ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" травня 2015 р.Справа № 916/622/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Техно-Магістраль"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Арлоджик"

про стягнення 21502,46грн.

Суддя Гут С.Ф.

В судовому засіданні приймали участь:

Від позивача: Остапченко І.С., довіреність від 26.03.2015р.;

Від відповідача: Кужко О.С., довіреність від 06.03.15р.

В судовому засіданні 26.03.15р. по справі було оголошено перерву до 0.04.15р. о 11:30хв., та в судовому засіданні 07.04.15р. по справі було оголошено перерву до 05.05.2015р. о 12:00хв., в порядку с.77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Техно-Магістраль", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Арлоджик" про стягнення заборгованості у розмірі 24919,12грн., а саме: основного боргу у розмірі 16435,35грн., пені у розмірі 4340,29грн., 3%річних у розмірі 724,30грн., індексу інфляції у розмірі 3419,16грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.02.2015р. порушено провадження у справі №916/622/15-г.

Приймаючи до уваги перебування судді Малярчук І.А. з 24.02.2015р. у відпустці по вагітності та пологам, розпорядженням керівника апарату господарського суду Одеської області №221 від 02.03.2015р., призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/622/15-г, та справу було розподілено судді господарського суду Одеської області Гут С.Ф.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.03.2015р. прийнято справу №916/622/15-г до провадження судді Гут С.Ф.

Відповідач подав заяву (вх.ГСОО№2-1570/15 від 26.03.2014р.), відповідно до якої просить суд застосувати строк позовної даності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, у зв'язку зі спливом позовної давності. Так у заяві зазначає про те, що відповідно до правил ст. 261 Цивільного кодексу України 31 грудня 2013р. є датою, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права. Стаття 315 Господарського кодексу України передбачає що для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Таким чином на момент подачі позову, а саме на 12.02.2015р. строк позовної давності закінчився.

26.03.15р. від позивача надійшла заява (вх.№7903/15 від 26.03.15р.) про залучення до матеріалів справи доказів по справі.

Судом заява розглянута та задоволена, та залучено до матеріалів справи надані докази по справі.

07.04.15р. від позивача надійшли письмові пояснення (вх.№9014/15 від 07.04.15р.), згідно яких зазначає про те, що щодо спорів, пов'язаних з міжнародними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України. КДПВ - Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів або конвенція СМR - документ, що регламентує договірні відносини, які виникають в процесі міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом. Конвенція була прийнята в 1956 році в Женеві і на даний момент налічує 55 країн-учасниць (це практично всі європейські держави, включаючи країни колишнього СРСР). Може бути застосована до будь-якого договору міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом, коли місця прийняття до перевезення і доставки вантажу, зазначені в договорі, знаходяться в різних країнах, з яких принаймні одна є учасницею Конвенції. Міжнародна товарно-транспортна накладна СМR - це документ, найбільш широко використовується при міжнародних вантажоперевезеннях. СМR виписується для підтвердження укладення договору перевезення, який визначає відповідальність відправника, перевізника та одержувача товару. До договорів міжнародного дорожнього перевезення вантажів за винагороду транспортними засобами, за умови коли місце завантаження та місце розвантаження, вказані в контракті, знаходяться на території двох різних країн, застосовується Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів вчинена в м .Женеві 19 травня 1956 року (надалі Конвенція КДПВ) до якої, згідно з Законом України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів», Україна приєдналась 1 серпня 2006 року. Так, статтею 32 Конвенції встановлено, що подача позовів, які можуть виникнути в результаті перевезень, виконаних відповідно до Конвенції, може відбуватись впродовж одного року. Разом з тим, у випадку наявності у однієї із сторін навмисних дій чи вини, строк встановлюється в три роки. Зміст вищевикладених умов розкривається у коментарі до статті 32 Конвенції КДПВ та визначає, що позовною давністю признається строк для захисту прав за позовом особи, право якої порушено. Строк позовної давності може бути збільшено судом, в якому розглядається позов, до трьох років, якщо у відповідності з законом країни дії будь-якої сторони визнані зловмисним поступком або прирівнюються до таких. Наприклад, дії замовника можуть бути кваліфіковані судом як навмисні, при неналежному виконанні ним обов'язків, якщо замовник відмовився надати або підписати документи на вантаж чи на виконані роботи з перевезення вантажу, без будь-яких пояснень та уникає контактів з перевізником, не відповідає на претензії чи не виконує домовленостей. Такої ж думки дотримується Вищий господарський суд України у своїй судовій практиці, а саме: Постановою від 04 квітня 2013р. по справі №5010/1104/2012-12/34-14/78; Постановою від 30 січня 2008р. по справі №11/557; Постановою від 19 листопада 2009р. у справі № 7/322;Ухвалою від 28 вересня 2010р. по справі №22/229-09-6316 позов перевізника було задоволено та стягнуто із замовника на користь перевізника суму заборгованості із врахуванням суми інфляції, 3 % річних та пеню. Тобто, Відповідач умисно не виконує свої зобов'язання по оплаті заборгованості за Договором перевезення, обіцяючи кожен раз їх виконати при звернення до нього Позивача усно чи письмово. Саме тому після довготривалих чергових обіцянок Відповідача (лист у липні 2014 року, у вересні 2014р. представник Позивача особисто з'являвся в офіс Відповідача, а 5 грудня 2014р. за телефоном звернувся до Відповідача з вимогою оплатити заборгованість) за фактичної наявності обставин, які зумовлюють звернення до суду за захистом порушених майнових прав та інтересів, що виникли при виконанні договору міжнародного перевезення вантажу Позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Тому, зважаючи на всі обставини, вказані вище та у позові, керуючись положеннями чинного законодавства України та нормами міжнародного законодавства, ратифікованими Україною, які застосовуються в даному випадку для регулювання питань, пов'язаних з міжнародним перевезенням вантажів (міжнародні змішані перевезення вантажу), просимо залишити заяву Відповідача (злісного неплатника) без задоволення, натомість на законних підставах задовольнити позов ТОВ „Техно-Магістраль" у повному обсязі.

