РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2015Справа №910/3877/15-г

За позовом Новоград - Волинського міжрайонного прокурора в інтересах

держави в особі Державного підприємства "Новоград -

Волинське дослідне лісомисливське господарство"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_1 та кредит" в

особі Філії "Центральне регіональне управління Публічного

акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_1 та кредит"

про стягнення 1 909 890,41 грн.

Суддя - Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від прокуратури: ОСОБА_2, посвідчення № 02628 від 05.09.2012р.

Від позивача: ОСОБА_3 по довіреності № 138 від 10.03.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_4 по довіреності № 1496 від 14.04.2015р.

СУТЬ СПОРУ:

Новоград - Волинський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Державного підприємства "Новоград - Волинське дослідне лісомисливське господарство" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_1 та кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_1 та кредит" 1 909 890, 41 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2015р. порушено провадження у справі № 910/3877/15-г та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.03.2015р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 08.04.205р.

07.04.2015р., через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов, відповідно до якого, Публічне акціонерне товариство "Банк "ОСОБА_1 та кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_1 та кредит" вважає даний позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

24 квітня 2009 року між ВАТ "Банк "ОСОБА_1 та Кредит", в особі заступника Керуючого по корпоративному банкінгу Філією "Центральне РУ" ВАТ "Банк "ОСОБА_1 та Кредит" (далі - "Банк", "Відповідач") та ДП "Новоград - Волинське Дослідне Лісомисливське Господарство" (далі - "Позивач", "Клієнт") було укладено Договір про банківський строковий вклад (депозит) № 1041/54 (далі - "Договір"), Додаткова угода №247 від 13 листопада 2014 року з продовженням строку вкладу, а саме по 13 березня 2015 року включно.

Порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків в установах банків, форми розрахунків та порядок їх здійснення визначаються Законом України "Про банки тг. банківську діяльність", Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 року (далі - "Інструкція про відкриття рахунків") та іншими законами, нормативно-правовими актами Національного банку України. Відповідно до п. 9.9. вищезазначеної Інструкції особливості розміщення юридичними особами на вкладних (депозитних) рахунках коштів, наданих їм в управління іншими юридичними особами відповідно до законодавства України, визначаються договором банківського вкладу. Також, пунктом 9.8. Інструкції про відкриття рахунків встановлено, що за договором банківського вкладу банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника - суб'єкта господарювання, крім вкладів, внесених юридичною особою на інших умовах повернення, що встановлені договором банківського вкладу.

Згідно п. 3.3. Договору, Вкладний транш або його частка повертається Клієнту достроково тільки за згодою Сторін. Дострокове повернення Вкладного траншу або його частини тільки на вимогу Клієнта неможливе.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів регулюється положеннями Господарського кодексу України (далі - "ГК України"). Частиною 1 ст. 188 ГК України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається. Пунктом 6.3. Договору також визначено, що всі зміни та доповнення до цього Договору здійснюються за взаємною згодою Сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Тобто, це правило щодо повернення вкладу на першу вимогу вкладника, закріплене даною статтею, не стосується вкладів, внесених юридичними особами. Так, ОСОБА_1 і вкладник - юридична особа повинні керуватись умовами Договору банківського вкладу.

Банк свої зобов'язання за Договором виконує належним чином, щомісяця сплачуючи проценти на суму Вкладних траншів у розмірі 23 (двадцять три) процентів річних, згідно п. 4 Договору банківського вкладу "Класичний" від 12 жовтня 2012 року.

Посилання позивача на ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, в повній мірі є безпідставними. По-перше, положення даної статті регулює цивільно-правових відносини, а між Позивачем та Відповідачем виникли господарсько-правові відносини, які регулюються положеннями Господарського кодексу України. По-друге, положення даної статті застосовуються до кредитора та боржника. Однак, Банк не є боржником, так як жодного боргу перед позивачем не має, а свої зобов'язання за Депозитним договором виконує належним чином та у встановлені строки, щомісяця сплачуючи проценти на суму вкладу у розмірі 23 (двадцять три) процентів річних.

Депозитний вклад - це вільні від виробництва кошти, які клієнт розміщує на рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання. Банк, в свою чергу, сплачує клієнту відсотки на суму вкладу, передбачені умовами договору. Позивач не поніс жодних збитків, за які ОСОБА_1 повинен відповідати. Таким чином, враховуючи вищевикладене, жодні штрафні санкції до Банку за відмову про дострокове розірвання Депозитного договору не можуть бути застосовані.

Згідно ст.55 Закону України "Про Національний банк України", Національний банк України здійснює функції банківського регулювання і нагляду за діяльністю банків в межах та порядку, передбачених законодавством України. Відповідно ст.56 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для банків. На момент звернення Позивача до Банку (03.02.2015 року) з вимогою повернення суми вкладу, діяла Постанова НБУ № 758 "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово- кредитного та валютного ринків України" від 29.08.2014 р., відповідно до підпункту 9 пункту 5 даної Постанови, банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті через каси та банкомати в межах до 150 000 гривень на добу на одного клієнта.

