ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13 травня 2015 р. Справа № 903/1062/14
Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання - Шевчук Світлана Анатоліївна

За участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: Самолюк В.В. (представник за дов. № б/н від 20.10.2014 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні господарського суду Волинської області справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО" до товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕХНІКА" про стягнення 95 969,15 грн.

В судовому засіданні 13.05.2015 р. у відповідності до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО" звернулося в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕХНІКА" про стягнення 105 185,10 грн.

Позов мотивує тим, що 31.03.2014 р. між сторонами укладений договір поставки №31 та специфікація від 21.05.2014 р. до даного договору, відповідно до якої позивач передає, а відповідач приймає та сплачує сою у кількості 70 тонн. Загальна вартість специфікації складає 455 700,00 грн.

Відповідно до видаткової накладної та довіреності №18 від 21.05.2014 р. позивач передав відповідачу сою в кількості 70,680 тонн, по ціні 6 510,00 грн. за одну тонну.

Відповідач не належно виконав умови договору, а саме прострочив виконання зобов'язань по оплаті поставленого товару, в зв'язку із чим відповідачу були нараховані штрафні санкції.

Беручи до уваги викладене, товариство з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО" просило суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕХНІКА" 105 185,10 грн. з них: 91 140,00 грн. штрафу, 1 273,06 грн. - 3% річних, 8 170,77 грн. втрат від інфляції та 4 601,27 грн. моральної шкоди.

Ухвалою господарського суду від 29.10.2014 р. за вказаним позовом було порушено провадження у справі, призначено розгляд останньої в судовому засіданні.

17.12.2014 р. ухвалою суду було справу зупинено до вирішення справи № 910/26027/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕХНІКА" до товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО" про визнання недійсним додатків до договору поставки.

06.05.2015 р. ухвалою суду було поновлено провадження у справі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча позивач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. На адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

В судовому засіданні розглядались пояснення подані позивачем 19.12.2014 р. (а.с.139-2) в яких позивач просить суд стягнути з відповідача 95 969,15 грн. з них: 91 140,00 грн. штрафу, 227,88 грн. 3% річних, 4 601,27 грн. моральної шкоди.

Суд розцінив поданні пояснення як зменшення розміру позовних вимог, а тому має місце нова ціна позову, а саме 95 969,15 грн. з них: 91 140,00 грн. штрафу, 227,88 грн. 3% річних, 4 601,27 грн. моральної шкоди.

Також в даних поясненнях позивач відмовляється у стягненні інфляційних втрат, які були нараховані помилково. Згідно п. 4 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Відповідно до п. 1-1 80 ГПК України, суд припиняє провадження, якщо відсутній предмет спору. Отже в частинні стягнення на суму 8 170,77 грн. інфляційних втрат припинити.

Представник відповідача в судовому засіданні подав клопотання в якому просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, а саме штраф до 10 000,00 грн.

Явка сторін обов'язковою не визнавалась. Суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні за відсутністю представника позивача, за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений ст. 69 ГПК України строк вирішення спору.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи 31.03.2014 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "УТФ Зерно" та товариством з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" укладений договір поставки №31 (а.с.9-11).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно договору п. 1.1. постачальник передає, а покупець приймає та сплачує, на умовах, що вказуються у специфікаціях (додатках) до даного договору, сільськогосподарську продукцію.

21.05.2014 р. між тими ж сторонами укладено специфікацію (а.с.13).

Відповідач зазначав, що специфікація до договору від 21.05.2014 р. підписана Сікірінським В.М., який є заступником директора з економіки та фінансів, а в статуті відповідача відсутні дані про те, що особа може без довіреності діяти в інтересах товариства. У зв'язку з чим було подано позовну заяву до господарського суду м. Києва про визнання недійсними додатків до договору поставки, серед яких і специфікація до договору від 21.05.2014 р.

Господарським судом м. Києва про визнання недійсними додатків до договору поставки, серед яких і специфікація до договору від 21.05.2014 р. у позові було відмовлено. Таку ж позицію підтримав апеляційний господарський суд м. Києва (а.с.145-150, 154-157).

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вищезазначеної специфікації сторони погодили: поставка сої товарної в кількості 70,000 тонн загальною вартістю 455 700.00грн., оплата за товар проводиться на протязі двох банківських днів, згідно рахунку-фактури, накладної та податкової накладної на прийняту партію товару у складі покупця.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу сою товарну, що підтверджується накладною № 18 від 21.05.2014 р. та товарно-транспортними накладними № 22 від 21.05.2014 р., №23 від 21.05.2014 р. в кількості 70,680 тонн на загальну вартість 460 126,80 грн., факт отримання товару підтверджується довіреністю на отримання товару № 705 від 22.05.2014 р. (а.с.14-17).

21.05.2014 р. позивачем виписано рахунок-фактуру №21 на суму 460 126,80 грн. (а.с. 14). Відповідач отримання товару та рахунку-фактури не заперечує.

Відповідно до п. 4.2., 4.3. договору передплата за даним договором, здійснюється покупцем на умовах та строках, вказаних у специфікаціях до даного договору, підписаних сторонами. Платіж за даним договором вважається здійсненим належним чином у дату відправлення покупцем коштів на банківський рахунок, що визначений у даному договорі.

