ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.05.15 Справа № 904/1822/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес Страхування", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД", м. Дніпропетровськ

про стягнення 4219, 74 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Експрес Страхування" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД" про стягнення шкоди в порядку регресу у розмірі 4219, 74 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення Закону України "Про страхування", згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 23.03.2015.

23.03.2015 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що подія, на яку посилається позивач не є страховим випадком за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/5237800, оскільки пригода сталося з вини особи, відповідальність якої не була застрахована у відповідача.

Ухвалою суду від 23.03.2015 розгляд справи відкладено на 31.03.2015.

30.03.2015 через канцелярію Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, що внаслідок ДТП за участю автомобіля Ореl Astra, д/н АХ8544АК, відповідальність власника якого застрахована ПАТ «СК «Дніпроінмед» згідно полісу № АВ/ 5237800, була заподіяна шкода третій особі, а саме власнику автомобіля Chevrolet Aveo, д/н АА2058РВ. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України та висновку органу МВС викладеному у Довідці № 9111705 настала цивільно-правова відповідальність саме Степаненко Ігора Васильовича, у зв'язку із чим відповідно у відповідача виник обов'язок відшкодувати завдану шкоду в межах ліміту визначеного Полісом № АВ/ 5237800.

Також, у даних додаткових поясненнях позивач зазначає, що згідно копії полісу № АВ/ 5237800 франшиза складає 1000 грн., а тому він зменшує свої позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в порядку регресу у сумі 3729, 74 грн.

Відповідності до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Оскільки заява позивача про зменшення розміру позовних вимог не порушує чиї-небудь права та інтереси, вона прийнята судом до розгляду.

31.03.2015 від позивача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 31.03.2015 строк розгляд справи продовжено на п'ятнадцять днів та її розгляд відкладено на 12.05.2015.

05.05.2015 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, місце та час проведення судового засідання повідомлені належним чином (арк. с. 59-60).

У судовому засіданні 12.05.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.11.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Експрес Страхування" (далі - позивач, страховик) та Пилипенком Євгеном Олександровичем (далі - страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 202.11.2094138 (далі - договір).

Згідно з п. 3.1 договору предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням ТЗ та/або до ТЗ, що належить фізичним або юридичним особам на правах власності, перебуває в оренді або у тимчасовому користуванні фізичних або юридичних осіб на законних підставах.

Вищезазначеним договором було застраховао транспортний засіб Chevrolet Aveo, реєстраційний номер АА2058РВ, рік випуску 2011 (частина "А" договору страхування "Особливі умови страхування").

Франшиза (безумовна) за ризиком (застосовується по кожному окремому страховому випадку): збитки внаслідок ДТП: з безумовною франшизою: 1 %.

Страхова сума складає 108880 грн. (частина "А" договору страхування "Особливі умови страхування") (арк. с. 8).

Пунктом 3.2. договору передбачено, що страховим випадком за цим договором страхування є подія, що відбулася протягом строку дії договору страхування та на території дії договору страхування, з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику (вигодонабувачу) в межах страхової суми.

Підпунктом 3.3.2 пункту 3.3 договору визначено, що страхуванню на умовах цього договору підлягають ризики, які зазначаються в особливих умовах страхування, зокрема дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) - пошкодження та/або знищення застрахованого на умовах цього договору страхування ТЗ та/або його додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної події.

Страховик шляхом виплати страхового відшкодування відповідно до умов та зобов'язань за цим договором в межах страхової суми компенсує збитки, що виникли внаслідок страхового випадку та пов'язані з втратою ТЗ та/або додаткового обладнання або з відновлювальним ремонтом такого ТЗ та/або додаткового обладнання. (п. 3.5 договору).

Відповідно до п. 7.1 договору страхова сума за договором страхування є граничною сумою щодо сплати страховиком страхових відшкодувань.

Як зазначає позивач, посилаючись на довідку № 9111705 про дорожньо-транспортну пригоду, 22.11.2012 в м. Київі на вул. Голосіївська, 13-А сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер АА2058РВ, що належить Пилипенко Євгену Олександровичу та автомобіля OPEL Астра, д/н АХ8544АК, що належить Грицаченку Григорію Григоровичу, під керуванням Степаненка Ігора Васильовича (пасажир Бибик Олександр Олексндрович) (арк. с. 13).

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.12.2012 у справі № 2601/2295/12 встановлено, що Бибик Олександр Олександрович, в автомобілі OPEL Астра, д/н АХ8544АК, в м. Києві на вул. Голосіївській, 13а своїми діями під час відкривання дверей створив перешкоду для руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем Chevrolet Aveo, державний номерний знак АА2058РВ, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив п.п. 1.5 ПДР України.

Вищезазначеною постановою Бибика Олександра Олександровича було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (арк. с. 14).

Відповідно до калькуляції № 774/3/6989 від 27.11.2012 про визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Chevrolet Aveo, державний номерний знак АА2058РВ, вартість відновлювального ремонту складає 6784, 34 грн. (арк. с. 18-19).

