ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.04.15 Справа № 904/2224/15

За позовом виробничого кооперативу "ТРАНСМАШ", м. Дніпропетровськ

до Відповідача-1 - товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСМАШ",

м. Дніпропетровськ

Відповідача-2 - публічного акціонерного товариства СКТБ "КОМПЛЕКС", м. Донецьк

Відповідача-3 - товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМ'ЄР ЛІЗИНГ", м. Київ

про визнання недійсним договору поруки

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Паніна К.О

Представники:

від позивача: Свінухов О.В., довіреність №1/15 від 13.03.2015

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

від відповідача-3: Діхтяренко О.М., довіреність б/н від 30.12.2014

СУТЬ СПОРУ:

Виробничий кооператив "ТРАНСМАШ" (далі-Позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСМАШ" (далі-Відповідач-1), публічного акціонерного товариства СКТБ "КОМПЛЕКС" (далі-Відповідач-2), товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМ'ЄР ЛІЗИНГ" (далі-Відповідач-3) про визнання недійсним договору поруки б/н від 22.05.2013.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2015 порушено провадження у справі, позовна заява прийнята до розгляду.

В обгрунтування позовних вимог Позивач посилається на порушення публічним акціонерним товариством СКТБ "КОМПЛЕКС" та товариством з обмеженою відповідальністю "ПРЕМ'ЄР ЛІЗИНГ" ч.3 ст.512 Цивільного кодексу України при укладенні та подальшому виконанні договору поруки б/н від 22.05.2013, що безпореденьо порушує майнові права та охоронювані законом інтереси Позивача, як учасника товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМАШ».

Позивач в судове засідання 28.04.2015 з'явився, позовні вимоги підтримав, 28.04.2015 в судовому засіданні заявив усне клопотання про долучення до матеріалів справи постанови від 15.04.2015 судової палати у господарських справах Верховного Суду України. Судом вказані докази долучені до матеріалів справи.

Відповідач-1 та Відповідач-2 в судові засідання, призначені на 23.04.2015, 28.04.2015 не з'явились; були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №828, №836 та роздрукованою сторінкою з мережі Інтернет (а.с. 30), на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду по справі №904/2224/15 (враховуючи те, що Відповідач-2 знаходиться на тимчасово окупованій території, господарським судом Дніпропетровської області розміщено інформацію про час і місце судового засідання на сторінці господарського суду Дніпропетровської області (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/)); вимоги ухвал господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2015 та 23.04.2015 не виконали.

Відповідач-3 в судове засідання з'явився; відзив на позов та докази в його обґрунтування не надав; в судовому засіданні надав усні заперечення стосовно заявлених позовних вимог в частині визнання недійсним договору поруки, в обґрунтування яких посилається на відповідність спірного договору вимогам чинного законодавства та встановлення постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 по справі №904/10244/14 преюдиціального факту дійсності оспорюваного правочину.

Крім того, Відповідачем-3 28.04.2015 подано до господарського суду докази в підтвердження повідомлення Відповідача-1 та Відповідача-2 про проведення судового засідання, яке було призначено на 28.04.2015, що підтверджується відповідними телеграмами, які містяться в матеріалах справи.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки неможливість присутності в судових засіданнях представника Відповідача-1 та Відповідача-2 документально підтверджена не була, надані Позивачем матеріали справи та оригінали документів дозволяють розглянути справу по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача-1 та Відповідача-2 за наявними в справі матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 28.04.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача та представника Відповідача-3, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

11.02.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСМАШ" (Покупець, Відповідач-1) та публічним акціонерним товариством СКТБ "КОМПЛЕКС" (Постачальник, Відповідач-2) був підписаний Договір поставки №57 (далі-Договір поставки).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, Постачальник зобов'язався поставити та передати у власність Покупцю Продукцію (далі-Товар), а Покупець сплатити та прийняти Товар на умовах даного Договору.

Пунктом 15.1 Договору поставки передбачено, що Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2013, але закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від його виконання.