Згідно п.5 специфікації (яка належним чином підписана сторонами) оплата за товар проводиться покупцем, на протязі двох банківських днів, згідно рахунку фактури, накладної та податкової накладної на прийняту партію товару.

Відповідач отриманий товар мав оплатити до 23.05.2014 р. проте оплатив з порушенням строків, встановлених договором поставки №31 від 31.03.2014 року та специфікацією до договору від 21.05.2014 року, а саме: 26.05.2014 р. на загальну суму 96 907,60 грн. (а.с.29), 02.06.2014 р. на загальну суму 20 055,20 грн., 03.06.2014р. на загальну суму 143 164.00 грн., 04.06.2014 р. на загальну суму 150 000,00 грн. (а.с.31), 05.06.2014 р. на загальну суму 50 00,00 грн. (а.с.32).

Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 5.3. у разі не оплати партії товару, або за порушення строків оплати, покупець сплачує штраф у розмірі 20 % (двадцять відсотків) від загальної вартості специфікації (додатків) до даного договору.

Беручи до уваги приписи п.5.3. договору зобов'язання мало бути виконане 23.05.2014 р., проте відповідач виконав умови договору з простроченням у зв'язку з чим позивачем правомірно нараховано відповідачу штраф у розмірі 91 140,00 грн.

Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру штрафу до 10 000,00 грн.

Суд перевіривши наведений у позовній заяві розрахунок штрафу у розмірі 91 140,00 грн., вважає його вірним та підтвердженим матеріалами справи, а позовні вимоги про стягнення з відповідача 91 140,00 грн. штрафу заявленими з правомірних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Згідно п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Отже, зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Як вбачається з матеріалів справи, штраф нарахований відповідачу на заборгованість, яка виникла в наслідок несвоєчасної оплати за поставлений товар згідно договору.

При цьому, враховуючи, що відповідач погасив основну заборгованість у повному розмірі у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про заподіяння тяжких наслідків позивачу через неналежним виконанням зобов'язання, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин приписи п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, зменшивши розмір штрафу на 50%, тобто на 45 570,00 грн., стягнувши з відповідача на користь позивача 45 570,00 грн. (50% суми від заявленої до стягнення штрафу). Стягнення з відповідача грошових коштів у вищевказаній сумі, на думку суду, є адекватною санкцією за порушення ним договірного зобов'язання та відповідає інтересам обох сторін.

Стосовно вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 227,88 грн. 3% суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 227,88 грн. 3% річних. Суд провівши власний перерахунок 3% річних заявлені у розрахунку позивача періоди, встановив, що арифметично вірним розрахунком останніх буде сума 449, 70 грн. грн. Відтак вимога про стягнення 3% річних в сумі 227,88 підлягає задоволенню, оскільки суд, при прийняті рішення, не може вийти за межі позовних вимог.

Виходячи з цього за порушення строків оплати поставленого згідно договору поставки від 31.03.2014 р. №31 товару з відповідача підлягає до стягнення 227,88 грн. 3% річних.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 4 601.27 грн. моральної шкоди, що становить 10% від загальної вартості поставленого товару при цьому, посилається на ст. 23 ЦК України.

Ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, в приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, а її відшкодування здійснюється грішми, іншим майном або в інший спосіб.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (пункт 3), та зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5).

Позивачем у позовній заяві не зазначено в чому полягає моральна шкода, виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги в цій частині, якими саме неправомірними діями завдана ця шкода та зазначення доказів, що підтверджують позов. Обставини, які на думку позивача свідчать про ухилення відповідача від сплати заборгованості не є належними доказами, які підтверджують дії відповідача спрямовані на приниження ділової репутації, честі, гідності та престижу ТзОВ "УТФ ЗЕРНО".

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні стягнення 4 601,27 грн. моральної шкоди.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, враховуючи виконання належним чином зобов'язань позивачем та неналежне виконання відповідачем умов договору, позовні вимоги підставні і підлягають до задоволення частково в розмірі 45 797,88 грн. з них 45 570,00 грн. штрафу, 227,88 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" за подання заяви майнового характеру ставка судового збору становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Згідно ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки позивачем зменшено розмір позовних вимог, тому зайво сплачені 184,60 грн. судового збору підлягають поверненню останньому з держбюджету.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 80, 82 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" (м.Луцьк, вул. Єршова, 11, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ Зерно" (пр. Оболонський, 30, офіс 287, м.Київ, ) 45 797,88 грн. (сорок п'ять тисяч сімсот дев'яносто сім гривень вісімдесят вісім копійок) (з них: 45 570,00 грн. штрафу, 227,88 грн. 3% річних) та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім тисяч).

В стягненні 45 570,00 грн. штрафу та 4 601,27 грн. моральної шкоди відмовити.

Провадження в частині стягнення на суму 8 170,77 грн. припинити.

Головному управлінню державної казначейської служби України у Волинській області повернути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ Зерно" (пр. Оболонський, 30, офіс 287, м.Київ, ) зайво сплачений судовий збір в розмірі 184,60 грн. (сто вісімдесят чотири гривні шістдесят копійок) сплачений згідно платіжного доручення № 245 від 24.10.2014 р. (оригінал платіжного доручення знаходиться в матеріалах справи).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через господарський суд Волинської області до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту підписання повного тексту рішення.

Повне рішення складено

та підписано 15.05.2015 р.

Суддя І. О. Гарбар