07.04.15р. від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог(вх.№9020/15 від 07.04.15р.), згідно якої просить суд стягнути з відповідача 21502,46грн., а саме: основний борг у розмірі 16435,35грн., пеню у розмірі 869,57грн., 3%річних у розмірі 778,38грн., індекс інфляції у розмірі 3419,16грн.

22.04.15р. від позивача надійшла заява (вх.№10489/15 від 22.04.15р.) про залучення до матеріалів справи доказів по справі.

Судом заява розглянута та задоволена, та залучено до матеріалів справи надані докази по справі.

05.05.15р. від позивача надійшла заява (вх.№11457/15 від 05.05.15р.) про залучення до матеріалів справи розрахунку заборгованості станом на 05.05.015р.

Судом заява розглянута та задоволена, та залучено до матеріалів справи розрахунок заборгованості станом на 05.05.015р.

Розглянувши матеріали справи, та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

01.10.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Техно-Магістраль" (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Арлоджик" (Замовник) було укладено договір №02/10/2012 про надання транспортних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно до умов якого Даний договір регулює порядок відносин, які виникають між сторонами при перевезенні вантажів в контейнерах автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученнях.

Відповідно до п. 1.2. Договору, у своїй діяльності сторони керуються положеннями даного Договору, Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, Митною конвенцією про міжнародні перевезення вантажів з використанням книжки МДП, Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогам (КДПГ), угодою ДОПОГ, чинним законодавством України, а також законодавством тих країн, по території яких здійснюється перевезення, Цивільним, Господарським та Митним кодексами України.

Згідно п. 4.1. Договору, ціна послуг перевезення встановлюється сторонами в транспортній заявці, яка є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що Сторони несуть взаємну відповідальність за невиконання або неналежне виконання обов'язків по цьому Договору у відповідності з чинним законодавством України.

Відповідно до п. 5.5. Договору у випадку невиконання Сторонами строків взаєморозрахунків, винна сторона сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Позивач в обґрунтування позову зазначає про те, що на виконання умов договору, у повному обсязі були належним чином надані відповідачу послуги за Договором та виконані усі зобов'язання зі свого боку, відповідно до Заявок (СМR) відповідачу були надані послуги з перевезення вантажів, що також підтверджується рахунком-фактурою №СФ-122601 від 26.12.2012р. та Актом здачі-прийняття робіт № ОУ-122601 на суму 11749,70грн.(відповідачем зазначена сума сплачена не була), рахунком-фактурою №СФ-122602 від 26.12.2012р. та Актом здачі-прийняття робіт №ОУ-122602 на суму 2000грн. за понаднормове використання транспорту( відповідачем зазначена сума сплачена не була), рахунком-фактурою №СФ- 012903 від 29.01.2013р., актом здачі-прийняття робіт №ОУ-012903 на суму 2685,65грн. за понаднормове використання транспорту(відповідачем зазначена сума сплачена не була).

