ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2015 р. Справа № 922/35/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників:

позивача - Фоменко Н.Ю. (довіреність б/н від 03.02.2015 року);

відповідача - Філатова В.К. (довіреність №199 від 02.03.2015 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№1995Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 05.03.2015р. у справі №922/35/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Стіл", смт. Безлюдівка, Харківська область;

до Приватного акціонерного товариства "Харківський Електротехнічний Завод "Трансзв'язок", м. Харків;

про стягнення 136112,40 грн.

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "Інвест-Стіл" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до ПрАТ "Трансзв'язок" стягнення 117606,23 грн. заборгованості, 9589,03 грн. пені, 1291,75 грн. 3% річних та 7652,39 грн. індексу інфляції за договором поставки № 07/1 від 14 січня 2013 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.02.2015р. задоволено клопотання позивача про уточнення номеру та дати договору поставки та ухвалено вважати « договір поставки №07/1 від 14 січня 2013 року» замість «договір поставки №1 від 14 січня 2014 року».

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.03.2015р. у справі №922/35/15 (суддя Хотенець П.В.) в позові відмовлено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Харківський Електротехнічний Завод "Трансзв"язок" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Стіл" 62606,23 грн. заборгованості, 9589,03 грн. пені, 1291,75 грн. 3% річних, 7652,39 грн. індексу інфляції за договором поставки № 07/1 від 14 січня 2013 року та 1622,78 грн. судового збору. Видано наказ.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення господарського суду Харківської області 05.03.2015р. у справі №922/35/15 та прийняти нове рішення, яким змінити рішення господарського суду Харківської області 05.03.2015р. у справі №922/35/15, виклавши його в наступній редакції: "Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський Електротехнічний Завод "Трансзв"язок" (61099, м. Харків, вул. Достоєвського, 16, розрахунковий рахунок 91 в АБ "Експрес банк", МФО 350716, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Стіл" (62489, Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, вул. Кооперативна, 19, кв. 10, розрахунковий рахунок 3400 в ПАТ "Актабанк", МФО 307394, ) суму заборгованості у розмірі 117606,23 грн., пеню в розмірі 9589,03 грн., 3% річних у розмірі 1291,75 грн., індекс інфляції у розмірі 7652,39 грн., всього 136112,40 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача 2722,24 грн. витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.04.2015 року апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 20.04.2015 року.

15.04.2015 року представник позивача надав до канцелярії суду додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх.№6132).

Ухвалою суду від 20.04.2015 року клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 06.05.2015 року.

05.05.2015 року від відповідачем надано заперечення на апеляційну скаргу (вх.№7157), в яких зазначає, що не погоджується з апеляційною скаргою та вважає її безпідставною.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

14 січня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвест-Стіл" (позивачем, продавцем) та Приватним акціонерним товариством "Харківський Електротехнічний Завод "Трансзв'язок" (відповідачем, покупцем) було укладено договір поставки №07/1.

Відповідно до пункту 1.1 договору поставки №07/1 продавець зобов'язався передати товар у власність, а покупець зобов'язався прийняти товар та сплатити його вартість у строки, передбачені пунктом 4.2 договору.

Згідно пункту 4.2. договору поставки від 14 січня 2013 року оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок через 20 днів після поставки партії товару на склад покупця.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвест-Стіл" виконало зобов'язання за договором поставки № 07/1, поставило відповідачу належним чином товар, що підтверджується видатковими накладними №ВН-041 від 10 липня 2014 року (а.с.10), №ВН-042 від 10 липня 2014 року (а.с.10), №ВН-077 від 22 жовтня 2014 року (а.с.12), а Приватне акціонерне товариство "Харківський електоротехнічний Завод "Трансзв'язок" прийняло товар на загальну суму 128952,44 грн., але сплатило його вартість частково в розмірі 11346,21 грн., у зв'язку з чим утворилась заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 117606,23 грн., що стало підставою для звернення ТОВ "Інвест-Стіл" з позовом до господарського суду.

Приймаючи оскаржуване рішення про часткову відмову в позові, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем зобов'язань в частині оплати поставленого позивачем товару на суму 62606,23 грн., а оскільки відповідачем частково погашено заборгованість на суму 55000,00 грн., то в цій частині слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 01 березня 2015 року заборгованість Приватного акціонерного товариства "Харківський Електротехнічний Завод "Трансзв'язок" перед позивачем частково погашена, що підтверджується копіями платіжних доручень: №1129 від 29 вересня 2014 року, №1182 від 08 жовтня 2014 року, №1220 від 21 жовтня 2014 року, №1319 від 10 листопада 2014 року, № 1339 від 12 листопада 2014 року на суму у розмірі 55000,00 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати за поставлений товар та діючого законодавства, тому визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в сумі 62606,23 грн., а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 55000,00 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно пункту 6.3 договору поставки від 14 січня 2013 року, у випадку невиконання або неналежного виконання грошових зобов'язань по сплаті за поставлений товар за діючим договором та представленими накладними покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє на період, за який стягується пеня за кожен день прострочення зобов'язання.

Відповідно п. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 9589,03 грн. пені, інфляційних втрат в сумі 7652,39 грн. та 3% річних в сумі 1291,75 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Отже, дослідивши всі належні докази, які мають відношення до даного спору, з урахуванням приписів ст.ст. 4-3, 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом законно та обґрунтовано прийнято рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 62606,23 грн.; 9589,03 грн. пені, інфляційних втрат в сумі 7652,39 грн. та 3% річних в сумі 1291,75 грн., враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем товару та його отримання відповідачем, останній не надав доказів належного виконання взятих на себе зобов'язань щодо повної оплати поставленого товару, або інших обґрунтованих заперечень проти позовних вимог.

Твердження позивача в апеляційній скарзі та в судовому засіданні, що надані відповідачем до матеріалів справи платіжні доручення, не є належним доказом оплати за договором, колегія суддів вважає необґрунтованими. В той же час, представником позивача не заперечується факт, що підприємством отримано вказані грошові кошти, однак не за спірним договором, а в рамках інших позадоговірних відносин позивача з відповідачем. Разом з тим, доказів на підтвердження посилання представника позивача щодо існування інших правовідносин з поставки відповідачу аналогічної продукції, ним не надано.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 05.03.2015р. у справі №922/35/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 32-33, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Стіл" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 05.03.2015р. у справі №922/35/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 07.05.2015 року.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.