ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 р. Справа № 917/676/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехінвест", юр.адреса: вул.Мукаша Салакунова, 25/6, м.Дніпропетровськ, 49040; поштова адреса: вул.Пролетарська, 1, м.Пологи, Запорізька область, 70600

до Приватного підприємства "Санжари-Агросвіт", с. Великі Солонці, Новосанжарський район, Полтавська область, 39342

про стягнення 73591,72 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники сторін 16.04.2015 р. та 07.05.2015 р.:

від позивача: Сур Г.І.

від відповідача: Майборода Р.М.

У судовому засіданні 16.04.2015 року було оголошено перерву до 07.05.2015 р. згідно ст.77 ГПК України , про що представники сторін були повідомлені під розписку (арк.80 справи).

Після виходу з нарадчої кімнати 07.05.2015 р., суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного тексту рішення (08.05.2015 р.).

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 73591,72 грн. заборгованості за договором поставки сільськогосподарської техніки №1-26/02/14 від 26.02.2014 р., з яких: 62922,34 грн. - сума основного боргу, 9691,93 грн. пені та 977,45 грн. 3% річних.

Представник позивача на позовних вимогах наполягає з мотивів, зазначених у позовній заяві, зокрема посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки сільськогосподарської техніки №1-26/02/14 від 26.02.2014 р. в частині оплати та в судовому засіданні 07.05.2015 р. надав заяву про зменшення позовних вимог. Згідно ст.22 ГПК України, позивач має право зменшити розмір позовних вимог.

Дана заява приймається судом до розгляду і позовні вимоги розглядаються в новій редакції. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 43090,48 грн., з яких: 36894,92 грн. основного боргу, 5622,42 грн. пені, 573,14 грн. 3% річних.

Представник відповідача позовні вимоги в редакції заяви про зменшення позовних вимог визнає та проти задоволення позову не заперечує.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив:

26.02.2014 р. між сторонами було укладено договір поставки сільськогосподарської техніки № 1-26/02/14 (надалі - Договір, копія а.с. - 9-10), згідно якого постачальник зобов'язується передати (поставити у зумовлені Договором строки покупцю сільськогосподарську техніку, визначену у п. 1.2 Договору, надалі за текстом Договору "Товар", а покупець зобов'язується прийняти та сплатити за нього передбачену Договором грошову суму.

Відповідно до п. 4.1., 4.2 Договору поставка товару відповідачу здійснюється позивачем (за власний рахунок за адресою: 39342, Полтавська область, Новосанжарський район, село Великі Солонці. Товар постачається позивачем у строк до 31 березня 2014 року (включно).

Згідно з п. 4.4 Договору датою поставки товару вважається дата підписання сторонами видаткової накладної.

На виконання умов Договору позивач виконав свої зобов'язання, пов'язані з передачею (поставкою) товару, а саме передав (поставив) відповідачу товар у належній кількості.

Зазначений факт підтверджується видатковою накладною №225 від 01 квітня 2014 року.

Відповідно до п.6.2. Договору оплата ціни товару (п.2.1. Договору) здійснюється трьома частинами наступним чином:

- першу частину ціни товару у розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень 00 коп.

Відповідач сплачує до 05 березня 2014 року (пп.6.2.1. п. 6.2. Договору);

- другу частину ціни товару у розмірі 110 000,00 (сто десять тисяч) гривень 00 коп.

Відповідач сплачує до 20 березня 2014 року (пп.6.2.2. п. 6.2. Договору);

- третю частину ціни товару у розмірі 90 000,00 (дев'яносто тисяч) гривень 00 коп.

Відповідач сплачує до 15 вересня 2014 року (пп.6.2.3. п. 6.2. Договору).

