ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2015 р. Справа№ 914/671/15

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», м. Київ,

до відповідача: Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, м. Львів,

про: відшкодування шкоди в сумі 18 333,59 грн.

Суддя М.Синчук

при секретарі О. Гринчишин

За участю представників:

позивача: не з'явився,

відповідача: Кузів О М. - довіреність №34-вих-125 від 29.01.15р.

Представнику відповідача роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про відшкодування шкоди в сумі 18 333,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №28-0199-11-1987 від 14.06.2011 р., внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, згідно постанови Сихівського районного суду м. Львова № 1319/1209/2012 від 13.02.2012 р. дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення головним спеціалістом Водопровідного - каналізаційного господарства Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради вимог правил ДСТУ 3587-97, позивач просить стягнути з останнього шкоду в порядку регресу у розмірі 18 333,59 грн.

Ухвалою від 03.03.2015р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 23.03.2015р. Ухвалою суду від 23.03.2015р. розгляд справи відкладено на 06.04.2015р. Ухвалою суду від 06.04.2015р. розгляд справи відкладено на 20.04.2015р. Ухвалою суду від 20.04.2015р. розгляд справи відкладено на 27.04.2015р. Ухвалою суду від 27.04.2015р. розгляд справи відкладено на 29.04.2015р. Рух справи відображений у відповідних ухвалах суду.

В судове засідання 29.04.2015р. представник позивача не з'явився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, вимог ухвали суду від 20.04.2015р. не виконав.

В судове засідання 29.04.2015р. представник відповідача з'явився, просить заяву про застосування позовної давності задоволити, у позові - відмовити.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки про місце, час та дату розгляду справи останній повідомлений належно, проте не скористався правами передбаченими діючим господарським процесуальним законодавством, а також в матеріалах справи достатньо необхідних господарському суду документів для прийняття обґрунтованого та правомірного рішення.

Згідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

14 червня 2011 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» - позивачем та Марець Петром Богдановичем (Страхувальником) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-11-1987 (далі - Договір), предметом якого є страхування транспортного засобу «Volkswagen Polo Sedan», д.р.н. ВС 6113 СК.

13.01.2012 р. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась в місті Львові на вул. Гн. Хоткевича, 34 автомобіль марки «Volkswagen Polo Sedan», д.р.н. ВС 6113 СК отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою відділення ДАІ Львівського міського УДАІ ГУМВС України у Львівській області від 16.01.2012 р. (а.с.12)

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок невжиття головним спеціалістом Водопровідного - каналізаційного господарства Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради Матківським І.П. заходів щодо своєчасного усунення ожеледиці, порушивши вимоги ДСТУ 3587-97, та ст. 9 ЗУ «Про дорожній рух» та вчинивши правопорушення передбачене ч. 4 ст. 140 КУпАП, що встановлено постановою Сихівського районного суду м. Львова від 13.02.2012 р. в справі №1319/1209/2012. (а.с.15)

Відповідно до ч.4 ст. 35 ГПК України, вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Частина 4 ст. 140 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на автомобільних дорогах і вулицях місць провадження робіт, які зокрема спричинили створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Матківського І.П. було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.4ст.140 КУпАП, однак звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.4ст.140 КУпАП та обмежено усним зауваженням.

Таким чином, в силу положень ст. 1172 ЦК України відповідальність за шкоду заподіяну Матківським І. П., при виконанні (невиконанні) ним своїх службових обов'язків головного спеціаліста Водопровідного - каналізаційного господарства Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради має нести Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради.

16.01.2012р. до позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та сплату страхового відшкодування. (а.с.156)

20.01.2012р. позивачем на підставі рахунку № А000010613 від 18.01.2012р., рахунку № А000010614 від 18.01.2012р. та Ремонтної калькуляції № ЗСКА - 1190 від 20.01.2012р. було складено страховий акт №ЗСКА - 1190 та розрахунок суми страхового відшкодування на суму 18 333,59 грн. (а.с.29)

Платіжним дорученням №715 від 26.01.2012р. позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування на суму 18 333, 59 грн. (а.с.27)

16.04.2014р. позивач направив на адресу Львівської міської ради Заяву про виплату страхового відшкодування № 7328/982УСГ (а.с.28)

Відповідач листом №34-903 від 21.05.2014р. повідомив про відсутність вини Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради у вчиненні ДТП, яке відбулося 13.01.2012р. в місті Львові на вул. Гн. Хоткевича, 34 за участю автомобіля марки «Volkswagen Polo Sedan», д.р.н. ВС 6113 СК, а відтак підстав для виплати страхового відшкодування в порядку регресу у позивача немає. (а.с.30)

Вищезнаведене стало підставою для звернення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про відшкодування шкоди в сумі 18 333,59 грн. (в порядку регресу) до господарського суду.

В судових засіданнях представник відповідача, зазначив, що чергування та виконання робіт по зимовому прибиранню вул. Гн. Хоткевича 13-14 січня 2012р. здійснювала підрядна організація - ПП «Паркбуд» з якою відповідач уклав договір підряду №14-ВТ/11 від 04.01.2011 р. (з врахуванням додаткових договорів від 30.12.2011 р., від 03.01.2012 р.). Однак, вказав, що вина відповідача у вчиненні ДТП відсутня.

