РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р. Справа № 903/192/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Савченко Г.І. ,

суддя Тимошенко О.М.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Лошак В.О. - представник за довіреністю від 06.04.2015р. №198

від відповідача: Кривчук В.М. - представник за довіреністю від 11.12.2014р. №2393/1.1.3

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації, м.Луцьк

на рішення господарського суду Волинської області

від 01.04.15 р. у справі № 903/192/15 (суддя Вороняк А.С.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Рембудуправління-Вишків-АТ", м.Луцьк

до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації, м.Луцьк

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, м.Луцьк

про стягнення 5 550, 32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 01.04.2015р. у справі №903/192/15 позов Приватного акціонерного товариства "Рембудуправління-Вишків-АТ" до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, про стягнення 5550,32 грн., задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації на користь Приватного акціонерного товариства "Рембудуправління-Вишків-АТ" 5509,37грн., з них 4997,50грн. - інфляційних втрат, 511,87грн. - 3% річних та 1813,52грн. сплаченого позивачем судового збору.

У позовних вимогах Приватного акціонерного товариства "Рембудуправління-Вишків-АТ" до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації в частині стягнення 40,95грн. 3% річних - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає рішення місцевого господарського суду незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права та процесуального права;

- зазначає, що місцевим господарським судом не враховані вимоги ст.23 Бюджетного Кодексу України, відповідно до яких будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Без відповідних бюджетних призначень цільового характеру департамент не вправі самостійно здійснювати видатки з бюджету для здійснення оплати як заборгованості, визначеної у наказі господарського суду Волинської області від 15.04.2014р. №903/264/14-1, так і інших витрат - інфляційних збитків або відсотків річних. З метою погашення кредиторської заборгованості перед ПрАТ "Рембудуправління- Випіків - АТ" за виконані роботи, що проводились у попередніх роках за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, департаментом житлово-комунального господарства Волинської облдержадміністрації та обласною державною адміністрацією у 2014р. неодноразово порушувалось перед Кабінетом Міністрів України та Міністерством фінансів України (листи від 17.02.2014 №905/26/2-14, від 19.05.2014 №2520/26/2-14, від 05.08.2014 №4089/26/2-14, від 15.08.2014 №4327/26/2-14, від 29.10.2014 №5763/23/2-14, від 10.12.2014 №6664/26/2-14, від 02.12.2014 №6468/23/2-14) клопотання про виділення коштів. У лютому 2015р. обласна державна адміністрація повторно звернулась до Прем'єр-міністра України щодо погашення зазначеної заборгованості листом від 17.02.2015р. №919/23/2-15. Однак, досі питання виділення коштів з державного бюджету не вирішене;

- вказує, що судом не враховано, що у період з 24.12.2014р. по 24.02.2015р. через виконання судового наказу від 25.07.2014р. №903/377/14-1 про стягнення з департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації на користь ПрАТ "Пересувна механізована колона "Волиньцукробуд" заборгованості в розмірі 48355,60грн. та 1827,00грн. судових витрат, відповідно до п.30 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845 не проводились платежі за платіжними дорученнями департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації. Такі обставин унеможливлювали виконання рішення в зазначений період;

- покликається на те, що господарським судом Волинської області не взято до уваги, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014р. №65 "Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету" Державній казначейській службі дозволено здійснювати операції з погашення кредиторської заборгованості за капітальними видатками станом на 01.03.2014р. виключно в обсягах, що відповідають обсягам, встановленим за результатами контрольних заходів Державної фінансової інспекції. З заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами від 21.07.2014р. №15-12/591-5912 у справі №903/264/14 вбачається, що 21.05.2014р. на адресу Головного управління Казначейства надійшов лист Державної фінансової інспекції у Волинській області від 21.05.2014р. №03-060-14-14/3897, у якому зазначено, що на виконання п.п.1 п.12 та п.п.2 п.11 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014р. №65 "Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету" проведено перевірку в департаменті житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації за період з 01.01.2013р. по 01.03.2014р.. Перевіркою не підтверджено кредиторську заборгованість департаменту перед ПрАТ "Рембудуправління- Вишків АТ" у сумі 20286,25грн. через неможливість проведення зустрічної звірки з метою підтвердження достовірності понесених витрат через вилучення та знищення первинної документації. Відповідно до постанови про витребовування документів старшого слідчого з ОВС СУ фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Волинській області від 22.08.2013р. у кримінальному провадженні №000010 та ухвали слідчого судді від 26.07.2013р. у цьому ж провадженні 22.08.2013р. фінансово-господарські та інші документи по добудові існуючої будівлі незавершеного будівництва під дитячий садок в с.Комарове Маневицького району у департаменті вилучені;

