ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015 року Справа № 912/661/15-г

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Верхогляд Т.А.

при секретарі судового засідання: Малик С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Александров С.В., представник за довіреністю від 25.12.2014 № 6448/9;

від відповідача: у судове засідання не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на рішення господарського суду Кіровоградської області від 01.04.2015 по справі № 912/661/15-г (суддя Балик В.М.)

за позовом: Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промбезпека», м. Кіровоград

про розірвання договору, стягнення 419272,11 грн., -

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2015 року рішенням господарського суду Кіровоградської області по даній справі позов задоволено частково.

Розірвано договір підряду № 1745 від 25.09.2013, що укладений між Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення і Товариством з обмеженою відповідальністю «Промбезпека».

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промбезпека» на користь Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення 1218,00 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване відсутністю в матеріалах справи доказів виконання підрядником робіт згідно графіку (додаток № 3), а також доказів, які підтверджують письмові звернення підрядника до замовника щодо можливого сповільнення або призупинення робіт за договором через незалежні від нього обставини (п. 5.3. договору), а тому строки виконання робіт за договором не продовжені.

Досліджуючи вимогу позивача про розірвання договору (п. 15.2. договору) у зв'язку з його невиконанням відповідачем, місцевий господарський суд у своєму рішенні зазначив про те, що договір не є розірваним в односторонньому порядку, оскільки листи замовника до підрядника про дострокове розірвання договору та повернення сплаченого авансу, повернуті позивачу органом поштового зв'язку з відміткою «За закінченням терміну зберігання». При цьому, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та наявність підстав для задоволення вимоги позивача про розірвання договору у зв'язку з його невиконанням відповідачем у судовому порядку.

Крім того, відмовляючи позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача коштів у розмірі 419272,11 грн., які сплачено позивачем відповідачу в якості авансу за договором підряду № 1745 від 25.09.2013, господарський суд у своєму рішенні зазначив, що вказані кошти набуто відповідачем за наявності правової підстави (договору), а тому їх не може бути витребувано в порядку статті 1212 ЦК України, як безпідставне збагачення.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 01.04.2015 по справі № 912/661/15-г в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 419272,11 грн. Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення грошових коштів у сумі 419272,11 грн. з ТОВ «Промбезпека» на користь Концерну РРТ.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки позивач спочатку просив суд розірвати договір підряду від 25.09.2013 № 1745 і лише після цього стягнути грошові кошти у сумі 419272,11 грн. (аванс). При цьому, апелянт вважає, що підстава на якій відповідачем отримані грошові кошти фактично відпала після направлення позивачем на адресу відповідача листів про дострокове розірвання договору.

23.04.2015 ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 14.05.2015 о 10:30 год.

У судовому засіданні 14.05.2015, представник позивача (апелянт) вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином.

На думку колегії суддів неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

14.05.2015 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення суду першої інстанції слід частково скасувати, а апеляційну скаргу задовольнити з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 25.09.2013 між Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (далі - позивач, або замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промбезпека» (далі - відповідач, або підрядник) укладено договір підряду № 1745 (далі - договір, а. с. 10-15), відповідно до пункту 1.1. якого підрядник зобов'язується у 2013-2014 роках виконати роботи з будівництва радіотелевізійної передавальної станції у с. Дігтів Володимир-Волинського району Волинської області у відповідності до робочого проекту, умов цього договору, документації конкурсних торгів та технічного завдання (додаток № 4, а. с. 21-34) та закінчити роботи у визначений цим договором строк, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконані роботи в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно пункту 2.5. договору, всі роботи повинні виконуватись підприємствами у відповідності з Робочим проектом 946 VOL_DGT_KRRT.12 та нормативними документами, при наявності відповідних дозвільних документів на виконання робіт.

Відповідно до пункту 3.5 загальна вартість робіт за договором становить 2795147,42 грн., в тому числі вартість обладнання - 269113,76 грн. (пункт 3.2. договору), договірна ціна на виконання будівельно-монтажних робіт - 2504628,00 грн. (пункт 3.3. договору, додаток № 1 до договору, а. с. 16-17), договірна ціна на виконання пусконалагоджувальних робіт - 21405,66 грн. (пункт 3.4. договору, додаток № 2 до договору, а. с. 18-19).

Пункт 4.1. договору передбачає, що замовник сплачує аванс у розмірі 15 % від загальної суми робіт, на закупівлю, поставку підрядником матеріалів та обладнання, необхідних для виконання робіт, а саме 419272,11 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 69878,69 грн.

На виконання умов п. 4.1. договору, замовник 14.11.2013 на рахунок ТОВ «Промбезпека» перерахував 419272,11 грн. у якості авансу на закупівлю та поставку відповідачем матеріалів та обладнання, необхідних для виконання робіт, про що свідчать виписки по особовому рахунку замовника (а. с. 69).

