ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2015 р. Справа № 918/324/15

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Щербині С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго"

до Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1

про стягнення заборгованості по оплаті за спожиту електричну енергію

за участю представників сторін:

від позивача - Мельник О.П., довіреність №99 від 31.12.2014р.;

від відповідача - не з'явився.

У судовому засіданні 07 травня 2015 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" (далі - ПАТ "Рівнеобленерго", позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, відповідач) про стягнення заборгованості по оплаті за спожиту електричну енергію в сумі 3 978 грн. 16 коп., заборгованості за перевищення споживання електричної енергії в сумі 1 954 грн. 55 коп., пені в сумі 542 грн. 84 коп., 3% річних в сумі 165 грн. 30 коп., інфляційних в сумі 1 624 грн. 82 коп..

Ухвалою суду від 03 квітня 2015 року позовну заяву №555/03 від 02.04.2015р. прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №918/324/15, розгляд якої призначено на 20 квітня 2015 року.

Ухвалою суду від 20 квітня 2015 року розгляд справи відкладено на 07 квітня 2015 року у зв'язку з неявкою відповідача.

Ухвалою суду від 22 квітня 2015 року виправлено описку в ухвалі від 20.04.2015р. замість слів: "Розгляд справи відкласти на "07 квітня 2015 року на 10:30 год." слід читати "Розгляд справи відкласти на "07 травня 2015 року на 10:30 год.".

07 травня 2015 року від представника позивача надійшло власне письмове підтвердження того, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору та банківська виписка по рахунку, на який надходять кошти від відповідача. Також надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи претензії про погашення заборгованості.

Крім того, 07 травня 2015 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення з приводу розрахунку пені.

Представник позивача в судовому засіданні 07 травня 2015 року підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та наполягала на задоволенні позову.

У судові засідання 20 квітня та 07 травня 2015 року відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника, витребуваних судом документів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Ухвали суду про порушення провадження у даній справі та про відкладення розгляду справи були надіслані відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а саме: 33014, м. Рівне, АДРЕСА_1 Проте вказані поштові відправлення були повернуті підприємством поштового зв'язку з відміткою: за закінченням терміну зберігання (а.с.43, 56, 59).

Отже, за змістом вищезазначеної норми відповідач завчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час судових засідань, крім того, останньому надавалося достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, письмових пояснень та додаткових документів.

Така сама правова позиція знайшла своє відображення в пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" яким роз'яснено, що за змістом цієї норми (статті 64 ГПК України), зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Не з'явлення відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на надання відзиву та направлення представника для участі в судові засідання, матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Рівнеобленерго" (далі - Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Споживач) було укладено договір №1-2/270044321 про постачання електричної енергії (далі Договір) (а.с. 7- 13).

Відповідно до п. 1. Договору Постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з дозволеною потужністю (згідно додатків №6), а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Точка продажу електричної енергії та дозволена потужність визначаються відповідно до додатку №6 "Акт від 04.10.2011р. розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" (а.с.17).

Відповідно до пунктів 2.2., 2.2.1. та 2.2.2. Договору Постачальник зобов'язується виконувати умови цього Договору. Постачати Споживачу електроенергію, як різновид товару: в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього Договору (додаток № 1 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу"); згідно з категорією струмоприймачів Споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком № 6 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін"; із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами; забезпечити отримання Споживачем електричної енергії на рівні дозволеної потужності (Додаток № 3 "Перелік об'єктів і точок Споживача" та Додаток 3.1 "Перелік об'єктів і точок обліку субспоживачів, що споживають електроенергію від споживача").

Згідно п. 2.3.3. Договору Споживач зобов'язався оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно умовами додатку № 4 "Порядок зняття засобів обліку електричної енергії та розрахунків".

Відповідно до п. 2 Додатку №4 до Договору покази засобів обліку відповідно до Переліку об'єктів і точок комерційного обліку споживача фіксується Споживачем 06 числа кожного місяця та вибірково контролюються (знімаються) Постачальником. Після зняття показів засобів обліку Споживач оформляє Звіт про використану електроенергію, який складається у 2-х примірниках, по одному для кожної сторони та надає Постачальнику нарочним. Не пізніше наступного робочого дня після зняття показів і одночасно отримує рахунок за фактично спожиту електроенергію. У разі неможливості отримання Постачальником даних про використану електричну енергію в зазначений термін (незалежно від причин), визначення обсягу спожитої електричної енергії здійснюється самостійно Постачальником за середньодобовим обсягом споживання за попередній розрахунковий період. У разі наявності зафіксованих Постачальником показників засобів обліку споживачеві виписується рахунок у відповідності до таких показників (а.с. 16).

У відповідності до п. 8.1. Договору оплата електричної енергії та інших платежів здійснюється Споживачем самостійно шляхом перерахування коштів на відповідні розрахункові рахунки Постачальника в терміни, визначені додатком №4 "Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії та розрахунків".

Плановий платіж вноситься Споживачем самостійно, без надання Постачальником окремого рахунку щомісячно до 15-го числа (п. 4 додатку №4 до Договору).

Договір та додатки підписано уповноваженими представниками та скріплено відбитками печаток сторін.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу активну електроенергію відповідно до умов договору, проте відповідач - своєчасно та в повному обсязі не оплатив використану електроенергію.

