РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015Справа №910/3502/15-г

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Китай Логістика»
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Клеверфарм»
Простягнення 28 414, 18 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача: Попов А.С. - за дов.;

Від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення з останнього на свою користь основну суму боргу в розмірі 22 700, 00 грн., 3% річних в розмірі 583, 98 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5 130, 20 грн. за договором транспортного експедирування №13/03/2014 від 13.03.2014р.

16.04.2015р. Позивач в судовому засіданні надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, оскільки з'ясувалось, що основна заборгованість знизилася за рахунок здійснення Відповідачем оплат на суму 7 000,00грн. 19.08.2014р. і 800,00 грн. 28.01.2015р., тобто Відповідачем сплачено 7 800,00грн. до подачі позивачем позовної заяви до суду. Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог, Позивач просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості в розмірі 14 900, 00 грн., втрат від інфляційних процесів в розмірі 4 612, 60 грн., 3% річних в розмірі 303, 28 грн., а всього 19 815, 88 грн. за договором транспортного експедирування №13/03/2014 від 13.03.2014р.

Судом заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята до розгляду, оскільки дана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема зменшити розмір позовних вимог.

Як визначено в п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 18.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціна позову.

Згідно з ч.3 ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Отже, позивач зменшив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 19 815, 88 грн., тому має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Ухвала суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання була надіслана за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 03058, м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, б.38, офіс 179.

Проте, за зазначеною адресою відповідача не було розшукано, а тому конверт з вказаною ухвалою суду було повернуто назад до суду, із відповідною відміткою про це органу поштового зв'язку (за закінченням встановленого строку зберігання).

Відповідно до статті 64 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача по справі.

На призначені судові засідання 17.03.2015р., 16.04.2015р. представник відповідача не з'являвся, витребуваних судом доказів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення судового засідання з зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

Отже, за встановлених обставин справи відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

За таких обставин, враховуючи строк розгляду спору, визначений ч. 1 ст. 69 ГПК України, а також те, що до суду не надходило заяв про продовження вказаного строку вирішення спору, визначеного ч.3 ст. 69 ГПК України (не більше як на п'ятнадцять днів), суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір транспортного експедирування №13/03/2014 (надалі - Договір).

Предметом Договору визначено взаємовідносини сторін Договору, які виникають при замовленні Відповідачем та виконанні Позивачем комплексу послуг, пов'язаних з митно-брокерською діяльністю, а також будь-яких інших послуг, які можуть мати місце між сторонами.

У відповідності до умов Договору, Відповідач надав Позивачу Заявку №1 на організацію доставки вантажу від компанії Classic Import&Export Co, LTD (Гон Конг) до вантажного терміналу Аеропорту «Бориспіль» (Україна).

Вказана заявка була прийнята в роботу та виконана Позивачем. Вантаж було доставлено в місце призначення та проведено його оформлення, а в подальшому передано Відповідачу.

03.04.2014р. Позивач та Відповідач підписали Акт про надання послуги №3040001. Загальна вартість наданих послуг склала суму в розмірі 22 700, 00 грн.

Для оплати послуг Відповідачу було надано Рахунок-фактуру №40262-00001 від 03.04.2014р.

Враховуючи ту обставину, що строки проведення розрахунків за надані транспортно-експедиційні послуги, зазначені в п. 2.3.1. та п. 3.2. Договору визначені не чітко, 11.08.2014р. Позивачем Відповідачу була надіслана Досудова вимога (вих. № 15 від 11.08.2014р.) з проханням оплатити заборгованість в розмірі 22 700, 00 грн. за Договором, яка була отримана відповідачем 13.08.2014р. і в силу положень ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України мала бути виконана до 20.08.2014р.

19.08.2014р. Відповідачем було частково сплачено суму заборгованості в розмірі 7 000, 00 грн. та 800, 00 грн. 28.01.2015р., що підтверджується відповідними виписками по розрахунковому рахунку Позивача за вказаними датами часткової сплати заборгованості.

Проте, станом на день розгляду справи, Відповідач не сплатив свою заборгованість в повному обсязі.

Враховуючи заяву Позивача про зменшення позовних вимог, за розрахунком Позивача, заборгованість Відповідача складає 14 900, 00 грн. основного боргу, 303, 28 грн. - 3% річних та 4 612, 60 грн. - інфляційних втрат.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав:

Договір №13/03/2014 транспортного експедирування від 13.03.2014р., укладений між Позивачем та Відповідачем за своєю правовою природою є договором про надання послуги та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 2.3.1 та 3.2. договору передбачено, що оплата проводиться після отримання по факсу чи електронною поштою авіа накладної, Відповідач повинен здійснити його оплату рахунку.

У даному випадку суд застосовує ч.2 ст. 530 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. При цьому боржник повинен виконати таке зобов'язання у семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором.

Матеріалами справи доведено, що 13.08.2014р. відповідач отримав досудову вимога на суму 22 700,00 грн.

Враховуючи надані Позивачем докази направлення, докази отримання Відповідачем вимоги про сплату заборгованості, строк оплати настав 20.08.2014р.

Проте відповідач свого обов'язку зі спати платежів належним чином не виконав у зв'язку із чим заборгованість відповідача по наданим послугам складає 14 900,00грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент винесення рішення у справі настав.

Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Матеріали справи свідчать, що Відповідачем не сплачено суму боргу за Договором в розмірі 14 900, 00 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент винесення рішення у справі настав.

Факт наявності боргу у Відповідача за Договором №13/03/2014 від 13.03.2014р. транспортного експедирування в розмірі 14 900, 00 грн. Позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, і тому ця сума має бути стягнута з Відповідача.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, Позивач правомірно нарахував Відповідачу борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Згідно здійсненого Позивачем розрахунку, з яким суд погоджується та вважає обґрунтованим, з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог, з Відповідача підлягає стягненню 303, 28 грн. 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат, які нараховані Позивачем в розмірі 4 612, 60 грн., суд встановив арифметичну помилку в такому нарахуванні, оскільки здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.4.1» суд встановив, що за спірний період інфляційні втрати становили 4 685, 51 грн.

Проте, виходячи з того, що Позивачем заявлено до стягнення 4 612, 60 грн. інфляційних втрат, заяв про збільшення розміру позовних вимог Позивачем не подавалось, а господарський суд позбавлений права самостійно виходити за межі позовних вимог, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню у заявленій до стягнення сумі в розмірі 4 612, 60 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи Позивач довів, що його уточнені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, враховуючи, що Відповідач сплатив суму заборгованості у розмірі 7 800,00грн. ще до звернення позивача до суду, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Клеверфарм» (03058, м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, 38, офіс 179; Код: 38675204) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Китай Логістика» (03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 7, корпус 2, офіс 4/2, БЦ «РЕНТ-ХАУС»; Код: 36059499) заборгованість в розмірі 14 900 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот) грн. 00 коп., 3% річних в розмірі 303 (триста три) грн. 28 коп., індекс інфляції в розмірі 4 612 (чотири тисячі шістсот дванадцять) грн. 60 коп. та судовий збір в розмірі 1 274 (одна тисяча двісті сімдесят чотири) грн. 14 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27.04.2015р.

Суддя І.І.Борисенко