- судом не надано належної оцінки умовам договору підряду від 10.07.2012р. №176111, з якого виникло зобов'язання, за прострочення виконання по якому позивач нарахував інфляційні втрати те 3% річних. Так, пунктом 5.7 договору передбачено, що фінансування по даному договору здійснюється за рахунок бюджетних коштів. Відповідно до п.5.8 договору замовник не несе відповідальності за ненадходження/несвоєчасне надходження коштів з джерел фінансування. Згідно з п.8.1.1 договору замовник здійснює фінансування підрядних робіт по мірі надходження коштів з джерел фінансування. Відповідно до п.6 ст.11 Цивільного кодексу України У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. Таким чином, згідно умов Договору необхідною подією для оплати мало бути саме надходження коштів з джерел фінансування (бюджету);

- судом не було враховано, що саме на органи Державного казначейства України покладено функції по виконанню судових рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, або з бюджетних установ (ч.2 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.25 Бюджетного кодексу України). Згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845 та ст.3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Згідно з п.33 Порядку Головним управлінням Казначейства 20.06.2014р. пакет документів щодо виконання наказу господарського суду Волинської області від 15.04.2014р. №903/264/14-1 надіслано до Державної казначейської служби України для виконання за бюджетною програмою КПКВ 3504040 "Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою". Тобто стягнення проводитись за рахунок коштів державного бюджету України. Враховуючи вищезазначене та згідно зі ст.528 ЦК України обов'язок виконання наказу господарського суду Волинської області від 15.04.2014р. №903/264/14-1 перейшов до Державної казначейської служби України;

- також, судом безпідставно не враховано вимоги ст.24 ГПК України щодо необхідності залучення іншого відповідача (Державної казначейської служби України), повинної відповідати за цим позовом. Такої позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 24.11.2009р. в справі №03/43-38. Залучення до участі у даній справі Державної казначейської служби України також пов'язане з необхідністю достовірного встановлення чи відбулось виконання наказу господарського суду Волинської області від 15.04.2014р. №903/264/14-1 за рахунок коштів бюджетної програми КПКВ 3504040.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.04.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 12.05.2015р..

29.04.2015р. на поштову адресу суду від Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області надійшли письмові пояснення від 27.04.2015р. №15-09/223-2996 по справі.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.05.2015р. підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення господарського суду Волинської області від 01.04.2015р. у справі №903/192/15 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача у письмовому відзиві від 29.04.2015р. №138 на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 12.05.2015р. заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд рішення господарського суду Волинської області від 01.04.2015р. у справі №903/192/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області в судове засідання 12.05.2015р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Водночас, ухвалою суду від 21.04.2015р. про прийняття апеляційної скарги до провадження участь учасників судового процесу в судовому засіданні визначалась на власний розсуд, нові докази не витребовувались та повідомлено, що неявка уповноважених представників сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання суду представника Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія розглянула апеляційну скаргу за відсутності представника останнього.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно рішення господарського суду Волинської області у справі №903/264/14 від 03.04.2014р. позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Рембудуправління-Вишків-АТ" до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації про стягнення 20286,00грн. задоволено повністю (а.с.8-10).

Стягнуто з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації на користь приватного акціонерного товариства "Рембудуправління-Вишків-АТ" 20286,00грн. заборгованості та 1827,00грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду Волинської області у справі від 03.04.2014р. №903/264/14 набрало законної сили 15.04.2014р. у зв'язку з чим місцевим господарським судом видано наказ від 15.04.2014р. за №903/264/14-1 (а.с.11).

