ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. Справа № 911/169/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дікергофф Цемент Україна", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Парфенюка Данила Анатолійовича, Київська область,

Фастівський район, смт. Борова

про стягнення 69045,00 грн.

суддя Лопатін А.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи:

Публічним акціонерним товариством "Київцемент" (надалі позивач) заявлено позов до Фізичної особи-підприємця Парфенюк Данила Анатолійовича (надалі відповідач) про стягнення 69045,00 грн. з яких: 52076,00 грн. основного боргу; 12994,00 грн. інфляційних втрат; 3975,00 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав умови договору поставки цементу від 16.01.2015 р. № Дц 97-04-2012.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.01.2015 р. порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 18.02.2015 р.

13.02.2015 р. через канцелярію господарського суду Київської області представником позивача подано документи на вимогу ухвали суду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.02.2015 р. розгляд справи відкладено, у зв'язку з неявкою представника відповідача.

18.03.2015 р. через канцелярію господарського суду Київської області представником позивача подано заяву про заміну найменування позивача.

У судове засідання 18.03.2015 р. представник відповідача повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином ухвалою суду від 18.02.2015 р., вимоги зазначеної ухвали суду не виконав.

Разом з тим, розглянувши клопотання позивача про зміну найменування останнього, у зв'язку з тим, що протоколом загальних зборів акціонерів ПАТ "Київцемент" від 06.03.2015 р. № 23 затверджено нову редакцію статуту ПАТ "Київцемент" та змінено найменування. Копія статуту міститься в матеріалах справи.

Крім того, присутнім представником позивача подано клопотання у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.03.2015 р. розгляд справи відкладено на 02.04.2015 р. у зв'язку з неявкою відповідача, замінено найменування позивача у справі Публічне акціонерне товариство "Київцемент" на Публічне акціонерне товариство "Дікергофф Цемент Україна" та подовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

02.04.2015 р. через канцелярію господарського суду Київської області представником позивача подано клопотання про приєднання до матеріалів справи документів та пояснення у справі.

У судове засідання 02.04.2015 р. зявився представик позивача. Представник відповідача не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення присутнього представника позивача, суд

встановив:

16 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Київцемент» (сьогодні іменується - Публічне акціонерне товариство «Дікергофф Цемент Україна») (позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Парфенюком Данилом Анатолійовичем (відповідач, покупець) укладено договір поставки № 97-04-2012.

Відповідно до умов цього договору постачальник зобов'язується передати (поставити) покупцю цемент в кількості, асортименті, по ціні та на умовах, зазначених в цьому договорі, а покупець зобов'язується прийняти такий цемент і сплатити за нього ціну, в порядку та строки визначені в умовах цього договору (п. 1.1. договору).

Згідно з п. 4.6. договору, загальна вартість цього договору визначається як сукупність вартості цементу, проданого та поставленого постачальником покупцю протягом терміну дії цього договору.

У п. 5.1. договору зазначено, що оплата покупцем, поставленого на його користь постачальником цементу, здійснюється покупцем протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту реалізації цементу споживачам, шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 9.1. договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту 16 квітня 2012 р. та залишається чинним до 31 грудня 2012 року.

Зазначений договір підписаний уповноваженими представниками та скріплений відтисками печаток підприємств.

На виконання умов договору позивачем було здійснено поставку цементу на загальну суму 77376,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи належно завіреними копіями накладних: № КС00000666 від 25.04.2012 р. на суму 25792,00 грн., № КС00000897 від 11.05.2012 р. на суму 25792,00 грн., № КС00001428 від 13.06.2012 р. на суму 25792,00 грн.

У свою чергу, як зазначає позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним вище договором поставки у частині сплати вартості поставленого позивачем товару не виконав у повному обсязі, сплативши лише 25300,00 грн., при поставці товару на суму 77376,00 грн., а тому, заборгованість відповідача перед позивачем становить 52076,00 грн.

Здійснивши перевірку поданих до суду позивачем копій видаткових накладних (звіривши їх з оригіналами), суд встановив, що вказані копії накладних підтверджують поставку товару відповідачу на суму 77376,00 грн., в той час, як оплату за отриманий товар відповідач здійснив на суму 25300,00 грн. про що свідчить виписка з банківської установи. Документально-підтверджені докази протилежного відповідачем до суду не надано.

З метою досудового врегулювання спору позивачем вручено претензію № 208 від 10.09.2013 р. відповідачу з вимогою сплатити заборгованість із врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних. Про результати розгляду даної претензії відповідач позивача не повідомив, заборгованість не погасив.

З огляду на вищезазначені обставини, судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, у частині оплати поставленого товару за договором поставки від 16.04.2012 р. № 97-04-2012.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути двохсторонніми.

Оскільки відповідач за отриманий товар не розрахувався, а також враховуючи норми статті 530 ЦК України, відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, та у зв'язку з чим, позивач має право на захист свого порушеного права відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з вимогами частини першої статті 221 Господарського кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він не виконав дій, що випливають із змісту зобов'язання.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обв'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 Цивільного кодексу України.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли договірні правовідносини, відповідно до яких позивач зобов'язався поставити відповідачу товар, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався за нього розрахуватись. Оскільки, відповідач не розрахувався за поставлений товар, останній вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, в зв'язку з чим, позивач має право на захист свого порушеного права відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України.

Згідно частини першої та частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено: покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем дотримано зазначених вище норм процесуального законодавства України, подано всі докази на підтвердження своїх позовних вимог, в той час як відповідачем не спростовано існування заборгованості перед позивачем у сумі 52076,00 грн.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашена, суд вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 52076,00 грн. задовольняє повністю.

У зв'язку із несвоєчасною оплатою основного боргу позивач просить стягнути 12994,00 грн. інфляційних втрат та 3975,00 грн. 3% річних.

Відповідно до частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зробивши перерахунок 3% річних, за період з 01.05.2012 року по 31.12.2014 року включно (період вказаний у розрахунку позивача), суд встановив, що перерахована сума суду більша заявленої позивачем до стягнення суми, а тому вимоги останнього щодо стягнення з відповідача 3% річних за несплату заборгованості суд задовольняє повністю, а саме у розмірі 3975,00 грн.

Зробивши перерахунок інфляційних втрат, за період з 01.05.2012 року по 31.12.2014 року включно (період вказаний у розрахунку позивача), суд встановив, що позивачем зазначений розрахунок здійснено арифметично невірно, а тому вимоги останнього щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат за несплату заборгованості суд задовольняє частково, а саме у розмірі 12964,46 грн.

Судові витрати, відповідно до частини п'ятої статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 22, 44, 49, 82-84, 116, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Парфенюка Данила Анатолійовича (08520, Київська обл., Фастівський район, смт. Борова, вул. Шевченка, буд. 86; ідентифікаційний номер ) на користь Публічного акціонерного товариства "Дікергофф Цемент Україна" (03083, м. Київ, вул. Червонопрапорна, буд. 26; код ЄДРПО України 04880386) - 52076 (п'ятдесят дві тисячі сімдесят шість) гривень 00 коп. основного боргу, 3975 (три тисячі дев'ятсот сімдесят п'ять) гривень 00 коп. 3% річних, 12964 (дванадцять тисяч дев'ятсот шістдесят чотири) гривні 46 коп. інфляційних втрат та 1826 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) гривень 41 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.05.2015 року.

Суддя А.В. Лопатін