РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2015Справа №910/3932/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1.Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович.

2.Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Косминін К.О. (дов. б/н від 14.10.2014 року)
від відповідача Локшин А.В. (дов. б/н від 12.01.2015 року) Шагін О.В. (дов. б/н від 13.01.2015 року)
від третьої особи-1 не з'явився
від третьої особи-2не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 30 квітня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (надалі по тексту - відповідач) про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича від 19.01.2015 року за реєстровим номером 289 таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Договором фінансового лізингу № 232-L від 14.07.2011 року не передбачено можливості повернення предмету лізингу за виконавчим написом нотаріуса; лізингоодержувач (позивач) не отримував повідомлень від лізингодавця (відповідача) про розірваний договору та повернення предмету лізингу; лізингоодержувач не отримував рахунок про сплату лізингових платежів; для вчинення виконавчого напису поданий договір, аркуші якого не були з'єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи, яка видала документ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 року порушено провадження у справі № 910/3932/15-г, залучено до участі у справі третіх осіб та призначено її до розгляду на 31.03.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" про вжиття зоходів забезпечення позову.

16.03.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи-1 надійшли пояснення по справі, відповідно до яких третя особа-1 заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог у зв'язку з тим, що нотаріус при вчинені виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Отже, враховуючи викладене, у третьої особи-1 не було правових підстав відмовити заявникові у вчинені нотаріальної дії. Розгляд справи просив проводити без його участі.

27.03.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи. У поданому відзиві представник відповідача зазначив, що виконавчий напис вчинений з дотриманням всіх положень чинного законодавства, тому підстави у задоволенні позову відсутні.

У судовому засіданні 31.03.2015 року представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду та клопотання про продовження строків розгляду спору.

Розглянувши подане позивачем 31.03.2015 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Суд, розглянувши подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про його задоволення.

Відповідно до статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладено розгляд справи на 30.04.2015 року.

20.04.2015 року від третьої особи через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшли пояснення по справі.

28.04.2015 року представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав заперечення на відзив, відповідно до яких просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні 30.04.2015 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники відповідача в судовому засіданні 30.04.2015 року заперечували проти заявлених позовних вимог.

Представники третіх осіб в судове засідання 30.04.2015 року не з'явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

14.07.2011 року між Tовариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (лізингодавець, відповідач) та Tовариством з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (лізингоодержувач, позивач) було укладено Договір фінансового лізингу № 232-L (далі - Договір).

У відповідності до пункту 1.1. Договору лізингодавець на підставі договору купівлі - продажу (поставки) зобов'язується набути у власність лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно (предмет лізингу), наведене в специфікації (додаток 1 до договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно зі специфікацією (додаток 1 договору) предметом лізингу є: автомобіль Skoda Octavia A5.

Відповідно до пункту 2.1. Договору приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформлюється шляхом складання акту приймання-передачі.

На підставі акту приймання-передачі від 05.08.2011року відповідач відповідно до Договору передав, а позивач прийняв предмет лізингу, а саме автомобіль Skoda Octavia A5, колір білий, кузов TMBCA41Z9CB150633, 2011 року випуску, вартістю 169 243,73 грн.

Згідно з пунктами 5.1., 5.3. Договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі відповідно до договору: складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в Графіку згідно з додатком 2 до договору, який є його невід'ємною частиною.

19.01.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 289, яким запропоновано вилучити та повернути від лізингоодержувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" на користь лізингодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" об'єкт фінансового лізингу - Skoda Octavia A5, кузов TMBCA41Z9CB150633, 2011 року випуску, державний номерний знак АА 4013 ОМ вартістю 169 243,73 грн., що був переданий в користування на підставі договору Фінансового лізингу № 232-L від 14.07.2011 року та підлягає поверненню за невиплату до 25.10.2014 року заборгованість за користування об'єктом лізингу в сумі 15 742,08 грн.

03.02.2015 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46353874 з виконання виконавчого напису № 289 від 19.01.2015.

Спір у справі виник у зв'язку із невідповідністю, на думку позивача, вчиненого третьою особою-1 виконавчого напису чинному законодавству України, а тому є підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

У поданому відзиві представник відповідача зазначив, що виконавчий напис вчинений з дотриманням всіх положень чинного законодавства, тому підстави у задоволенні позову відсутні.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виходячи з приписів частини другої статті 50 Закону України "Про нотаріат", право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 року "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК. При цьому за змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК, статей 1 і 3 названого Закону нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відтак, з аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що суд може захистити порушене право, зокрема, шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Предметом доказування у спорах зазначеної категорії є наявність обставин, які свідчать про порушення нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису встановлених чинним законодавством правил вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне положення закріплене в частині 1 статті 806 Цивільного кодексу України.

На виконання умов договору лізингодавцем було передано лізингоодержувачу об'єкт лізингу, що не заперечується сторонами.