Таким чином, факт укладання договору підряду від 10.07.2012р. №176111, виконання позивачем робіт згідно умов цього договору та факт не проведення та прострочення Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації оплати в сумі 20286,00грн. за виконанні роботи (визнання боржником), встановлено зазначеним вище рішенням господарського суду Волинської області від 03.04.2014р. у справі №903/264/14, а тому у відповідності до приписів ст.35 ГПК України не доводяться при розгляді даної справи.

Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації вказане вище рішення станом на час розгляду даної справи не виконано, а також докази його виконання в матеріалах справи відсутні

За вказаних обставин, Приватне акціонерне товариство "Рембудуправління-Вишків-АТ" звернулося до господарського суду Волинської області з позовом до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації про стягнення 5550,32грн., з яких 4997,50грн. - інфляційні втрати та 552,82грн. - 3 % річних, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем наказу господарського суду Волинської області №903/264/14-1 від 15.04.2014р. виданого на виконання рішення господарського суду Волинської області від 03.04.2014р. у справі №903/264/14 (а.с.2-4).

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач, посилається на рішення господарського суду Волинської області від 03.04.2014р. у справі №903/264/14, наказ господарського суду Волинської області №903/264/14-1 від 15.04.2014р. та на положення ст..625 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 26.02.2015р. було порушено провадження у справі №903/192/15 та призначено її розгляд.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 11.03.2015р. залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області.

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду Волинської області від 01.04.2015р. у справі №903/192/15 позов задоволено частково (а.с.71-73).

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Приватне акціонерне товариство "Рембудуправління-Вишків-АТ" просить стягнути з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації 5550,32грн., з них 4997,50грн. - інфляційних втрат, які нараховані на суму 22113,00грн. з квітня 2014р. по січень 2015р. та 552,82грн. - 3% річних, які нараховані на суму 22113 грн. за період прострочення оплати з 01.04.2014р. по 01.02.2015р..

Зокрема сума в 22113,00грн. на яку нараховані інфляційні втрати та 3% річних складається із сум в 20286,00грн. основного боргу та 1827,00грн. судового збору, що було стягнуто з відповідача згідно наказу господарського суду Волинської області від 15.04.2014р. за №903/264/14-1 на виконання рішення господарського суду Волинської області від 03.04.2014р. №903/264/14.

Так, визначаючи правову природу грошового зобов'язання, необхідно, перш за все виходити з правил ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Отже, судовий збір у розмірі 1827,00грн., який згідно Закону України "Про судовий збір" та ст.44 Господарського процесуального кодексу України відносяться до складу судових витрат, які згідно ст.49 ГПК України розподіляються суддею за результатами розгляду справи, а їх розмір не знаходиться у безпосередньому зв'язку з неналежним виконанням відповідачем основного договірного (грошового) зобов'язання (сплата коштів за виконанні роботи), що унеможливлює нарахування на них інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до ст.625 ЦК України, оскільки судовий збір у грошове зобов'язання не перетворився, а його правова природа після прийняття рішення не змінюється.

Таким чином, встановлений рішенням господарського суду Волинської області у справі №903/264/14 від 03.04.2014р. до стягнення з відповідача на користь позивача розмір заборгованості в сумі 20286,00грн. основного боргу за невиконання умов договору підряду від 10.07.2012р. №176111, щодо оплати наданих послуг, слід розглядати як грошове зобов'язання боржника - Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації.

При цьому, колегією суддів враховано, що відповідні обставини які виникли між сторонами у справі відносно виконання укладеного між ними договору підряду від 10.07.2012р. №176111 було досліджено господарським судом Волинської області у справі №903/264/14, за наслідком розгляду якої було прийняте відповідне рішення від 03.04.2014р. (рішення набрало законної сили), що узгоджується з положеннями ст.35 ГПК України в частині надання преюдиціального значення процесуальним законом саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (див. постанову Пленум Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що предметом розгляду даної справи є стягнення 5550,32грн., з яких 4997,50грн. - інфляційні втрати та 552,82грн. - 3 % річних, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем наказу господарського суду Волинської області №903/264/14-1 від 15.04.2014р., виданого на виконання рішення господарського суду Волинської області від 03.04.2014р. у справі №903/264/14, а не дослідження правової природи та надання відповідної оцінки укладеному між сторонами договору підряду від 10.07.2012р. №176111 та невиконання його умов.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Як зазначалось вище, відповідно до ст.509 ЦК України. зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ч.1 ст.96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.2 п.3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. за №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права").