22.05.2013 публічне акціонерне товариство СКТБ "КОМПЛЕКС" (Постачальник, Відповідач-2) та товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕМ'ЄР ЛІЗИНГ" (Поручитель, Відповідач-3) уклали Договір поруки №б/н (далі-Договір поруки).

Відповідно до пункту 1.1 Договору поруки, Поручитель зобов'язався перед Постачальником солідарно відповідати за виконання товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСМАШ" (Покупець, Відповідач-1), у повному обсязі зобов'язань за Договором поставки №57 від 11.02.2013, укладеному між публічним акціонерним товариством СКТБ "КОМПЛЕКС" та товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСМАШ", з усіма додатковими специфікаціями, угодами та додатковими договорами до нього, а саме: повернення суми оплати поставлених за Договором поставки товарів, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених Договором поставки.

Згідно з пунктом 6.2 договору поруки, він набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою.

В позовній заяві Позивач зазначив, що в зв'язку з невиконанням Відповідачем-1 своїх зобов'язань перед Відповідачем-2 з оплати товару за Договором поставки, Відповідач-3 виконав на підставі Договору поруки зобов'язання Відповідача-1 перед Відповідачем-2 самостійно, про що Відповідача-1 було повідомлено листом №17/12-01 від 17.12.2014.

Позивач стверджує, що укладення та наступне виконання Договору поруки, наслідком чого стало передання права та обов'язків кредитора у зобов'язанні, порушує вимоги ч.3 ст.512 Цивільного кодексу України, та відповідно порушує і права та охоронювані законом інтереси Позивача, як учасника Відповідача-1.

Розглянувши заявлені позовні вимоги, господарський суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пункту 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Позивач посилається на те, що сторони спірного договору не мали необхідного обсягу прав щодо його укладення, з огляду на те, що умовами пункту 14.6 Договору поставки передбачено, що жодна зі сторін не має права передавати свої права та обов'язки за даним Договором третій особі, а згідно частини третьої статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом, а так як Позивач є учасником товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСМАШ", то укладенням спірного правочину між Відповідачами були порушені права саме Позивача.

Згідно пункту 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/631/15 від 20.04.2015 "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 N 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів", відповідно до положень частин першої, другої статті 16, частин першої, другої статті 203 ЦК України, статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України), пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та з урахуванням положень статуту господарського товариства акціонер (учасник) цього товариства має право оспорити договір, вчинений товариством, якщо обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав (постанова від 21.01.2015 N 911/2089/14).

З доданої до позовної заяви копії витягу зі Статуту товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСМАШ" (а.с. 23-25) та Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру за №20282198 станом на 18.03.2015 (а.с. 27) стосовно останнього вбачається, що Позивач є учасником Відповідача-1.

Проте правочин (Договір поруки), який оспорюється Позивачем, вчинений підприємствами (Відповідачем-2 та Відповідачем-3), учасником яких він не є. Крім того, наслідком вчинення оспорюваного Договору поруки та подальшого його виконання стала заміна кредитора у зобов'язанні, боржником в якому є Відповідач-1 (а не Позивач), а відтак укладення та виконання Договору поруки могло вплинути лише на права та охорнювані законом інтереси лише Відповідача-1.

Відповідно до ст.ст.33 та 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено належним чином факту, що Договір поруки, який був укладений між Відповідачем-2 та Відповідачем-3, будь-яким чином порушує права або обов'язки виробничого кооперативу "ТРАНСМАШ" як учасника товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСМАШ" (Відповідача-1).

За змістом пункту 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо предмет спору був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність предмета спору в даній справі, відповідно позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Посилання Відповідача на встановлення постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 по справі №904/10244/14 преюдиціального факту дійсності оспорюваного правочину, суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 35 Господарського процесуального кодексу України, Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Абзацом 3 пункту 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

З постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 по справі №904/10244/14 вбачається, що в даному випадку має місце саме правова оцінка доводам скаржника щодо визнання недійсним договору поруки.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати при відмові в позові покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.05.2015.

Суддя А.Є. Соловйова