ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2015 р. Справа № 922/190/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - Бухан Н.Ю., довіреність № 38-3961/389, від 19.10.10р.

відповідача - Токарєва С.В., довіреність № 243/810, від 13.11.14р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2240 Х/1-42) на рішення господарського суду Харківської області від 23.03.15 у справі № 922/190/15

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі",

до Комунального підприємства "Харківводоканал",

про зобов'язання вчинити певні дії та відшкодуваня майнової шкоди

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23 березня 2015 року (суддя Лаврова Л.С.) в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Позивач не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

27 квітня 2015 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№6918).

12 травня 2015 року позивачем було надано заяву про призначення судової експертизи (вх.№7329).

У судове засідання, яке відбулось 13 травня 2015 року з'явились належні представники сторін, які підтримали свої правові позиції по справі.

Під час судового засідання, колегія суддів, розглянувши заяву позивача про призначення судової експертизи, дійшла висновку відмовити в її задоволенні з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

При цьому, відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 23 березня 2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Тобто, експертиза призначається у випадку, коли для вирішення справи необхідні специфічні знання в певній галузі.

Як вбачається зі змісту наданої позивачем заяви, мету призначення експертизи позивач вбачає у встановленні родової (групової) належності речовин та її походження з певного джерела.

Втім, колегія суддів зазначає на відсутності необхідності у її проведенні, оскільки матеріали справи містять дослідження проб води, як то Протокол дослідження води від 20 листопада 2014 року №1445 (Том 1 а.с.20), Протокол дослідження води від 03 грудня2014 року №1726 (Том 1 а.с.21-22), Протокол дослідження води від 03 грудня 2014 року №1727 (Том 1 а.с.22 на обороті), Протокол дослідження води від 03 грудня 2014 року №1728 (Том 1 а.с.23), Зведену таблицю по протоколам дослідження води від 03 грудня 2014 року (Том 1 а.с.24), які містять висновок стосовно подібності об'єкту дослідженню воді міського водопроводу. Отже дані, які просить встановити позивач вже містяться в матеріалах справи. Правомірність зазначених висновків не ставиться апеляційною інстанцією під сумнів та не заперечується з боку відповідача.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що враховуючи предмет позовних вимог, який полягає у відшкодуванні шкоди, встановлення джерела походження води, яка перебувала в затоплених каналах, а саме її приналежності до води міського водопроводу, є лише окремою ланкою, яка потребує доказуванню з боку позивача. За умови встановлення судом відсутності інших складових елементів підстави задоволення позовних вимог (що має місце в даному спорі), проведення експертизи є не тільки не доцільною, а й суперечить принципу своєчасного розгляду справи судом, та є потуранням у затягуванні стороною процесу судового розгляду господарської справи, що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів встановила наступні обставини справи.

Як стверджує позивач, в результаті витоків води з трубопроводів холодного водопостачання , що перебувають на балансі КП "Харківвоканал", відбулося затоплення теплових мереж КП"ХТМ", які розташовані в підземних каналах наступних дільниць :

- від МК1128А/2 ( перехрестя вул. Польової і провулка Чугуївського) до МК 1224 ( перехрестя вул. Храмова і вул. Дніпровська), вул.Дегтярьова,16 в м. Харкові ;

- від МК 4213 А до СК"/13-20 по вул. Дерев'янко в м. Харкові;

- від МК 2985 до МК 2985 т ( вул. Дружби Народів кут з вул. Ком. Корка), м. Харків;

Вказану подію, позивач підтверджує актами огляду об'єктів затоплення, складеними комісіями за участю представників районних адміністрацій Харківської міської ради, а також здійсненими аналізами проб води, взятих з місць затоплення, міського водопроводу та мережної води.

Позивач зазначає, що внаслідок затоплення станом на 01.12.2014 року йому нанесена майнова шкода на наступних ділянках: від МК1128А/2 (перехрестя вул. Польової і провулка Чугуївського) до МК 1224 (перехрестя вул. Храмова і вул. Дніпровська), вул.Дегтярьова,16 в м. Харкові на суму 132 930 грн. ( в т.ч. ПДВ), від МК 4213 А до СК"/13-20 по вул. Дерев'янко в м. Харкові на суму 1965,15 грн., (в т.ч. ПДВ), від МК 2985 до МК 2985 т (вул. Дружби Народів кут з вул. Ком. Корка), м. Харків на суму 8142,45 грн. (в т. ч. ПДВ). Загальна сума шкоди за підрахунками позивача становить 143066,53 грн. (в т.ч. ПДВ).