Пунктом 9.1. договору передбачено, що здача-прийняття етапів робіт оформлюється Актом приймання виконаних робіт (форми КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних робіт (форми КБ-3) за звітний період в порядку та на умовах, визначених даним договором.

Згідно пункту 15.1. договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін і діє до 31.12.2014, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх обов'язків за даним договором.

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками. Однак, як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, підрядником не виконі умови договору, що саме і стало підставою для звернення до господарського суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Положенням ч. 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл.

До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів (частини 1-4 статті 837 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, правовідносини за яким регулюються, зокрема, параграфом 3 глави 61 «Підряд» Цивільного кодексу України.

Так за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (ст. 875 ЦК України).

Відповідно до частин 1-3 статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення, яка включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 ЦК України).

Пунктом 5.1. договору передбачено, що строки виконання підрядником робіт: 2013-2014 роки з моменту підписання договору, а початок та закінчення окремих етапів робіт визначаються календарним графіком виконання робіт, який є додатком № 3 до даного договору і становить його невід'ємну частину.

Відповідно до календарного плану виконання робіт (додаток № 3 до договору, а. с. 20) термін будівництва об'єкту 7 місяців з вересня 2013 року по березень 2014 року включно.

В матеріалах справи відсутні докази виконання підрядником робіт згідно графіку. У той же час, як зазначено вище, позивач здійснив попередню оплату лише 14.11.2013, акт прийому-передачі проектної документації датований 20.12.2013 (а. с. 72), а дозвіл на виконання будівельних робіт № ІУ94 виданий Державною архітектурно-будівельною інспекцією України - 08.04.2014 (а. с. 76).

Таким чином, з огляду на докази, які містяться в матеріалах справи господарський суд, з висновком якого погоджується колегія суддів, вказав на те, що підрядник не міг виконати роботи згідно графіку, який узгоджений сторонами у додатку № 3 до договору, оскільки дозвіл на виконання будівельних робіт отриманий лише 08.04.2014, відповідно початок робіт за договором підрядник мав здійснити після отримання вказаного дозволу, протягом семи місяців (як передбачено графіком).

Разом з тим господарський суд правильно врахував умови договору, якими передбачено, що строки виконання робіт повинні бути продовжені при наявності обставин: непереборної сили; невиконання своїх зобов'язань за цим договором (пункт 5.3.).

Пункт 10.1.6. договору передбачає, що підрядник зобов'язаний своєчасно письмово інформувати замовника про можливе сповільнення або призупинення робіт через незалежні від нього обставини.

В матеріалах справи міститься копія листа № 3675/1-07 від 23.07.2014 за підписом генерального директора Концерну РРТ (а. с. 77), який, за твердженням позивача, направлявся на адресу ТОВ «Промбезпека». У вказаному листі замовник просив підрядника надати роз'яснення з підтверджуючими документами щодо стану справ на сьогоднішній день у проведенні робіт, в тому числі підготовчих, згідно договору підряду № 1745 від 25.09.2013.

Відповіді на вказаний лист підрядником не надано.

Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують письмові звернення підрядника до замовника щодо можливого сповільнення або призупинення робіт через незалежні від нього обставини. Отже строки виконання робіт за договором не продовжені і жодних доказів виконання робіт суду не надано.

Згідно пункту 15.2. договору замовник має право достроково розірвати даний договір в односторонньому порядку в разі невиконання, неналежного виконання підрядником зобов'язань за даним договором, шляхом направлення письмового листа на адресу підрядника, що зазначена в даному договорі. Замовник повинен повідомити Підрядника про розірвання договору не пізніше ніж за 10 робочих днів до дати розірвання. В інших випадках сторони виключають можливість односторонньої відмови від виконання зобов'язань чи одностороннє розірвання даного договору.

Відповідно до вказаного пункту договору, 20.11.2014 позивач звертався до відповідача з листом № 5630/9-07, в якому посилаючись на ч. 2 ст. 849 ЦК України, ч. 2 ст. 320 ГК України та п. 15.2. договору, повідомляв про дострокове розірвання договору з 20 грудня 2014 року та просив повернути сплачений аванс у розмірі 419272,11 грн. до 30 грудня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України та ч. 2 ст. 320 та ч. 1 ст. 322 ГК України. Вказаний лист направлявся на адресу відповідача але повернутий органом поштового зв'язку з відміткою «За закінченням терміну зберігання». Позивач повторно направив засобами спеціального поштового зв'язку лист № 124/9-07 від 19.01.2015 з аналогічними вимогами, повідомляючи про дострокове розірвання договору з 30 січня 2015 року (а. с. 81), який також не отриманий відповідачем.

У зв'язку із неотриманням вказаних листів позивач вважає, що договір не є розірваним в порядку п. 15.2 договору, а тому і звернувся до господарського суду із позовом про розірвання договору і стягнення з відповідача коштів в розмірі 419272,11 грн.