Зазначена вимога поширюється на видачу (отримання) готівкових коштів як в межах України, так і за її межами, незалежно від кількості рахунків клієнта в одному банку. Згідно із підпунктом 13 пункту 6 Постанови, видача готівкових коштів у межах України за електронними платіжними засобами, що емітовані як резидентами, так і нерезидентами, здійснюється виключно в гривнях. При здійсненні такої операції використовується курс купівлі безготівкової іноземної валюти за гривню уповноваженого банку на час здійснення операції (без подання відповідної заяви клієнтом). В той же час, якщо клієнт бажає отримати готівкові кошти в іноземній валюті власного поточного ( в тому числі карткового), депозитного рахунків, уповноважений банк здійснює видачу готівкової іноземної валюти через касу банку за заявою на видачі готівки. Постанова набрала чинності з 03.12.2014 р. та діяла до 03.03.2015 р.

Аналогічні норми містить і постанова Правління Національного банку України від 04.03.2015 р. № 190 "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України", що діє з 04.03.2015 р. до 03.06.2015 р.

Станом на 01.04.2015 р. загальна сума за Депозитним договором склала 1 900 000.00 грн. (Довідка про стан рахунку додається). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність" державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у таких формах: адміністративне регулювання: встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків. Таким чином, дана Постанова була видана в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю, та була обов'язковою для виконання усіма банками, яким вона адресована.

Тобто, на період звернення Позивача до Банку, діяв вищенаведений нормативний акт Національного банку України, який як вже згадувалося, є обов'язковими для виконання Банками, а у разі невиконання, Комерційні банки можуть бути притягнуті до відповідного виду відповідальності.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.04.2015 р., відповідно до ст.ст. 69, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, було продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та оголошено перерву в судовому засіданні до 29.04.2015р.

29.04.2015р., через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_1 та кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_1 та кредит" заборгованості в розмірі 1 943 518,00 грн., з яких 1 900 000,00 грн. основна сума боргу та 43 518 грн. проценти річних.

Суд розглянувши подану заяву позивача про уточнення позовних вимог, виходячи з її змісту розцінює її як заву про збільшення розміру позовних вимог.

Передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи, що зменшення та збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству, не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, зокрема, не порушує процесуальні права відповідача, передбачені ст. 22 ГПК, а саме відповідачу було надано можливість надання заперечень щодо зміни позовних вимог та наведенні доводів у судовому засіданні, суд приймає вищевказані заяви позивача про збільшення та зменшення позовних вимог до розгляду і спір вирішується з їх урахуванням.

В даному судовому засіданні представником прокуратури підтримано заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

В даному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача в даному судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених вимог прокуратури та позивача.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників прокуратури, позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2009 між Відкритим акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» в особі заступника керуючого по корпоративному банкінгу Філією «Центральне регіональне управління» та державним підприємством «Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство» було укладеного договір № 1041/54 про банківський вклад (депозит).

Згідно договору, Клієнт надає Банку грошові кошти, у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а ОСОБА_1 виплачує проценти і повертає Вклад, і нараховані на нього проценти згідно з умовами цього договору.

Пунктом 3.1 договору визначено, що Вклад наданий Банку по 11.05.2009.

Згідно пункту 7.3, після закінчення строку вказаного в п. 3.1 договору, строк дії договору може бути продовжений шляхом укладення додаткової угоди.

Додатковими угодами строк дії договору від 24.04.2009 №1041/54 неодноразово продовжувався.

13.11.2014р. між сторонами укладено додаткову угоду №247 до договору про банківський строковий вклад від 24.04.2009 №1041/54, згідно якої, пункт 3.1 договору від 29.09.2009 викладено в такій редакції: «Вклад наданий банку по 31 березня 2015 року включно». Також, додатковою угодою визначено, що інші умови депозитного договору, не зазначені у цій додатковій угоді, залишаються без змін, і сторони підтверджують по них свої зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору від 24.04.2009 визначено, що Клієнт має право на дострокове повернення Вкладу або його частини, але не раніше ніж через 17 календарних днів з моменту зарахування коштів на депозитний рахунок або з дати останньої пролонгації цього договору. За умовами дотримання вищевказаної умови, дострокове повернення Вкладу або його частини здійснюється на підставі письмового попередження Клієнтом банку не пізніше ніж за 3 банківській дні до дати дострокового повернення.

Згідно платіжних доручень, упродовж грудня 2014 року ДП «Новоград- Волинський ДЛМГ» на виконання умов договору систематично вносило кошти на депозитний рахунок Банку.

03.02.2015р. ДП «Новоград-Волинський ДЛМГ» звернулося до Банку з вимогою про повернення вкладу згідно договору від 24.04.2009 в сумі 1 900 000,00 грн., у зв'язку з необхідністю виплати заробітної плати працівникам підприємства та погашення заборгованості перед кредиторами.