В обгрунтування вимог по стягненню з відповідача суми майнової шкоди, спричиненої затопленням теплових мереж, позивачем надало до суду наступні документи:

- копії телефонограм;

- копії актів огляду за трьома адресами;

- протоколи дослідження води;

- схеми місць затоплення за трьома адресами;

- розрахунки суми майнової шкоди за трьома адресами.

Розглядаючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції, наголошуючи, що застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потребує наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а позивачем не надано доказів в обґрунтування жодної із зазначених складових, відмовив в задоволенні позовних вимог.

Звертаючись з апеляційною скаргою, позивач в обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що:

-факт нанесення відповідачем шкоди підтверджується матеріалами справи, у тому числі й актами обстежень теплових камер по трьом затопленим дільницям теплових мереж;

-Положенням ОЭ-45 "Про взаємовідносини КП "Харківводоканал" та КП "Харківські теплові мережі"" не нормативним актом та носить виключно рекомендаційний характер, а відтак не може виключати чи забороняти для встановлення факту затоплень майна дії постраждалої особи у інший спосіб, що не суперечить чинному законодавству.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про правоміність рішення господарського суду Харківської області від 23.03.15 у справі № 922/190/15 виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 224 ГК України також встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За вищенаведеними нормами права для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідна наявність усіх елементів, що складають цивільне правопорушення, а саме: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина. Відсутність хоча б одного елементу робить неможливим застосування відповідальності у вигляді збитків.

Під шкодою слід розуміти знешкодження або пошкодження майна потерпілого, що спричинило для останнього певні невигідні матеріальні наслідки. При цьому шкода розглядається не тільки як обов'язковий елемент цивільного правопорушення, але і як міра відповідальності.

Відшкодуванню підлягає тільки шкода, яка є об'єктивним наслідком протиправної поведінки, тобто між протиправною поведінкою і шкодою повинен бути причинний зв'язок, який полягає в тому, що протиправна поведінка за часом передує шкоді і породжує шкоду.

На необхідності дослідження судами усіх елементів цивільного правопорушення, при розгляді спорів стосовно стянення суми збитків, наголошено й Верховним Судом України. Відповідно до висновків Верховного Суду України, (викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України за 2010 - 2011 рр.), викладених в Листі Верховного Суду від 01.04.2012, для застосування такого засобу відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та завданими збитками, вина та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди (постанова Верховного Суду України від 20 червня 2011 р. у справі N 3-56гс11; постанова Верховного Суду України від 4 липня 2011 р. у справі N 3-59гс11; постанова Верховного Суду України від 4 липня 2011 р. у справі N 3-64гс11).

Дана позиція висвітлена й Вищим господарським судом Україні в частині 1 Листа від 14.01.2014 року № 01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків".

Відтак, єдиною законодавчою підставою задоволення позовних вимог є доведеність позивачем наявності усіх елементів, що складають цивільне правопорушення, а саме:

-протиправної поведінки,

-збитків,

-причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками,

-вини.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, зміст протиправної поведінки полягає у позадоговірному правопорушенні - затопленні теплових мереж позивача, розташованих в каналах

- від МК 1128А/2 (перехрестя вул. Полевої і провулка Чугуївського) до МК 1224 ( перехрестя вул. Храмова і вул. Дніпровська), вул.Дегтярьова,16 в м. Харкові ;

- від МК 4213 А до СК"/13-20 по вул. Дерев'янко в м. Харкові ;

- від МК 2985 до МК 2985 т (вул. Дружби Народів кут з вул. Ком. Корка), м. Харків.

Даний факт позивач підтверджує Актом огляду теплової камери від 20 листопада 2014 року (Том 1 а.с.12), Актом огляду теплової камери від 14 листопада 2014 року (Том 1 а.с.13), Актом огляду теплової камери від 19 листопада 2014 року (Том 1 а.с.14).

