за Договором, до суду не надав.

Представник прокуратури в судовому засіданні підтвердив факт відсутності сплати відповідачем за Договором та наявності заборгованості в розмірі 3334,73 грн.

Таким чином, позовна вимога про стягнення основного боргу по Договору в сумі 3334,73 грн. обґрунтована та підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов'язань, вимоги про стягнення з нього 3% річних в сумі 44,77грн. (за період з 11.05.2014 р. по 10.03.2015 р.) та втрат від інфляції в сумі 341,87грн. (за період травень 2014 р. - лютий 2015 р.) заявлені позивачем обґрунтовано, а тому задовольняються у повному обсязі.

Розрахунок 3% річних та втрат від інфляції судом перевірено та визнано вірним.

Крім того, відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вищезгаданого Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В даному випадку сторони в п. 6.4 Договору встановили, що за несвоєчасну або неповну сплату платежів за користування місцями розташування рекламних засобів Розповсюджувач сплачує Виконкому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

З огляду на вищевикладене, враховуючи умови Договору та приписи чинного законодавства, суд вважає, що вимога позивача про стягнення пені в сумі 136,25 грн. нарахованої за період з 11.05.2014 р. по 10.11.2014 р., заявлена правомірно, а тому підлягає задоволенню. При цьому, суд відзначає, що розрахунок пені було здійснено позивачем з урахуванням вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та п. 6 ст. 231 ГК України.

Отже, позов задовольняється у повному обсязі.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Статтею 22 ГПК України встановлено загальний обов'язок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В даному випадку відповідач не надав суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання ним своїх договірних зобов'язань.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову, заявленого прокурором в інтересах держави, судовий збір не сплачувався, тому з відповідача на користь державного бюджету України слід стягнути суму 1827,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстр. номер НОМЕР_1, р/р № НОМЕР_2 в ПАТ Укрсиббанк, МФО НОМЕР_3) на користь виконавчого комітету Маріупольської міської ради (87500, м. Маріуполь Донецької області, пр. Леніна, 70, місцевий бюджет м. Маріуполя, розрахунковий рахунок № 0051 у банку ГУ ДКСУ в Донецькій області, МФО 834016, код платежу 24060300, ) заборгованість з внесення плати за тимчасове користування місцями розміщення спеціальної рекламної конструкції зовнішньої реклами, що перебуває у комунальній власності, яка виникла на підставі договору від 23.03.2013 року № 38 з урахуванням сукупного індексу інфляції у розмірі 3676 (три тисячі шістсот сімдесят шість) гри. 60 коп.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстр. номер НОМЕР_1, р/р № НОМЕР_2 в ПАТ Укрсиббанк, МФО НОМЕР_3) на користь виконавчого комітету Маріупольської міської ради (87500, м. Маріуполь Донецької області, пр. Леніна, 70, місцевий бюджет м. Маріуполя, розрахунковий рахунок № 0051 у банку ГУ ДКСУ в Донецькій області, МФО 834016, код платежу 24060300, ) суму 136 (сто тридцять шість) грн. 25 коп. пені та суму 44 (сорок чотири) грн. 77 коп. 3% річних.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстр. номер НОМЕР_1, р/р № НОМЕР_2 в ПАТ Укрсиббанк, МФО НОМЕР_3) на користь державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі (Орджонікідзевський район), 22030001; банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області; МФО 813015; ; р/р № 3007) суму 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України (із урахуванням ч.3 ст. 51 ГПК України) 05.05.2015 р.

Суддя М.В. Мірошниченко