Досліджуючи питання щодо односторонньої відмови замовником від договору (пункт 15.2.) місцевий господарський суд погодився з позицією позивача щодо нерозірвання договору в односторонньому порядку внаслідок направлення вищевказаних листів, оскільки відповідач не повідомлений про таке розірвання, так як поштові конверти були повернуті органами поштового зв'язку. А відповідно до пункту 15.2. договору замовник повинен саме повідомити підрядника про таке розірвання. При цьому, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо розірвання договору у зв'язку з його невиконанням відповідачем, у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з вказаним вище висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав вважати розірваним договір підряду в односторонньому порядку, а також наявністю підстав для розірвання спірного договору в судовому порядку, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 3 ст. 612 ЦК України визначено, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частина 2 статті 651 ЦК України визначає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Вирішуючи питання стягнення коштів у розмірі 419272,11 грн., що були сплачені позивачем відповідачу у якості авансу за договором підряду № 1745 від 25.09.2013 господарський суд не погодився із позицією позивача, що ці кошти є безпідставно набутими і підлягають поверненню позивачеві на підставі ст. 1212 ЦК України. Колегія суддів підтримує такий висновок місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, аналіз наведеної норми свідчить, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

Оскільки кошти в розмірі 419272,11 грн. набуто відповідачем за наявності правової підстави (договору підряду № 1745 від 25.09.2013) тому їх не може бути витребувано в порядку ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України (постанова від 25.02.2015 по справі № 910/1913/14).

Таким чином, відмовляючи позивачу у задоволенні позову в частині стягнення грошових коштів (авансу) у сумі 419272,11 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України, місцевий господарський суд не визначився стосовно законодавства, яке підлягає застосуванню при вирішенні конкретного господарського спору, відмовивши позивачу у задоволенні позову в частині стягнення вищезазначеної суми передоплати, що на думку колегії суддів є неправильним, з огляду на наступне.

У разі, коли позовні вимоги не відповідають матеріально-правовим способам захисту, або обраний особою, яка звернулася з позовом, спосіб захисту не призводить до поновлення його порушеного права, але при розгляді спору буде встановлений факт порушення прав цієї особи (позивача), то суд має право сам визначити належний спосіб судового захисту і ухвалити відповідне рішення щодо захисту порушеного права.

В силу ст. 4 ГПК України господарський суд має право самостійно визначитися стосовно законодавства, яке підлягає застосуванню при вирішенні конкретного господарського спору незалежно від змісту вимог, викладених у позовній заяві, та не застосовує лише акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України. При цьому, самостійне визначення судом законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог та порушення останнім положень ст. 83 ГПК України.

Згідно постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не вважається зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, зміна посилання на норми права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанова від 18.12.2012 по справі № 6/5005/3915/2012).

Таким чином, суд першої інстанції повинен був дати належну оцінку фактичним обставинам справи (тобто підставам позову) та застосувати відповідну норму права.

Позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми грошових коштів у розмірі 419272,11 грн. підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 320 ГК України у разі якщо підрядник не береться своєчасно за виконання договору або виконує роботу настільки повільно, що закінчення її до строку стає явно неможливим, замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

За змістом ст. ст. 224, 225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні, або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність шкоди (збитки це грошове вираження шкоди); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина боржника.

Зі змісту вищенаведених норм права слідує, що спірна сума грошових коштів у розмірі 419272,11 грн. перерахована позивачем відповідачу у якості попередньої оплати на підставі договору, є збитками позивача, а тому підлягає поверненню йому (позивачу) в повному обсязі у зв'язку з невиконанням відповідачем передбачених договором будівельних робіт. Аналогічної правої позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанова від 16.04.2015 по справі № 910/15411/14).

Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин справи, та відсутності в матеріалах справи доказів фактичного виконання відповідачем робіт у строк передбачений умовами договору, колегія суддів дійшла висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 419272,11 грн. попередньої оплати є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

З урахуванням вищезазначеного доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, підлягають задоволенню, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі, а рішення частково скасувати та прийняти нове рішення.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача по справі.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення задовольнити.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 01.04.2015 по справі № 912/661/15-г скасувати частково і прийняти нове рішення.

Викласти резолютивну частину рішення господарського суду Кіровоградської області від 01.04.2015 по справі № 912/661/15-г в наступній редакції:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати договір підряду від 25.09.2013 № 1745 укладений між Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промбезпека».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промбезпека», (25006, м. Кіровоград, вул. Тимірязєва, 75, ідентифікаційний код 33708816) на користь Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 10, ідентифікаційний код 01190043) 419272,11 грн. - суми попередньої оплати, 9603,45,00 грн. - судового збору, сплаченого позивачем за розгляд справи в суді першої інстанції та 4192,73 грн. - судового збору, сплаченого позивачем за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Доручити господарському суду Кіровоградської області видачу судового наказу.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 19.05.2015 р.

Головуючий Ю.Б. Парусніков

Судді Л.М. Білецька

Т.А. Верхогляд

Згідно з оригіналом

помічник судді А.М. Луганський

19.05.2015