ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.05.15р. Справа № 904/2389/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Заозерне, Каховський район, Херсонська область

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікан Дніпро", м. Дніпропетровськ

про стягнення 61 843,98 грн.

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, підприємець, витяг № 697065 від 15.03.15р.

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: Коваленко С.О., директор, витяг б/н від 25.03.15р.

Суть спору:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення солідарно з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач-1) та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікан Дніпро" (далі - відповідач-2) 61 843,98 грн., з яких: 39 875,20 грн. - боргу, 11 167,57 грн. - інфляційних, 1 250,83 грн. - 3 % річних, 9 550,38 грн. - пені та витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 своїх грошових зобов'язань щодо оплати поставленого товару по договору поставки № А2/199 від 01.03.2013 р., виконання якого забезпечено порукою за договором від 15.05.2014 р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2015 р. по справі № 904/2389/15 порушено провадження та розгляд справи призначено до розгляду у судовому засіданні на 14.04.2015 р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2015 р. розгляд справи відкладений на 05.05.2015 р.

Представник позивача у судовому засіданні 05.05.2015 р. підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача-1 у судові засідання не з'явився, вимог суду, викладених в ухвалах про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи не виконав, письмовий відзив на позов не надав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2015 р. та від 14.04.2015 р. були надіслані на адресу відповідача, що зазначена у Спеціальному витязі з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на яку насамперед і було направлено кореспонденцію господарського суду. Згідно з довідкою поштової установи поштові відправлення на адресу відповідача повернуті до суду з позначкою: "за закінченням терміну зберігання".

У п. 4 інформаційного листа ВГСУ від 02.06.2006р. № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" зазначається, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

За таких обставин, господарський суд вважає, що відповідач-1 не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні.

Згідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача-2 у судових засідання проти позовних вимог заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 05.05.2015 р. оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2013 року між позивачем (постачальник) та відповідачем-1 (покупець) укладений Договір поставки № А2/199 (далі - Договір поставки), предметом даного Договору є довготермінове співробітництво сторін по постачанню постачальником покупцю продуктів харчування, продовольчої сировини та супутніх товарів, надалі іменованих товар (п. 1.1. Договору поставки).

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. Договору поставки постачальник зобов'язується передавати у власність покупцеві товар в кількості та на суму згідно накладних, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати товар. Асортимент, кількість, ціна та сума обумовлюються при поставці кожної партії товару і вважаються узгодженим при наявності на видаткових накладних підписів сторін, печатки або виданою покупцем довіреністю. Накладні є документом, який змінює специфікацію та протокол узгодження цін в якості невід'ємної частини Договору.

Розрахунки за поставлений товар здійснюються покупцем за кожну партію в безготівковому чи готівковому порядку по факту поставки або по мірі його реалізації, але не більше 21 календарних днів з дня отримання його покупцем (п. 3.1. Договору).

На виконання умов Договору поставки позивач здійснив поставку товару відповідачу-1 на суму 39 875,20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: № 7 від 08.01.2014 р. на суму 15 040,50 грн.; № 186 від 28.01.2014 р. на суму 8056,00 грн.; № 394 від 18.02.2014 р. на суму 16 778,70 грн. (а.с. 20-22), яку відповідач-1 прийняв, але не оплатив.

Таким чином, відповідач-1 свої зобов'язання за Договором поставки в частині оплати за товар не виконав, внаслідок чого у нього утворився основний борг перед позивачем який склав 39 875,20 грн., що і є причиною виникнення спору.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Основні засади господарювання в Україні визначає Господарський кодекс України (надалі по тексту ГК України), який регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (ст. 1 ГК України).

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 п. 1 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

На момент розгляду справи борг відповідача-1 складає 39 875,20 грн., докази погашення якого в матеріалах справи відсутні.

В забезпечення належного виконання зобов'язань відповідача-1 за Договором поставки № А2/199 від 01.03.2013 р. між позивачем та відповідачем-2 укладено Договір поруки від 15.05.2014 р. (далі - Договір поруки), де позивач виступає кредитором, а відповідач-2 - поручителем.

Відповідно до п. 1. Договору поруки поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (надалі - боржник) усіх зобов'язань останньої за Договором поставки № А2/199 від 01.03.2013 р., укладеним між кредитором та боржником, а також за усіма його невід'ємними частинами. Поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником зобов'язань за договором поставки № А2/199 від 01.03.2013 року, як існуючих на момент укладення Договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому.

Згідно до вимог п. 2.1.1. Договору поруки кредитор має право у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за Договором поставки № А2/199 від 01.03.2013 р. протягом 30 календарних днів з дня невиконання пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов'язковими для виконання протягом 5 робочих днів з моменту отримання поручителем від кредитора письмового повідомлення про невиконання боржником зобов'язань за Договором поставки № А2/199 від 01.03.2013 року.

Пунктом 3.1. Договору поруки передбачено, що поручитель відповідає за зобов'язаннями згідно з Договором поставки № А2/199 від 01.03.2013 року перед Кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів річних, неустойки, відшкодування збитків тощо.

Згідно п. 3.2. Договору поруки відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 1 000,00 грн.

В силу вимог п. 3.3. Договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Цей договір наступає в силу з моменту його підписання сторонами (уповноваженими представниками сторін) та діє до 31 грудня 2014 року (п. 4.1. Договору поруки)

В силу вимог ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 5, статті 559 Цивільного кодексу України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Таким чином, з урахуванням положень п. 4.1. Договору поруки у позовних вимог до відповідача-2 відмовлено, у зв'язку за безпідставністю.

Водночас, порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За вимогами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Відповідно до статті 549 названого Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 4.2. Договору у разі затримки строку платежу, вказаного в п. 3.1. даного Договору, покупець зобов'язаний за кожний день прострочення сплати постачальнику пеню в подвійному розмірі облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за весь період прострочення, що не звільняє покупця від сплати основного боргу та належного виконання взятих на себе зобов'язань.

На підставі п. 4.2. Договору поставки позивачем нарахована відповідачу-1 пеня у загальному розмірі 9 550,38 грн. Перевіривши здійснені позивачем нарахування розміру пені, суд визнає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити борг з урахуванням індексу інфляції, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Перевіривши розрахунки інфляційних в загальному розмірі 11 167,57 грн. та 3 % річних у загальному розмірі 1 250,83 грн., суд вважає їх таким, що підлягають задоволенню.

В силу вимог ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене та з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню: з відповідача-1 суму 38 875,20 грн. - боргу, 11 167,57 грн. - інфляційних, 1 250,83 грн. - 3 % річних, 9 550,38 грн. - пені та в решті позовних вимог до відповідача-2, відмовлено.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у справі покладаються на відповідача-1.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49087, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_2) 39 875,20 грн. (тридцять дев'ять тисяч вісімсот сімдесят п'ять грн. 20 коп.) - боргу, 11 167,57 грн. (одинадцять тисяч сто шістдесят сім грн. 57 коп.) - інфляційних, 1 250,83 грн. (одна тисяча двісті п'ятдесят грн. 83 коп.) - 3 % річних, 9 550,38 грн. (дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят грн. 38 коп.) - пені, 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) - судового збору, про що видати наказ.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя І.А. Рудовська

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК

України "06 " травня 2015 р.