У зв'язку із неналежним виконанням Відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо оплати активної спожитої електроенергії утворилася заборгованість за період з 26.02.2013р. по 20.06.2013р. в розмірі 3 978 грн. 16 коп..

Для оплати вартості активної електроенергії 28.04.2014р. позивачем було виставлено відповідачу рахунки за лютий, квітень, червень 2013 року (а. с. 18, 21, 24). Однак ФОП ОСОБА_1 оплату рахунків не здійснив.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Враховуючи те, що наявність у відповідача заборгованості за спожиту активну електроенергію підтверджується зібраними у справі доказами та не спростована відповідачем, позовні вимоги про стягнення 3 978 грн. 16 коп. боргу судом визнаються обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення заборгованості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії в сумі 1 954 грн. 55 коп..

Постачальник має право вимагати відшкодування збитків завданих Постачальнику внаслідок порушення Споживачем умов цього Договору (п. 3.1.4. Договору).

Пунктом 3.2.1. Договору передбачено, що Споживач має право на зміну (коригування) договірних величин споживання електричної енергії у випадку, визначеному розділу 5 цього Договору.

За перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього Договору, Споживач сплачує Постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним споживанням 50 000 кВт/год. і більше (пункт 4.2.2. Договору).

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що для визначення договірних величин споживання енергії та потужності на наступний рік Споживач не пізніше 01 листопада поточного року надає Постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії.

У разі ненадання Споживачем зазначених відомостей у встановлений термін розмір очікуваного споживання електричної енергії (потужності) на наступний рік установлюється Постачальником на рівні відповідних періодів поточного року.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір очікуваного споживання електричної енергії на 2012 рік встановлено в кількості 800 кВт (а.с.30). На 2013 рік розмір очікуваного споживання електричної енергії Споживачем не надавався.

Крім того, як зазначено позивачем та підтверджено матеріалами справи, під час обстеження приладів обліку на об'єкті споживача постачальником було зафіксовано, що на об'єкті відповідача споживалась електрична енергія у лютому, квітні в кількості 1 671 кВт.

Пунктом 10.2. Правил користування електричною енергією, передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електроенергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» та пунктом 11 Порядку постачання електричної енергії споживачам передбачена відповідальність споживача за перевищення договірних величин електроспоживання у розмірі двократної вартості різниці між фактично спожитою та скоригованою договірною величиною до рівня фактично оплаченої.

Згідно Правил, договірна величина споживання електричної енергії - це узгоджений в договорі між постачальником електричної енергії і споживачем обсяг електричної енергії, який може бути спожитий споживачем за відповідний розрахунковий період. Гранична величина обсягу споживання - обсяг споживання електричної енергії, який визначається для споживачів постачальником електричної енергії за регульованим тарифом відповідно до порядку, встановленого чинними нормативно-правовими актами.

Відповідно зі статтями 26, 27 Закону України «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією, у випадку перевищення договірних величин споживання електричної енергії, споживач сплачує повну вартість усієї спожитої електроенергії на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, а також двократну вартість різниці між фактично спожитою і договірною величиною електричної енергії.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 1 954 грн. 55 коп. за перевищення договірних величин є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, пунктом 4.2.1. Договору сторони передбачили, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3., 2.3.4. Договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує пеню в розмірі 0,05% за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

На підставі зазначеного пункту Договору, враховуючи, що відповідач припустився прострочення внесення платежів, позивачем з урахуванням положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", нараховано пеню за період з 28.04.2014р. (дата відправлення рахунків) по 27.10.2014р., розмір якої складає 542 грн. 84 коп. (розрахунок а.с. 34).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частинами 2, 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання., штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно ст. 549 ЦК України, - є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок пені є арифметично вірним, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача 542 грн. 84 коп. пені обґрунтовані, стверджується матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати в розмірі 1 624 грн. 82 коп. та 3% річних в розмірі 165 грн. 30 коп. (з 28.04.2014р. по 01.04.2015р.) (розрахунки а.с. 35-36).

В свою чергу, суд погоджується з вірністю зроблених позивачем розрахунків інфляційних та 3 % річних, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 624 грн. 82 коп. інфляційних та 165 грн. 30 коп. 3% річних обґрунтовані, стверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням положень вказаних норм законодавства, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ "Рівнеобленерго" до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за спожиту електричну енергію в сумі 3 978 грн. 16 коп., заборгованості за перевищення споживання електричної енергії в сумі 1 954 грн. 55 коп., пені в сумі 542 грн. 84 коп., 3% річних в сумі 165 грн. 30 коп., інфляційних в сумі 1 624 грн. 82 коп. є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 1 827 грн..

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 (33014, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (33013, м. Рівне, вул. Кн. Володимира, 71, ) заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 3 978 (три тисячі дев'ятсот сімдесят вісім) грн. 16 коп., заборгованість за перевищення споживання електроенергії в сумі 1 954 (одну тисячу дев'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 55 коп., пеню в сумі 542 (п'ятсот сорок дві) грн. 84 коп., 3% річних в сумі 165 (сто шістдесят п'ять) грн. 30 коп., інфляційних в сумі 1 624 (одну тисячу шістсот двадцять чотири) грн. 82 коп..

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 12 травня 2015 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1- до справи;

2- позивачу рекомендованим (33013, м. Рівне, вул. Князя Володимира, 71);

3- відповідачу рекомендованим (33014, АДРЕСА_1).