ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015 р. Справа № 917/706/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хлібодар" (с. Пироги, Глобинський район, Полтавська область, 39045)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39000)

про стягнення 250000,00 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники в судовому засіданні від 28.04.2015р.:

від позивача: Чуфістова Ю.Г, дов. від 02.02.2015р.

від відповідача: ОСОБА_3, дов. від 15.04.2015р.

Представники в судовому засіданні від 14.05.2015р.:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_4, дов. від 15.04.2015р.

Розглядається позовна заява про стягнення 250000,00 грн. - повернення попередньої оплати за товар, що не був поставлений.

Відповідач у відзиві прохає застосувати позовну давність до вимог позивача, посилаючись на те, що грошові кошти були перераховані 24.10.2011р. за усним договором купівлі-продажу; строк виконання зобов'язання не був визначений; за ч.5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності почався від дня виникнення права пред'явлення вимоги про виконання зобов'язання - 24.10.2011р.; на дату подачі позову строк позовної давності скінчився (а.с.35).

В судовому засіданні 28.04.2015р. судом було оголошено перерву в засіданні до 14.05.2015р. (а.с. 39).

Про час та місце розгляду справи позивач та відповідач були повідомлені під розписку від 28.04.2015р. (а.с. 40).

В судовому засіданні 14.05.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

На підставі усної угоди купівлі - продажу між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хлібодар" (позивачем) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем) відповідач зобов'язався поставити позивачу товар (насіння та мінеральні добрива) на загальну суму 250000,00 грн.

Факт укладення даного усного договору підтверджується позивачем у позові та відповідачем у відзиві.

На оплату вказаного товару (насіння та мінеральні добрива) відповідач виписав позивачу рахунок-фактуру № Л-00001 від 24.10.2011р. на сплату попередньої оплати 250000,00 грн. (а.с.7).

24.10.2011р. за платіжним документом № 404 позивач перерахував відповідачу попередню оплату за товар (насіння та мінеральні добрива) в сумі 250000,00 грн. Зазначене підтверджується випискою банку по особовому рахунку позивача (а.с.8).

Відповідач поставки товару не здійснив.

Позивач 24.12.2014р. направив відповідачу вимогу за № 159 про повернення коштів в сумі 250000,00 грн. Зазначене підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення від (а.с.9, 10).

Відповідач кошти не повернув.

Відповідно до ч. 2 ст. 509, ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Згідно ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі. Разом з тим, за ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією з сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Тобто, недодержання простої письмової форми, якщо такий наслідок прямо не передбачений законом, не тягне за собою недійсність правочину, а лише позбавляє сторони права у разі виникнення спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків.

Надані в матеріалах справи рахунок-фактура на оплату вартості товару з зазначенням виду товару, його кількості, ціни та загальної вартості товару, проведення відповідачем попередньої оплати за товар, свідчать про те, що між сторонами в даному випадку склалися правовідносини з купівлі-продажу товару.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Оскільки між сторонами було укладено усний договір купівлі-продажу товару, 24.10.2011р. відповідач виписав рахунок на оплату товару, в той же день позивач оплатив даний рахунок, отже за положенням ст.. 206 ЦК України відповідач повинен був передати товар в день вчинення правочину, тобто 24.10.2011р.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимог, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на викладене, 25.10.2011р. у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Отже, у спірних правовідносинах перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (ч. 5 ст. 261 ЦК).

В даному випадку у позивача право пред'явити вимогу про повернення попередньої оплати виник 25.10.2011р. - з наступного дня від дня перерахування попередньої оплати за товар на рахунок відповідача та неотримання товару.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем у відзиві подано заяву про застосування позовної давності до спірних вимог (а.с.35).

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки у позивача право пред'явити вимогу про повернення попередньої оплати виник 25.10.2011р., то трирічний строк позовної давності закінчився 25.10.2014р.

Направлення позивачем вимоги від 24.12.2014р. не змінює початок відліку строку позовної давності, оскільки за ч. 5 ст. 261 ЦК України він починається з дати виникнення права вимоги, а не з дати фактичної направлення такої вимоги. Крім того, вимогу позивач надіслав також після закінчення строку позовної давності.

Дана позовна заява подана до суду 01.04.2015р., що підтверджується штемпелем канцелярії суду на позові (а.с.2). Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності, доказів поважності пропуску цього строку позивачем суду не надано і про наявність таких обстави позивачем суду не заявлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити.

Керуючись ст. ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано: 18.05.2015р.

Суддя Безрук Т. М.