РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Справа № 902/1465/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Мамченко Ю.А. , суддя Дужич С.П.

при секретарі Новоселецький І.А.

за участю представників сторін:

позивача: представники Левицька - Корчун В.І., Люлькіс І.М.

відповідача: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіка-Люкс" на рішення господарського суду Вінницької області від 10.12.14р. у справі № 902/1465/14 (суддя Грабик В.В.)

за позовом фізичної особи Зановської Ірини Геннадіївни

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіка-Люкс"

про стягнення 92 836,23 інфляційних втрат та 43 426,63 грн. - 3% річних

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 17.03.2015р. №01-07/56 у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю 18.03.2015 року головуючого судді (судді-доповідача) по справі №902/1465/14 - Саврія В.А., проведено повторний автоматичний розподіл справи №902/1465/14 відповідно до пунктів 3.1.11 - 3.1.13 Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Згідно довідки про автоматичний розподіл справ між суддями (повторний розподіл) керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 17.03.2015р. визначено колегію у складі суддів: головуючий суддя - Юрчук М.І., суддя Мамченко Ю.А., суддя Дужич C.П.

Рішенням господарського суду Вінницької області у справі №902/1465/14 від 10.12.14р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіка-Люкс" на користь Зановської Ірини Геннадіївни 92 796,15грн. інфляційних втрат, 43426,63 грн. - 3% річних. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 40,08грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що невиконання боржником рішення суду від 11.01.2012р. у справі 8/141/2011/5003 підтверджується актом державного виконавця від 06.11.2014р., не спростовано відповідачем та є підставою для стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст.625 ЦК 3% річних в сумі 43 426,63грн. та інфляційних втрат.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптіка-Люкс" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 10.12.14р. у справі 902/1465/14 та прийняти нове рішення, яким провадження у справі припинити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що висновок господарського суду про продовження правовідносин між фізичною особою Зановською Іриною Геннадіївною та товариством з обмеженою відповідальністю "Оптіка-Люкс", зокрема, їх кваліфікація як корпоративних, є невідповідним фактичним обставинам справи. Відтак в порядку статті 80 ГПК України провадження у справі підлягає припиненню.

Представники відповідача (апелянта) в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду, а. с. 113).

Також колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що на електронну пошту Рівненського апеляційного господарського суду 31.03.2015р. надійшла заява від представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіка-Люкс" про розгляд справи без участі представника відповідача та за наявними матеріалами справи у зв'язку із відсутністю можливості забезпечити участь представника у судовому засіданні.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки явка сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, представники належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення її розгляду до суду не надходило, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників позивача та відповідача.

Представниками позивача подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд рішення господарського суду Вінницької області від 10.12.14р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні представники позивача проти доводів апеляційної скарги заперечили, наголосивши, що відповідач будь-якими засобами та методами ухиляється від виконання судового рішення господарського суду Вінницької області від 11.01.12р. по справі №8/141/2011/5003. Просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників позивача у судовому засіданні, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 10.12.14р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, колегією суддів апеляційної інстанції взято до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Вінницької області від 11.01.2012 р. у справі № 8/141/2011/5003 позов Зановської І.Г. задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Оптіка-Люкс" вартість частки майна в сумі 694 826 грн.. Рішення набуло законної сили на підставі постанови Вищого господарського суду України від 18.07.2012 р.

02.08.2012 р. на виконання постанови видано відповідний наказ.

10.08.2012р. головним державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління Джигою О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Вінницької області від 02.08.2012р. №8/141/2011/5003 (а.с.27).

Із акту державного виконавця від 06.11.2014р. прослідковується, що наказ господарського суду Вінницької області від 02.08.2012р. №8/141/2011/5003 про стягнення з ТОВ "Оптіка-Люкс" на користь Зановської І.Г. 702 009,53грн. станом на 06.11.2014р. не виконаний (а.с.28).

Судом апеляційної інстанції у представників позивача уточнено, чи виконано наказ (розпочато виконання наказу) на день розгляду апеляційної скарги. На що отримано негативну відповідь.

Згідно із ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Проте, таке рішення виконане не було.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства

Статтею 54 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2008 р. «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», при визначенні порядку і способу обчислення вартості частини майна товариства та частини прибутку, яку має право отримати учасник при виході (виключенні) з ТОВ (ТДВ), а також порядку і строків їх виплати господарські суди мають застосовувати відповідні положення установчих документів товариства. У випадку неврегульованості в установчих документах вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Отже, при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю у товариства виникає обов'язок сплатити йому вартість частини майна товариства, пропорційну його частці у статутному фонді товариства, або здійснити такий розрахунок на вимогу учасника та за згодою товариства у натуральній формі.

Як уже зазначалося вище у даній постанові, рішенням господарського суду Вінницької області від 11.01.2012 р. у справі № 8/141/2011/5003 позов Зановської І.Г. задоволено частково - стягнуто з ТОВ "Оптіка-Люкс" вартість частки майна в сумі 694 826 грн.

Вказані обставини відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України не доводяться знову при розгляді даної справи.

Вартість частки майна, присудженої Зановській І.Г. до стягнення із ТОВ "Оптіка-Люкс" в грошовому виразі, останнім не оплачено

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем у даній справі нараховано 92836,23грн. - інфляційних втрат, 43426,63грн. - 3% річних за період із 01.08.12р. (після набрання рішенням законної сили) по 01.09.14р.

Судом першої інстанції перевірено розрахунок та встановлено, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що розмір інфляційних втрат за визначений період має становити 92796,15грн. Розрахунок 3% річних проведений у відповідності із встановленим порядком.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленум Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

За таких обставин із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення за період з 01.08.2012р. по 01.09.2014р. 92796,15грн. - інфляційних втрат, 43 426,63грн. - 3% річних. В задоволенні позовних вимог про стягнення 40,08грн. - суми інфляційних втрат - позивачу слід відмовити.

Висновки, які зроблені судом першої інстанції відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги щодо непідвідомчості даної справи господарському суду, а відтак і припинення провадження у справі, є безпідставними. На думку апелянта даний спір не є корпоративним спором у розумінні постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2008 р. «Про практику розгляду судами корпоративних спорів».

Разом з тим апелянт ігнорує та не сприймає ті висновки, які викладені у постанові Верховного суду України від 12.12.11р., оскільки, на його думку, із прийняттям постанови ВСУ розгляд справи не закінчено.

Це дійсно так, оскільки Верховний суд України, в межах повноважень, наданих йому статтею 111-24 ГПК України у своїй постанові про задоволення заяви за наявності підстав, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, має право у разі порушення судом (судами) норми процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі або полягає у порушенні правил підвідомчості (предметної підсудності) скасувати судове рішення повністю або частково і передати справу на розгляд до відповідного суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції (п.п. а) пункту 1 частини 2 статті 111-25 ГПК України).

У даному випадку постановою Верховного суду України від 12.12.11р. заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 13 вересня 2011 року у справі № 14/214(10) задоволено. Скасовано постанову Вищого господарського суду України від 13 вересня 2011 року у справі № 14/214(10), а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

На новому касаційному розгляді у справі 14/214(10) Вищим господарським судом України прийнято 14.02.12р. постанову, якою постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.07.11р. скасовано а рішення господарського суду Львівської області від 20.04.11р. залишено без змін (тексти судових постанов Вищого господарського суду України від 13.09.11р. та від 14.02.12р. отримані із Єдиного державного реєстру судових рішень у переддень судового засідання за даною апеляційною скаргою та долучені до справи).

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіка-Люкс" від 30.01.15р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 10 грудня 2014 року у справі №902/1465/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/1465/14 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Дужич С.П.