Сторони домовилися, що відповідно до п.2.2 Договору якщо у день, що передує дню здійснення Відповідачем частини платежу (будь - якої) курс продажу долару США на УМВБ зміниться порівняно із зафіксованим у цьому Договорі (п. 2.2 Договору), то сума у гривнях, що підлягає сплаті Відповідачем, визначається шляхом множення грошового еквіваленту в іноземній валюті на курс продажу долару США на УМВБ на день, який передує дню фактичного здійснення частини платежу. Розмір курсу продажу долару США на УМВБ, який застосовується при визначенні грошового еквіваленту за цим Договором, визначається на підставі даних, оприлюднених на Українському фінансовому сервері на сайті (http://www.udinform.com/) та береться як курс долара США під словом ASK з колонки «Закриття».

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору Відповідач здійснив оплату першої частини ціни товару 26 лютого 2014 року і перерахунок платежу позивач не здійснював.

Другу частину ціни Товару у розмірі 110 000,00 грн., що на день укладення Договору еквівалентна 11 235,96 дол. США Відповідач сплатив 14 березня 2014 року. Курс продажу долару США на УМВБ станом на 13 березня 2014 року складав - 9,8500 грн. Грошовий еквівалент в іноземній валюті на дату платежу становив 11 167,51 дол. США.

Третю частину ціни Товару Відповідач сплатив двома рівними платежами:

- 45 000,00 (сорок п'ять тисяч) гривень 00 коп. заплачено 12 вересня 2014 року. Грошовий еквівалент цієї частини ціни Товару в іноземній валюті на день укладення Договору становив 4 596,53 дол. США. Курс продажу долару США на УМВБ станом на 11 вересня 2014 року складав 13,6600 грн. Грошовий еквівалент в іноземній валюті на дату платежу становив 3 294,29 дол. США.

- 45 000,00 (сорок п'ять тисяч) гривень 00 коп. заплачено 15 вересня 2014 року.

Грошовий еквівалент цієї частини ціни Товару в іноземній валюті на день укладення Договору становив 4 596,53 дол. США. Курс продажу долару США на УМВБ станом на 12 вересня 2014 року складав - 13,8000 грн. Грошовий еквівалент на дату платежу становив 3 294,29 дол. США.

За даних обставин, позивач нарахував суму боргу (курсова різниця), що підлягає стягненню з відповідача в розмірі 36 894,92 грн. ( в редакції заяви про зменшення позовних вимог, розрахунок в матеріалах справи).

Крім того, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 5622,42 грн. пені з 16.09.2014 р. по 15.03.2015 р. та 573,14 грн. 3% річних за період з 16.09.2014 р. по 23.03.2015 р.

Таким чином, загальна сума, заявлена до стягнення, становить 43090,48 грн.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, за яким в силу ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

При цьому, вирішуючи питання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача боргу, розмір якого перерахований позивачем у зв'язку із зміною курсу долару США до гривні, суд враховує, що відповідно до частин 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Курсова різниця - це різниця, яка є наслідком перерахунку однакової кількості іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах.

З огляду на те, що згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, суд приходить до висновку, що відповідач, який прострочив оплату вартості товару, повинен сплатити позивачу борг з урахуванням зміни курсу долару США до гривні, як це передбачено умовами договору.

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу (курсової різниці) в сумі 36894,92 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню. Відповідач проти задоволення позову не заперечує

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Судом перевірено методику розрахунку пені, 3% річних з використанням калькулятора ІПС "Ліга". За результатами проведеного перерахунку, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 573,14 грн. 3% річних та 5622,42 грн. пені за вказані у позові періоди.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Позивач надав належні докази обґрунтованості та правомірності позовних вимог. Відповідач правами, наданими йому ГПК України, не скористався, жодних доказів, що спростовували б факт наявності заборгованості чи її розмір, не надав.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем, покладається на відповідача відповідно до приписів ст.49 ГПК України

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Санжари-Агросвіт" (с. Великі Солонці, Новосанжарський район, Полтавська область, 326) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехінвест" (юр.адреса: вул.Мукаша Салакунова, 25/6, м.Дніпропетровськ, 49040; поштова адреса: вул.Пролетарська, 1, м.Пологи, Запорізька область, 70600, ) - 36894,92 грн. основного боргу, 5622,42 грн. пені, 573,14 грн. 3% річних та 1827,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.05.2015 р.

Суддя Н.Г. Гетя