РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015Справа №910/7060/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

До Київського зоологічного парку загальнодержавного значення

Про стягнення 1 629 552,82 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Лебедєв Ю.В. - по дов. № Д-16/15 від 07.04.2015

від відповідача Вингорадов О.С. - по дов. № б/н від 10.10.2014

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства «Київгаз» про стягнення з Київського зоологічного парку загальнодержавного значення 1 433 681,15 грн., з яких: 1 286 256,03 грн. основного боргу, 52 507,47 грн. пені, 52 566,39 грн. штрафу, 38 264,52 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 4 086,73 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору на постачання природного газу за регульованим тарифом для установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів № 211005/2014 від 04.04.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2015 порушено провадження у справі № 910/7060/15-г та призначено справу до розгляду на 14.04.2015.

Позивачем 14.04.2015 до відділу діловодства суду в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 1 629 552,82 грн., з яких: 1 236 256,03 грн. основного боргу, 108 982,09 грн. пені, 100 381,27 грн. штрафу, 177 180,17 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 6 753,25 грн. - 3% річних.

В судовому засіданні 14.04.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 28.04.2015.

Позивач в судовому засіданні 28.04.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у поданому 28.04.2015 до відділу діловодства суду відзиві визнав суму основного боргу в розмірі 1 236 256,03 грн. При цьому не погоджується із розрахунком суми пені, який на його думку здійснений з порушенням Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

В судовому засіданні 28.04.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

04.04.2014 між Публічним акціонерним товариством «Київгаз» (позивач, постачальник) та Київським зоологічним парком загальнодержавного значення (відповідач, споживач) укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом для установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів № 211005/2014 (далі - договір),

Відповідно до умов п. 1.1. договору постачальник постачає природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором оплату отриманого газу не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з дати його підписання і діє в частині постачання газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 10.1. договору).

Додатковою угодою від 31.12.2014 сторони дійшли згоди продовжити дію договору до 31.03.2015.

Відповідно до п. 4.1. договору розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюються за цінами, що встановлюються національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Згідно з п. 4.5. договору загальна сума вартості договору складає 2 221 843,80 грн.

Відповідно до п. 2.6. договору послуги з постачання газу підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформляється за даними вузлів обліку, визначених у додатку № 1 до договору.

Згідно з п. 2.9. договору акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Як вбачається з наявних у справі доказів, позивач на виконання умов договору за актами приймання-передачі, які зазначені нижче, поставив відповідачеві газ на загальну суму 1 910 207,64 грн.:

№ УК000051974 від 31.10.2014 на суму 150 851,15 грн.,

№УК від 30.11.2014 на суму 477 040,60 грн.,

№ УК000060823 від 31.12.2014 на суму 675 097,33 грн.,

№ УК000001243 від 31.01.2015 на суму 607 218,56 грн.

Пунктом 4.6. договору визначено, що оплата вартості послуг постачання газу здійснюється споживачем в такому порядку:

- перший платіж споживач здійснює до 15 числа поточного місяця, у розмірі 100% вартості послуг з постачання, передбачених договором на місяць поставки газу;

- остаточний розрахунок здійснюється не пізніше 20-го числа наступного місяця після надання послуг, виходячи з вартості фактично отриманих, але не сплачених постачальнику послуг за звітний місяць.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, як свідчать матеріали справи відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманого газу у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість, яка не оспорена відповідачем, становить 1 236 256,03 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1 236 256,03 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за поставлений газ не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6.2.2. договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору споживач сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення, пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а також за прострочення понад тридцять днів додаткового сплачує штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо оплати за поставлений газ, проте як вбачається з наданого позивачем розрахунку пеня позивачем розрахована із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, що складає 108 982,17 грн.

Матеріали справи свідчать, що прострочення оплати поставленого газу мало місце за кожним актом приймання-передачі понад тридцять днів.

Суд не погоджується з розрахунком суми штрафу в розмірі 100 381,27 грн., оскільки за умовами пункту 6.2.2. договору штраф встановлено в розмірі 7% від суми заборгованості, а отже від суми боргу 1 236 256,03 грн. становить - 86 537,92 грн.

Водночас, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені та штрафу, зважаючи на наступне.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, закріплено в п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем належними засобами доказування не доведено понесення ним збитків у зв'язку із несвоєчасною оплатою відповідачем платежів за газ.

Відповідачем не наведено підстави та не надано докази винятковості обставин, які призвели до порушення ним грошового зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, судом враховано, що заборгованість поступово погашається, період прострочення зобов'язання не досить незначний, невідповідність розміру неустойки наслідкам порушення, а тому суд вважає за можливе зменшити штрафні санкції (пеню та штраф) на 80%.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають задоволенню в розмірі 21 796,42 грн. та в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню в сумі 17 307,58 грн. В іншій частині стягнення суми пені та штрафу в позові слід відмовити.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті поставленого газу, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 177 180,17 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 6 753,25 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 177 180,17 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 6 753,25 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київгаз» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Київського зоологічного парку загальнодержавного значення (03055, м. Київ, пр. Перемоги, 32, ) на Публічного акціонерного товариства «Київгаз» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 4-б, ) 1 236 256 (один мільйон двісті тридцять шість тисяч двісті п'ятдесят шість) грн. 03 коп. основного боргу, 21 796 (двадцять одна тисяча сімсот дев'яносто шість) грн. 42 коп. пені, 17 307 (сімнадцять тисяч триста сім) грн. 58 коп. штрафу, 177 180 (сто сімдесят сім тисяч сто вісімдесят) грн. 17 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 6 753 (шість тисяч сімсот п'ятдесят три) грн. 25 коп. - 3% річних, 29 186 (двадцять дев'ять тисяч сто вісімдесят шість) грн. 71 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 30.04.2015.

СуддяВ.В.Сівакова