Однак відповідачем в порушення умов договору оплата за послуги проведена не була, що відображено в акті звіряння та оборотно-сальдовій відомості, та загальна сума основного боргу складає 16435,35грн.

На адресу Відповідача неодноразово надсилались бухгалтерські документи для підписання, поштою цінним листом з описом вкладення, проте письмова відповідь або документи від відповідача не надходили.

Представники позивача особисто з'являлись до відповідача за адресою його місцезнаходження, проте працівники відповідача, зокрема бухгалтер, відмовились підписувати бухгалтерські документи, мотивуючи це зміною директора підприємства,

Вищевикладене зумовило звернення Товариства з обмеженою відповідальністю „Техно-Магістраль" до суду з даним позовом та уточненням до нього.

Дослідивши матеріали справи, та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.612 Цивільного кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так, судом встановлено наявність надання позивачем транспортних послуг за договором №02/10/2012 про надання транспортних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.10.2012р., що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

Частиною 4 статті 315 Господарського кодексу України встановлено, що для пред'явлення заявником до перевізника позовів, які випливають із перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Статтею 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність.

Згідно із п.3 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Пунктом 4. ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

26.03.15р. відповідач подав заяву(вх.№2-1570/15 від 26.03.2015р.) згідно якої просить суд застосувати строк позовної давності до вимог заявлених позивачем та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, у зв'язку зі спливом позовної давності, оскільки на момент подачі позову, а саме на 12.02.2015р. строк позовної давності закінчився.

Матеріали справи свідчать про те, що позовна заява датована 11.02.2015р., таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю „Техно-Магістраль" цей строк пропустило, що підтверджується і наявними документами в справі.

З аналізу наведених правових положень цивільного кодексу України вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Техно-Магістраль", який звернувся до господарського суду Одеської області і з даним позовом пропущений строк позовної давності.

За таких обставин, виходячи з матеріалів справи, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позовної давності без поважних причин.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Арлоджик" пені в розмірі 869,57грн., розрахованої за період з 22.01.2013р. станом на 23.07.2013р.

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки -грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст.216, ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 цього кодексу є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Пунктом 6 ст.232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік.

Як свідчать матеріали справи позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою 11.02.15р., а розраховує позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 869,57грн., за період з 22.01.2013р. станом на 23.07.2013р.

З аналізу наведених правових положень цивільного кодексу України вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю „Техно-Магістраль", який звернувся до господарського суду Одеської області з даним позовом пропущений строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені у розмірі 869,57грн., а тому до спірних правовідносин застосовуються правила Цивільного кодексу України, а саме ст.ст. 267, 258 цього Кодексу, та позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 869,57грн., за період з 22.01.2013р. станом на 23.07.2013р. не підлягають судом задоволенню, з врахуванням строку позовної давності, тривалість якої встановлена ст.258 Цивільного кодексу України, про застосування якої заявив відповідач у відповідності з ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3%річних у розмірі 778,38грн. за період з 22.01.2013р. станом на 06.04.2015р. та індексу інфляції у розмірі 3419,16грн. за період з 22.01.2013р. станом на 06.04.2015р.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи законодавства, судом також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 3%річних у розмірі 778,38грн. за період з 22.01.2013р. станом на 06.04.2015р. та індексу інфляції у розмірі 3419,16грн. за період з 22.01.2013р. станом на 06.04.2015р.

Крім того, судом не приймаються до уваги пояснення позивача про те, що щодо спорів, пов'язаних з міжнародними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України. КДПВ - Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів або конвенція СМR - документ, що регламентує договірні відносини, які виникають в процесі міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Так з матеріалів справи, а саме рахунку - фактури №СФ - 122601 від 26.12.2012р. вбачається, що вантажоперевезення здійснювалось по маршруту Одеса-Харків, що свідчить про вантажне перевезення здійнювалось в межах території України.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд вважає, що уточнені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Техно-Магістраль" не обґрунтовані та не відповідають вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.32, 33, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 12.05.2015р.

Суддя С.Ф. Гут