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

По-перше, з акту затоплення від 20.11.2014 р. (Том 1 а.с.12) вбачається, що комісією обстежено магістральну камеру МК 1221, а згідно посилань в позовній заяві, відповідачем затоплено теплову мережу КП "ХТМ" МК 1128А/2 до МК 1224. При цьому в акті не зазначено, звідки відбувалось затоплення холодною водою. За змістом акту, підтоплення відбувалось внаслідок пошкодження водопроводу, але не зазначено, в якій частині мало місце пошкодження мережі водопостачання.

В акті затоплення від 14.11.2014 р. взагалі не зазначено, що стало причиною затоплення теплової мережі. Акт огляду в цій частині не був належним чином оформлений (Том 1 а.с.13).

За змістом акту від 19.11.2014 р. підтоплення відбувалось внаслідок пошкодження водопроводу, однак відсутнє взагалі будь зазначення рівня води в камері. Акт огляду в цій частині не був належним чином оформлений (Том 1 а.с.14).

А по-друге, зазначені акти є лише підтвердження факту затоплення каналів теплових мереж, а не є свідченням порушення цілісності трубопроводів міського водоканалу та відповідного витоку води в даних місцях затоплення.Так позивачем не було надано письмового доказу, який підтверджував би несправність саме трубопроводів відповідача в місцях затоплення.

Більш того, з наданого позивачем схематичне зображення прокладання теплових мереж (Том 1 а.с.25-27) не є за можливим встановлення взагалі будь-якого перетинання трубопроводів Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" з Комунальним підприємством "Харківводоканал". Зазначене в свою чергу не підтверджує обов'язкове знаходження трубопроводів Комунального підприємства "Харківводоканал" над трубопроводами Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" в місцях затоплення.

Разом з цим, в протоколі дослідження води від 21.11.2014 р. за № 1452 зазначено, що місцем відбору проби води є Комінтернівський ФТС камера 1221, що не відповідає змісту позовних вимог, така дільниця відсутня в позовних вимогах заявника (Том 1 а.с.15). Протокол дослідження води від 15.12.2014 р. за № 1817 складено за результатом відбору проби за адресою вул. Дерев'янко, 40 УТП 2/24. Така адреса відсутня в позовній заяві. Однак,ані в позові, ані в жодному додатку до позову не підтверджується факт відбору проби води позивачем та відповідачем (Том 1 а.с.16). Аналогічні протиріччя містить в собі і протоколи дослідження води від 15.12.2014 р. за №/№ 1818 та 1819. Зазначене ставить під сумнів факт знаходження води міського водоканалу в місцях затоплення трубопроводів позивача.

За таких обставин, всупереч доводам апеляційної скарги, позивачем не доведено існування протиправної поведінки відповідача, яка полягає у несправності трубопровідної системи Комунального підприємства "Харківводоканал".

В той же час, в якості існування збитків і як наслідок відповідного розрахунку збитків, позивач в обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає на втратах теплової енергії та корозійних пошкодженнях трубопроводів опалення та гарячого водопостачання.

З приводу зазначеного, колегія суддів зазначає що, по-перше, будь яких доказів про існування корозійних пошкодженнях трубопроводів опалення та гарячого водопостачання в місцях затоплення, як то акту технічного стану трубопроводів, експертного висновку та ін. позивачем не було надано.

А по-друге, втрати теплової енергії також не були зафіксовані з боку позивача, так позивач не надав до суду будь якого підтвердження більшого обсягу затрат енергоносіїв на обігрів теплових мереж в періоди затоплення.

Крім того, стверджуючи на існуванні втрат теплової енергії, внаслідок падіння, через надходження холодної води, середньої температури трубопроводу, та визначення відповідного розрахунку збитків, необхідним є встановлення тривалості такого затоплення. У відповідності до розрахунків позивача, тривалість затоплення водою на дільниці від МК 1128А/2 ( перехрестя вул. Полевої і провулка Чугуївського) до МК 1224 ( перехрестя вул. Храмова і вул. Дніпровська), вул.Дегтярьова,16 в м. Харкові становить 264 години (Том 1 а.с.28); від МК 4213 А до СК"/13-20 по вул. Дерев'янко в м. Харкові становить 408 годин (Том 1 а.с.29); від МК 2985 до МК 2985 т ( вул. Дружби Народів кут з вул. Ком. Корка), м. Харків становить 288 годин. Однак підтвердження дійсності даного періоду затоплення позивачем не було доведено. Матеріали справи підтверджують лише початкову дату встановлення затоплення (дату акту обстеження), втім доказу яким було б підтверджено дату усунення затоплення, позивач до суду не надав, що свідчить про необґрунтованість розрахунку збитків.