05.02.2015 позивач повторно письмово звернувся до Банку з вимогою про повернення коштів за договорами банківського вкладу.

Однак, в порушення умов укладеного договору та вимог чинного законодавства, відповідач вкладені ДП «Новоград-Волинське ДЛМГ» кошти згідно договору від 24.04.2009 в загальній сумі 1 900 000,00 грн. та нараховані проценти не повертає, на звернення підприємства, щодо необхідності повернення коштів не реагує.

За таких обставин прокуратура та позивач простять суд стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» (04050, м. Київ, Шевченківський район, вул. Артема, 60, код ЄДРПОУ - 09807856,) в особі філії «Центрального регіонального управління» публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» (01133, м. Київ, Печерський район, вул. Щорса, 31) на користь Державного підприємства «Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство» (11708, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Майстрів, вул. Шепетівська, 11, , р/р 9101 в філії «Центральне РУ «АТ «ОСОБА_1 і Кредит» МФО 300937) кошти за договором банківського вкладу в сумі 1 900 000,00 грн., 16% річних відповідно до умов договору в розмірі 36 647,00 грн. та 3% річних в розмірі 6 871,00 грн.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У ч. 1 та ч. 3 ст. 1058 Цивільного кодексу України вказується, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Приписами ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Приписами ст. 1060 Цивільного кодексу України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

При цьому, право клієнта звернутись до суду з вимогою про повернення банківських вкладів не може бути обмежено через відсутність його попереднього звернення до банку з такою вимогою, оскільки фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням ч. 2 ст. 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України, викладеній в рішенні від 09.07.2002р. №15-рп/2002.

Таким чином, зважаючи на наведені положення чинного законодавства та описані вище обставини справи, заявлена вимога про повернення банківського вкладу у розмірі 1 900 000,00 грн. є обґрунтованою.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що згідно з виписки по особовому рахунку позивача, станом на 27.04.2015р. Публічним акціонерним товариством "Банк "ОСОБА_1 та кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_1 та кредит" на рахунок Державного підприємства "Новоград - Волинське дослідне лісомисливське господарство" - № 9101 було перераховано 1 900 000,00 грн. з призначенням платежу повернення депозитного траншу ДП «Новоград-Волинське ДЛМГ» згідно Додатку № 247 від 13.11.2014р. до основного договору № 1041/54 від 24.04.2009р.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 статті 80 ГПК зокрема у таких випадках: припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань; спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання (п. 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 23.08.1994 р. № 02-5/612 "Про деякі питання практики застосування статей 80 та 81 Господарського процесуального Кодексу України").

Беручи до уваги наведене, зважаючи на те, що відповідач після звернення позивача до суду з даним позовом, сплатив позивачу заборгованість за договором про банківський строковий вклад (депозит) № 1041/54 від 24.04.2009р. в розмірі 1 900 000,00 грн., суд дійшов висновку про відсутність предмету спору у даній справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 1 900 000,00 грн. та про виникнення останнього з вини відповідача, у зв'язку з чим вважає за необхідне припинити провадження у даній справі на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України в частині стягнення основного боргу в розмірі 1 900 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 36 647,00 грн. нарахованих процентів річних.

Згідно з статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, за неналежне виконання грошових зобов'язань відповідачу нараховано 6871,00 грн. - 3% річних.

Перевіривши правильність нарахування позивачем 3% річних, суд приходить до висновку про їх обґрунтованість та задоволення.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються з огляду на їх необґрунтованість.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Витрати по оплаті судового збору покладається на відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. 49, п. 1-1 ч.1 ст. 80, ст.. ст.. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Новоград - Волинського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Державного підприємства "Новоград - Волинське дослідне лісомисливське господарство" задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» (04050, м. Київ, Шевченківський район, вул. Артема, 60, код ЄДРПОУ - 09807856) в особі філії «Центрального регіонального управління» публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» (01133, м. Київ, Печерський район, вул. Щорса, 31) на користь Державного підприємства «Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство» (11708, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Майстрів, вул. Шепетівська, 11, ) 36 647 (тридцять шість тисяч шістсот сорок сім) грн. 00 коп. нарахованих процентів річних, 3% річних в розмірі 6 871 (шість тисяч вісімсот сімдесят одну) грн. 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» (04050, м. Київ, Шевченківський район, вул. Артема, 60, код ЄДРПОУ - 09807856) в особі філії «Центрального регіонального управління» публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» (01133, м. Київ, Печерський район, вул. Щорса, 31) до Державного бюджету України судовий збір у сумі 38 870 (тридцять вісім тисяч вісімсот сімдесят) грн.. 36 коп. судового збору.

Провадження у справі № 910/3877/15-г в частині стягнення основного боргу в розмірі 1 900 000,00 грн. припинити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.05.2015р.

Суддя ОСОБА_5