Як вбачається з умов договору сторони визначили розміри, порядок та терміни сплати лізингоодержувачем лізингових платежів у додатку 2 "Графік сплати лізингових платежів", відповідно до якого позивача зобов'язувався вносити лізингові платежі щомісяця.

Згідно наданих позивачем рахунків вбачається, що у позивача виникла заборгованість по лізинговим платежам, при цьому відповідач не заперечував наявність заборгованості за Договором.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач є таким, що прострочив сплату своїх зобов'язань за договором понад 30 днів.

Пунктом. 6.1. Договору визначено події, які вважаються істотним порушення умов договору лізингоодержувачем (подія невиконання зобов'язання), зокрема якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж або інші платежі (частково або в повному обсязі) за договором та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу згідно з договором (пункт 6.1.1. Договору).

Умовами пункту 6.2. Договору передбачено, що у випадку виникнення зазначеної вище події невиконання зобов'язань, лізингодавець має право розірвати договір та вимагати погашення всієї заборгованості по будь-яким платежам за договором та повернення предмету лізингу.

Згідно з пунктом 11.1. Договору цей договір може бути розірваний за письмовою згодою сторін та в односторонньому порядку, передбаченому договором. При цьому, лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу протягом 10 (десяти) робочих днів з дня припинення (розірвання) цього договору будь-яким чином та сплатити належні за договором платежі на дату припинення чи розірвання договору та на дату повернення предмету лізингу.

Пунктом 11.2. Договору визначено, що цей договір може бути достроково розірваний лізингодавцем в односторонньому порядку шляхом направлення відповідного письмового повідомлення лізингоодержувачу у випадках, коли лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в договорі.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Відповідач листом № 3282/12 від 18.12.2014 року повідомив позивача про наявну прострочену заборгованість строком понад 30 днів по лізинговим платежам (за період з березня по жовтень 2014 року) в розмірі 15 742,08 грн., у зв'язку з чим на підставі пунктів 11.2.2., 11.4. повідомив про розірвання договору з 24.12.2014 року та вимагав протягом 10 робочих днів з дня отримання цього повідомлення повернути предмет лізингу.

Дане повідомлення було надіслано відповідачем засобами кур'єрської служби "GlobalPost" та вручено позивачу 24.12.2014 разом з рахунками про сплату лізингових платежів за період з березня по жовтень 2014 року, що підтверджується накладною № 70012709.

Отже, не відповідають дійсності твердження позивача, що він не отримував повідомлень від відповідача про розірвання договору та рахунків на оплату лізингових платежів.

Відповідно до пункту 6.3. Договору примусове вилучення предмета лізингу здійснюється відповідно до законодавства України.

Умовами пункту 6.2. Договору передбачено, що у випадку виникнення зазначеної вище події невиконання зобов'язань, лізингодавець має право на свій власний розсуд, зокрема вилучити предмет лізингу, у порядку, передбаченому договором та/або законодавством України.

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

З огляду на викладене, не приймаються судом до уваги посилання позивача на те, що умовами договору не передбачено можливості повернення предмету лізингу за виконавчим написом нотаріуса.

Порядок вчинення нотаріусом виконавчого напису визначається Законом України "Про нотаріат" відповідно до пункту 19 статті 34 якого нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису.

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно пункту 3.1. глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року.

Відповідно до пункту 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, для одержання виконавчого напису про повернення об'єкту лізингу за договорами лізингу, що передбачають у безспірному порядку повернення об'єкта лізингу, необхідно подати:

1)оригінал договору лізингу;

2)засвідчену лізингодавцем копію рахунку, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Третя особа-1 у письмових поясненнях зазначає, що лізингодавцем було надано нотаріусу всі передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року документи. Доказів протилежного позивачем не подано.

Згідно з пунктом 3. глави 8 розділу загальні положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року не приймаються порвані документи та документи, викладені на двох і більше окремих аркушах, якщо аркуші не з'єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи (у разі наявності), яка видала документ.

Посилання позивача на те, що для виконання напису нотаріуса було подано договір, аркуші якого не були з'єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи, яка видала документ не підтверджено належними засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що твердження позивача про вчинення спірного виконавчого напису з порушенням є необґрунтованим та не доведеним, а тому вказана нотаріальна дія вчинена третьою особою-1 правомірно, відповідно до вказаних вище норм чинного законодавства України та Договору.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Статтею 68 Господарського процесуального кодексу України визначено, що питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Згідно з пунктом 10 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 року №16 враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для задоволення позову, потреба у забезпеченні позову шляхом зупинення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича від 19.01.2015 року, реєстраційний номер 289 відпала.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність скасування раніше вжитих заходів до забезпечення позову.

Судовий збір відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" відмовити.

2.Скасувати заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 року у справі №910/3932/15-г.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.05.2015

Суддя С.В. Стасюк