За приписами ст.ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Пунктом 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

В п.п.4.1 - 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові; сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Пунктом п.3 ч.3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 24.11.2011р. №01-06/1642/2011 "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011р. N 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів"" роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України (постанови від 12.09.2011р. №3-73гс11, від 14.01.2011р. №3-116гс11 та від 23.01.2012р. по справі №3-142гс11).

Таким чином, відсутність у боржника коштів, що приводять до неможливості виконання ним грошового зобов'язання перед позивачем, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють відповідача від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Також, у відповідності до ч.2 ст.218 ГК України, відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Отже, відсутність бюджетних коштів у відповідача не є підставою для його звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. та у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі №11/446, яка у відповідності з приписами ст.11128 ПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Перевіривши здійснений місцевим господарським судом розрахунок розміру інфляційних втрат нарахованих з квітня 2014р. по січень 2015р. на суму основної заборгованості за рішенням суду в розмірі 20286,00грн. та нарахованих з 01.04.2014р. по 01.02.2015р. 3% річних на суму основної заборгованості за рішенням суду в розмірі 20286,00грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання щодо оплати наданих послуг згідно договору підряду від 10.07.2012р. №176111 (наказ господарського суду Волинської області №903/264/14-1 від 15.04.2014р., виданого на виконання рішення господарського суду Волинської області від 03.04.2014р. у справі №903/264/14), колегія суддів дійшла висновку, що він складений правильно, а тому вимоги Приватного акціонерного товариства "Рембудуправління-Вишків-АТ" щодо стягнення з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації 4997,50грн. інфляційних втрат та 511,87грн. 3% річних правомірно задоволені судом першої інстанції, а у стягненні 40,95грн. 3% річних на підставі ст.625 ЦК України слід йому відмовити.

У відповідності до ч.1, 3 ст.24 ГПК України, господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача; господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Згідно п.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд за клопотанням сторони або за своєю ініціативою має право до прийняття рішення залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобов'язана сторона; заміна первісного відповідача належним відповідачем допускається лише за згодою позивача, яка має бути викладена в його письмовій заяві чи зафіксована в протоколі судового засідання. Якщо ж такої згоди не надано, то господарський суд у залежності від конкретних обставин справи вчиняє одну з таких дій: 1) розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і відмовляє в позові, оскільки відповідач не є належним; 2) залучає до участі у справі з власної ініціативи іншого відповідача згідно з частиною першою статті 24 ГПК; стаття 24 ГПК не зобов'язує господарський суд задовольняти клопотання сторони про залучення до участі у справі ще одного чи іншого відповідача.

Враховуючи те, що під час розгляду даної справи відповідачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність залучення до участі у справі ще одного відповідача, а саме Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області та залучення іншого відповідача - Державну казначейську службу України, а також не надання згоди позивача на заміну відповідача чи залучення ще одного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні таких клопотань відповідача, оскільки у правовідносинах у даній справі як зобов'язана сторона у правовідносинах Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області та Державна казначейська служба України не виступають. Поряд з цим, положення ст.625 ЦК України спрямовані на отримання кредитором компенсації (плати) внаслідок знецінення грошових коштів саме з боржника, яким рішенням господарського суду Волинської області від 03.04.2014р. у справі №903/264/14 та наказом від 15.04.2014р. за №903/264/14-1 визначено Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації.

Згідно вимог ст.33 Господарського-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Рембудуправління-Вишків-АТ" є обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації, наведені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи, наведеним вище, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Волинської області від 01.04.2015р. у справі №903/192/15 прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст.101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Волинської області від 01.04.2015р. у справі №903/192/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Волинської обласної державної адміністрації, м.Луцьк - без задоволення.

2. Справу №903/192/15 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Тимошенко О.М.

Віддрук. прим.:

1 - до справи,

2 - ПрАТ "Рембудуправління-Вишків-АТ" (43006, м.Луцьк, вул.Заньковецької, 88),

3 - Департаменту ЖКГБ Волинської ОДА (43027, м.Луцьк, м-н.Київський, 9),

4 - ГУ ДКСУ у Волинській області (43021, м.Луцьк, вул.Стрілецька, 4а),

5 - в наряд.