ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" травня 2015 р.Справа № 916/10/15-г

Господарський суд Одеської області у складі:

Головуючий суддя Брагіна Я.В.

судді: Д'яченко Т.Г. та Никифорчук М.І.

секретар судового засідання Галюк Т.В.

за участю представників:

від позивача: Шмаюн Н.В. згідно довіреності №19 від 03.01.13.

від відповідача: не з'явився (був присутній в засіданнях суду 02.03.15. Кононова Л.М. згідно довіреності від 01.09.14).

Розглянув справу

за позовом: Державного підприємства „Державний резервний насіннєвий фонд України"

до відповідача: Селянського (фермерського) господарства „Тритікум"

про зобов'язання виконати певні дії та стягнення 25693,50грн.

05.01.15. Державне підприємство „Державний резервний насіннєвий фонд України" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про зобов'язання відповідача передати на користь позивача елітне насіння озимої пшениці сорту „Дельфін" у кількості 25 тонн вартістю 51387,00грн. та стягнення із Селянського (фермерського) господарства „Тритікум" 25693,50грн - штрафу, обґрунтовуючи вимоги не виконанням відповідачем умов договору про надання послуг зі зберігання насіння від 28.12.10 №С-28/12/10-01, згідно якого було передано відповідачеві на зберігання елітне насіння озимої пшениці сорту „Дельфін" у кількості 25тонн урожаю 2010 року; актом прийому-передачі насіння на зберігання, вимогою про повернення насіння зі зберігання, договором, в тому числі і пунктом 6.5, згідно якого нараховано штраф у розмірі 50% від вартості насіння, а також приписами статей 11, 509, 525, 526, 6910, 611, 629, 942, 950, 951, 953 Цивільного кодексу України, статей 173, 174, 175, 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.01.15. порушено провадження у справі №916/10/15-г за зазначеним вище позовом.

20.03.2015р. до господарського суду Одеської області від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи колегіальним складом суддів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.03.2015р. справу № 916/10/15-г призначено до колегіального розгляду у складі трьох суддів.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Одеської області від 20.03.2015р. визначено колегіальний склад суду для розгляду справи № 916/10/15-г, а саме: головуючий суддя - Брагіна Я.В., судді - Никифорчук М.І. та Д'яченко Т.Г.

Ухвалою суду від 20.03.2015р. справу було прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Брагіна Я.В., судді - Никифорчук М.І. та Д'яченко Т.Г.

У засіданні суду представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в позові та заперечень на відзив відповідача. Також пояснив, що позивач передав на зберігання відповідачу насіння елітної озимої пшениці „Дельфін" у кількості 25 тонн згідно умов договору. Проте, на вимогу позивача відповідач насіння не повернув. Зазначив, що відповідач не надсилав позивачу повідомлення щодо сортозаміни насіння і таке погодження позивач не надавав. Крім того, заперечував проти клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, посилаючись на тривалий розгляд справи та навмисне затягування розгляду справи відповідачем.

Представник відповідача у відзиві та у засіданні суду 02.03.15. заперечував проти позову. Пояснив, що дійсно позивач передав на зберігання відповідачу насіння. Але станом на час вимоги позивача про повернення насіння, останнє втратило свою якість, тому позивач повинен погодити провести сортозаміну. Крім того, зазначив, що позивач не розрахувався за послуги по зберіганню насіння. А в засіданні суду 15.04.15. та 12.05.15. не з'явився. 12.04.2015р. до господарського суду Одеської області від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд відмовлє в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки справа розглядається тривалий строк, представник відповідача заперечує проти клопотання. До того ж за клопотанням представника відповідача розгляд справи уже відкладався ухвалою суду від 15.04.15.

Отже розгляд справи продовжується за наявними матеріалами у справі на підставі ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.10. між Державним підприємством „Державний резервний насіннєвий фонд України" - поклажодавцем та Селянським (фермерським) господарством „Тритікум" - зберігачем, укладено договір про надання послуг зі зберігання насіння № С-28/12/10-01, за умовами якого зберігач надає поклажодавцеві послуги зі зберіганні насіння відповідно до актів приймання - передачі насіння (а.с.8).