06.04.2015 р. відповідач подав до суду клопотання про застосування строку позовної давності до позовної вимоги про стягнення страхового відшкодування та відмовити в задоволенні позову.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Крім того, відповідно до пункту 22.1. ст. 22 та ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

З Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-11-1987 (далі - Договір) вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen Polo Sedan», д.р.н. ВС 6113 СК, який зазнав механічних пошкоджень внаслідок ДТП, застрахований у позивача.

Строк дії Договору з 18.06.2011 по 17.06.2015. При цьому, згідно умов добровільного страхування наземних транспортних засобів (КАСКО) страхова сума становить 136 751,11 грн.

Як встановлено судом, до Страховика (позивача) перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з положеннями ст.9 Закону України "Про дорожній рух" до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів.

Частиною 1 статті 21 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що автомобільна дорога, вулиця являє собою частину території, в тому числі в населеному пункті, призначену для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розміщеними на ній спорудами.

Згідно з пп. 1, 4 ст. 21 Закону України "Про автомобільні дороги" органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; відшкодовують збитки користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 24 закону "Про дорожній рух" власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться в їх віданні.

Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів, керівні працівники дорожньо-експлуатаційних організацій несуть відповідальність, в тому числі і кримінальну, якщо дорожньо-транспортна подія сталася з їхньої вини (ч. 5 ст. 24 закону "Про дорожній рух" із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.07.12 № 5081-VI).

Тобто, відповідно до вимог Закону за спричинену шкоду внаслідок ДТП має нести цивільну відповідальність власник доріг, або уповноважений ним орган.

Відповідно до вимог ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Закону України "Про автомобільні дороги" дороги населених пунктів, перебувають у віданні органів місцевого самоврядування та є комунальною власністю територіальної громади, яка наділена правами щодо управління таким майном.

Згідно з ч. 1 ст. 10 "Про місцеве самоврядування в Україні" органами місцевого самоврядування є сільські, селищні, міські ради.

Відповідно до Положення про Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 06.01.12 № 7, районна адміністрація є лише виконавчим органом органу місцевого самоврядування - Львівської міської ради, підзвітна та підконтрольна їй. Відповідно до п. 6.1. Положення, фінансове забезпечення районної адміністрації здійснюється за рахунок коштів міського бюджету.

Відповідно до рішення Львівської міської ради № 304 від 18.09.02 "Про передачу об'єктів зовнішнього благоустрою на баланс районних адміністрацій" відділи комунального господарства районних адміністрацій, які на цей час були наділені статусом юридичних осіб, прийняли на баланс вулично-шляхове господарство, штучні споруди та всі об'єкти благоустрою, які розташовані у межах червоних ліній.

Згідно статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Як вбачається з постанови Сихівського районного суду м. Львова від 13.02.2012 р. в справі №1319/1209/2012, вина головного спеціаліста Водопровідного - каналізаційного господарства Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради Матківського І. П., встановлена у судовому порядку. Зокрема зазначено, що вчинення Матківським І. П. адміністративного правопорушення стверджується письмовими визнавальними поясненнями порушника, в яких зазначено, що у зв'язку з раптовим випаданням снігу та різким зниженням температури снігоочисна та посипальна техніка несвоєчасно усунула вищенаведені недоліки.

Таким чином, в силу положень ст. 1172 ЦК України відповідальність за шкоду заподіяну Матківським І. П., при виконанні (невиконанні) ним своїх службових обов'язків головного спеціаліста Водопровідного - каналізаційного господарства Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради має нести Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради.

Платіжним дорученням №715 від 26.01.2012р. позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування на суму 18 333, 59 грн. (а.с.27)

16.04.2014р. позивач направив на адресу Львівської міської ради Заяву про виплату страхового відшкодування № 7328/982УСГ (а.с.28)

В судових засіданнях представник відповідача, зазначив, що чергування та виконання робіт по зимовому прибиранню вул. Гн. Хоткевича 13-14 січня 2012р. здійснювала підрядна організація - ПП «Паркбуд» з якою відповідач уклав договір підряду №14-ВТ/11 від 04.01.2011 р. (з рахуванням додаткових договорів від 30.12.2011 р., від 03.01.2012 р.). Однак, вказав, що вина відповідача у вчиненні ДТП відсутня.

06.04.2015 р. відповідач подав до суду клопотання про застосування строку позовної давності до позовної вимоги про стягнення страхового відшкодування та відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 6 статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

За таких обставин, саме з моменту виконання позивачем свого зобов'язання за договором добровільного страхування у нього виникає право подати регресний позов до суду (правова позиція, що викладена в постанові Судової палати у господарський справах Верховного суду України № 58/168 від 27.03.2012 р. та в постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України №6-112цс13 від 25.12.2013 р.).

Як встановлено вище, позивач своє зобов'язання за Договором в повному обсязі виконав 26.01.2012 р.

При цьому, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу (ст. 260 ЦК України).

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, перебіг строку позовної давності в даному випадку розпочався 26.01.2012 р. та закінчився 26.01.2015 р.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до місцевого господарського суду з позовною заявою 25.02.2015 р. (згідно відбитку поштового штемпелю), тобто з пропущенням встановленого чинним законодавством трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності (п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013).

Позивачем заяви про відновлення пропущеного строку позовної давності подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Під час розгляду справи відповідачем подано клопотання про застосування позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013).

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що позивач звернувся за захистом свого порушеного права з пропущенням без поважних причин строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності.

Судові витрати в сулу ст. 49 ГПК України слід залишити за позивачем.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 34, 34, 44, 49, 57, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У позові відмовити повністю.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05.05.2015 р.

Суддя Синчук М.М.