З наведеного слідує, що позивачем не було доведено як взагалі факт існування збитків так і не обґрунтовано його розрахунок.

Разом з тим, обов'язковим елементом цивільного правопорушення є наявність причинно-наслідкового зв'язку між збитками та правопорушенням, як залежністю факту настання майнової шкоди (та її розміру) від правопорушення. Це означає, що господарське правопорушення повинно передувати виникненню збитків. Однак, в даному випадку позивачем не було доведено ані факт існування протиправної поведінки відповідача, ані факту існуванні збитків, що виключає наявність й причинно-наслідкового зв'язку.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає на недоведеності позивачем обов'язкових елементів складу цивільного правопорушення в діях відповідача - протиправної поведінки відповідача, збитків,причинно-наслідкового зв'язку, вини відповідача, що свідчить про недоведеність позовних вимог та виключає стягнення визначеного позивачем розміру стягнення.

Крім того, слід звернути увагу, що взаємовідносини між позивачем та відповідачем при виявленні затоплень каналів теплових мереж КП "ХТМ" врегульовано Положенням ОЭ-45 "Про взаємовідносини КП "Харківводоканал" та КП "Харківські теплові мережі"", який складено та затверджено обома сторонами. Таким чином, обидві сторони зобов'язалися керуватись вимогами цього Положення.

Згідно п. 2.4.1. Положення, при виявленні затоплень каналів теплових мереж КП "ХТМ" попередньо встановлюють джерело надходження води шляхом контрольного відключення трубопроводу з витримкою часу не менше двох годин і повного відкачування води з каналу теплотраси і взяття аналізу води з каналу теплової мережі на жорсткість та лужність, і порівняння його з таким же аналізом води із водопроводу найближчого будинку. При близькому збігу аналізів робиться висновок, що джерелом затоплення є мережі водопроводу. Якщо ж жорсткість та лужність води в каналі тепломережі нижче тих же показників води з водопроводу, але вище тих же показників мережної води, то робиться висновок про надходження води до каналу як з мереж водопроводу, так і з теплової мережі. Приведені вимоги виконані не були.

У відповідності до пунктів 2.4.3 та 2.4.4 п. 2.4 "Положення" передбачено, що КП "ХТМ" зобов'язаволось телефонограмою повідомляти КП «ХВК» про витікання води. КП "ХВК" протягом доби розглядає отриману інформацію і телефонограмою повідомляє КП "ХТМ" про плановані терміни усунення затоплення. При незгоді КП «ХВК» із зверненнями КП "ХТМ" за джерелом затоплення теплових мереж питання вирішується на місці представниками підприємств КП "ХТМ" та КП "ХВК" (обидва підприємства повинні бути готові до відбору з місця затоплення води для аналізу із складанням двосторонніх актів). Збір представників обох підприємств проводиться за ініціативою КП "ХТМ". Однак, двосторонні акти відбору проб води складено не було.

У відповідності до п.2.4.7 "Положення", якщо КП "ХВК" або власник водопроводу в обумовлені строки не усуває затоплення та при цьому відбуваються втрати тепла, то КП "ХТМ" викликає на місце затоплення представника КП "ХВК" або власника водопроводу та оформляється двосторонній акт про нанесення шкоди для пред'явлення претензії. При неявці представника КП "ХВК" або власника водопроводу для складання акту з неповажних причин, акт складається в односторонньому порядку та направляється замовленою поштою. При виявленні винного та причини затоплення теплового каналу з нанесенням шкоди необхідно перевіряти виконання тих же вимог, яких необхідно дотримуватись при проектуванні, будівництві та експлуатації теплових мереж.

Таким чином між сторонами була визначена та погоджена спеціальна процедура відшкодування збитків у разі затоплення, яка в свою чергу не була дотримана позивачем, не зважаючи на її обов'язковість виконання сторонами.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишення рішення господарського суду Харківської області від 23.03.15 у справі № 922/190/15 без змін

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.03.15 у справі № 922/190/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 18 травня 2015 року.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.