Насіння, яке передається зберігачеві за цим договором, належить до Державного резервного насіннєвого фонду. Право власності на насіння належить поклажодавцеві.

Пунктами 2.2, 2.4, 2.6,2.7 зазначеного вище договору зберігач зобов'язався прийняти насіння, надане поклажодавцем, на зберігання і повернути його поклажодавцеві у схоронності; проводити зберігання насіння за наступною адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Авангард; забезпечити належне зберігання насіння згідно ДСТУ-2240-93 та забезпечити безперешкодний доступ в місця зберігання насіння представників поклажодавця; відпуск насіння проводити покупцям на підставі листа і довіреності поклажодавця; вживати усіх заходів для забезпечення схоронності насіння; виконувати обов'язки за договором зберігання особисто.

На виконання умов вказаного договору позивачем було передано відповідачеві на зберігання насіння пшениці „Дельфін" еліта (озимі) врожаю 2010 року у кількості 25 тонн, про що свідчить акт прийому - передачі насіння по договору зберігання №28/12/10-01 від 28.12.10 (а.с.9).

Спірні правовідносини регулюються спеціальним законодавством, зокрема, Законом України „Про насіння і садивний матеріал", Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.03 №977 „Деякі питання Державного резервного насіннєвого фонду", якою затверджено Порядок формування, зберігання та використання Державного резервного насіннєвого фонду, Порядком проведення розрахунків із постачальниками та зберігачами насіння сільськогосподарських рослин Державного резервного насіннєвого фонду і користувачами, затвердженим Наказом Міністерства аграрної політики України та Міністерством фінансів України від 17.12.04 №468/787 (надалі -Порядок). А також якщо законом, який безпосередньо передбачає виникнення зберігального зобов'язання, не передбачено належного механізму регулювання такого зберігального правовідношення, на такі відносини в силу статті 954 Цивільного кодексу України, поширюються загальні положення про зберігання, унормовані параграфом 1 глави 66 вказаного Кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про насіння і садивний матеріал" Державний резервний насіннєвий фонд - це запас базового та сертифікованого насіння, що використовується за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну аграрну політику.

Згідно пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.03 №977 „Деякі питання Державного резервного насіннєвого фонду", насіння сільськогосподарських рослин, закуплене для заготівлі до резервного фонду, зберігається у постачальників, виробників, насіння або на хлібоприймальних підприємствах - зберігачі на підставі договорів зберігання. Дана норма кореспондує з пунктом 3.1 Порядку.

З врахуванням приписів ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона, зберігач, зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною, поклажодавцем, і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі статтею 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ упродовж строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

За приписами статті 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Приписами статті 949 Цивільного кодексу України визначено обов'язок зберігача повернути річ. Зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка булла передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Статтею 953 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Відповідно до статті 950 Цивільного кодексу України за втрату речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Згідно зі статтею 951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою речі, відшкодовуються зберігачем, зокрема, у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

На відносини зі зберігання поширюються також правила про відповідальність, закріплені у главі 51 Цивільного кодексу України.

Так, стаття 614 Цивільного кодексу України передбачає винятки із загального правила про необхідність усіх чотирьох елементів для застосування до порушника заходів цивільної відповідальності. За приписами вказаної статті, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, умислу або необережності, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з пункту 6.6 договору від 28.12.10. сторони передбачили, що зберігач відповідає за невиконання умов договору (втрату, нестачу, пошкодження насіння), незалежно від наявності вини.

Позивачем 28.11.14. надіслано на адресу відповідача лист-вимогу про повернння спірного насіння зі зберігання, а у випадку неможливості його повернення відшкодувати його вартість у розмірі 51387,00грн.

Проте, відповідач насіння на вимогу позивача не повернув, а також не відшкодував вартість насіння в сумі 51387,00грн.