Згідно з розрахунком страхованого відшкодування, здійсненого у страховому акті № 3.12.6989-1 від 21.02.2013, сума страхованого відшкодування становить 4729, 74 грн. (арк. с. 24).

На виконання умов договору, позивач, відповідно до страхового акту № 3.12.6989-1 від 21.02.2013 (арк. с. 24) та заяви Пилипенко Євгена Олександровича про настання страхового випадку (арк. с. 21), виплатив страхове відшкодування шляхом перерахування коштів страхового відшкодування на рахунок Пилипенка Євгена Олександровича у розмірі 4729, 74 грн. згідно платіжного доручення № 3163 від 27.02.2013 (арк. с. 25).

Цивільно-правова відповідальність Грицаченка Григорія Григоровича, що є власником автомобіля OPEL Астра, д/н АХ8544АК, який перебував під керуванням Степаненка Ігора Васильовича, (пасажир Бибик Олександр Олександрович, якого визнано винним у скоєнні ДТП) застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Дніпроінмед" (далі - відповідач), згідно полісу № АВ/ 5237800, що підтверджується витягом з бази обліку договорів (арк. с. 26).

У зв'язку з цим, 01.04.2013 позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою № 1685/6989 про відшкодування шкоди на суму 4729, 74 грн. (арк. с. 27-28). До вказаної заяви були додані усі необхідні документи для здійснення такої виплати.

Відповідач грошові кошти не сплатив, будь-якої відповіді на адресу позивача з цього приводу не надав.

Посилаючись на вищезазначені обставини, оскільки відповідальність власника транспортного засобу, у якому перебував винуватець ДТП, застрахована відповідачем за полісом № АВ/ 5237800 Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Дніпроінмед", позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регрессу у розмірі 3729, 74 грн., з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Господарський суд, дослідивши матеріали справи, не вбачає підстав для задоволення позовних вимог з нижченаведених підстав.

Предметом позову є вимога про стягнення з відповідача в порядку регресу збитків у сумі 3729, 74 грн.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпших при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності.

Так, відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Особою, відповідальність за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди. так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, факт понесення збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вину. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема:

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, юридичною підставою для усіх видів цивільно-правової чи господарсько-правової відповідальності є наявність певних умов, що у своїй сукупності утворюють склад цивільного (господарського) правопорушення. Необхідними умовами цивільно-правової та господарсько-правової відповідальності за загальним правилом є: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина правопорушника. Перші три елементи розглядаються як об'єктивні умови відповідальності, доведення наявності на яких покладається на кредитора. Четвертий складовий елемент правопорушення - вина є суб'єктивною умовою цивільно-правової відповідальності особи, яка порушила зобов'язання. Тому кредитор має довести не лише розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, але й сам факт порушення боржником його обов'язку та причинний зв'язок між цим порушення і шкодою. Навпаки, щоб звільнитись від відповідальності, боржник має довести відсутність своєї вини.

Матеріалами справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність Грицаченка Григорія Григоровича, що є власником автомобіля OPEL Астра, д/н АХ8544АК застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Дніпроінмед", що підтверджується полісом № АВ/ 5237800 (арк. с. 26, 37).

Автомобіль Ореl Astra, д/н АХ8544А під час дорожньо-транспортної пригоди експлуатувався Степаненком І.В. (довідка ДАІ № 9111705, арк. с. 13).

Згідно з п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом.

Нормою п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено те, що власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно з п. 1.12 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 06.12.2012 у справі № 2601/22951/12 винним у порушенні правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортного засобу Chevrolet Aveo, д/н АА2058РВ, було визнано Бибика Олександра Олександровича, який не керував та, відповідно не експлуатував забезпечений транспортний засіб, у зв'язку з чим його цивільно-правова відповідальність не була застрахована ПРАТ СК «Дніпроінмед» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/5237800.

Вищезазначеною постановою також встановлено, що Бибик Олександр Олександрович, своїми діями під час відкривання дверей автомобіля OPEL Астра, д/н АХ8544АК створив перешкоду для руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем Chevrolet Aveo, д/н АА2058РВ, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів (арк. с. 14).

Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" встановлено, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, як вбачається з наведених вище обставин та норм права, подія, на яку посилається позивач, не є страховим випадком за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/5237800, адже пригода сталася з вини особи, відповідальність якої не була застрахована ПРАТ СК «Дніпроінмед».

Отже, виходячи з вищевикладеного, у відповідача відсутні правові підстави для компенсації позивачу в порядку регресу суми страхового відшкодування, оскільки шкода майну була заподіяна Бибиком Олександром Олександровичем, який не є страховиком за полісом № АВ/ 5237800, а тому саме він повинен відповідати за заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За викладених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 3729, 74 грн. необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 18.05.2015

Суддя В.І. Ярошенко