Згідно з пунктом 1.3 договору від 28.12.2010р. Державне підприємство „Державний резервний насіннєвий фонд України" є поклажодавцем та власником спірного насіння і відповідно до приписів статті 319 Цивільного кодексу України має право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд.

Окрім цього, обов'язок зберігача повернути майно поклажодавцеві зі зберігання визначений як умовами даного договору, так діючим законодавством, зокрема статтею 953 Цивільного кодексу України.

У матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про відсутність спірного насіння пшениці у відповідача, яке б не міг повернути відповідач позивачу.

Таким чином, правомірною є вимога позивача про зобов'язання відповідача передати на користь позивача елітне насіння озимої пшениці сорту „Дельфін" у кількості 25 тонн вартістю 51387,00грн., і тому суд задовольняє позов у цій частині.

Також суд задовольняє вимогу і щодо стягнення штрафу в сумі 25693,50грн. за не повернення спірного насіння, оскільки сторони передбачили п.6.5 договору відповідальність за несвоєчасне повернення насіння чи не повернення насіння в розмірі 50% від вартості насіння.

А як свідчать матеріали справи, відповідач на вимогу позивача насіння не повернув, про що суд зазначав вище.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч.1 ст. 193 ГК України).

Згідно ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання (ст.230 ГК України).

За приписами ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Сплата неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч.2 ст.552 ЦК України).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст.32 ГПК України).

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів та заперечень.

Відповідач позов не спростував, доказів, які б підтверджували повернення спірного зерна на вимогу позивача не надав, а також не надав доказів, які б підтверджували відсутність спірного зерна у відповідача.

Суд не приймає доводи відповідача щодо не повернення насіння на вимогу позивача, бо останній не розрахувався за послуги, оскільки доводи відповідача спростовуються матеріалами справи, зокрема, договором, яким не передбачено не повернення насіння відповідачеві, якщо не проведено розрахунків за надані послуги із зберігання насіння та нормами цивільного законодавства, про що суд зазначав вище.

Також суд не приймає як належний доказ - лист головного спеціаліста Управління контролю якості насіння та садивного матеріалу, бо останній спростовується сертифікатом на насіння серії БН 014687 від 16.09.2010р.; п.2.2.4. договору - забезпечити зберігання насіння згідно ДСТУ 2240-93; п.6.3 розділу 6 „Нормативно-технічна документація" Державного стандарту України „Насіння сільськогосподарських культур. Сортові та посівні якості. ДСТУ 2240-93", згідно якого передбачено, що у випадку якщо насіння некондиційне або аналіз проведено не за усіма показниками, які нормуються стандартом, державна насіннєва інспекція видає „Результат аналізу насіння".

Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо сортозаміни спірного насіння пшениці, тому що зазначені доводи спростовуються п.6.6 договору, згідно якого у разі втрати посівних якостей насіння за погодженням з поклажодавцем зберігач зобов'язаний зробити заміну насіння належної якості, що підтверджується сертифікатом на насіння України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки позовні вимоги підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Селянське (фермерське) господарство „Тритікум" (67806, смт. Авангард, вул. Теплична, буд. 1, ) передати на користь Державного підприємства „Державний резервний насіннєвий фонд України" (03038, м. Київ, вул. Ямська, 32, ):

- 25 тонн елітного насіння озимої пшениці сорту „Дельфін" вартістю 51387,00грн.

3. Стягнути із Селянського (фермерського) господарства „Тритікум" (67806, смт. Авангард, вул. Теплична, буд. 1, ) на користь Державного підприємства „Державний резервний насіннєвий фонд України" (03038, м. Київ, вул. Ямська, 32, ):

- 25693,50грн. - штрафу;

- 1827,00грн. - витрат, пов'язаних із сплатою судового збору.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано: 18 травня 2015року.

Головуючий суддя Я.В. Брагіна

Суддя Т.Г. Д'яченко

Суддя М.І. Никифорчук