РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2015Справа №910/1704/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи"

до 1) Комунального Підприємства «Київпастранс»

2) Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)

про стягнення 472 397 260,27 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Матвієвський А.О. - довіреність б/н від 16.02.2015 року;

від відповідача-1: Музика В.І. - довіреність б/н від 10.03.2015 року;

від відповідача-2: Петрушко М.М. - довіреність б/н від 02.03.2015 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Комунального Підприємства "Київпастранс", Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про стягнення 472 397 260,27 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем-1 та відповідачем-2 в порушення умов Договору №06/62-10 про закупівлю товару за державні кошти від 07.12.2010 року, не прийнято 77 тролейбусів та не перераховано кошти за виготовлений товар.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов стягнувши солідарно з відповідача-1 та івідповідача-2 на свою користь 472 397 260,27 грн. - збитків (з яких: 346 500 000,00 грн. - витрат які поніс позивач на виготовлення 77 тролейбусів, 125 897 260,27 грн. - переплати за користування кредитними коштами).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.02.2015 року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 11.03.2015 року.

11.03.2015 року через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла довідка по справі.

11.03.2015 року через відділ діловодства суду від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.

11.03.2015 року через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надійшла заява про залишення позову без розгляду, відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 11.03.2015 року оголошувалася перерва до 24.03.2015 року.

24.03.2015 року через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли документи по справі.

В судове засідання 24.03.2015 року представники сторін з'явилися, надали пояснення по справі.

В судове засідання 24.03.2015 року оголошено перерву до 01.04.2015 року, а також продовжено строк вирішення спору на 15 днів.

31.03.2015 року через канцелярію суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 01.04.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 01.04.2015 року представник відповідача-1 позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

В судовому засіданні 01.04.2015 року представник відповідача-2 позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 01.04.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 та відповідача-2, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.12.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» (далі по тексту - учасник, позивач) та Комунальним Підприємством «Київпастранс» (далі по тексту - відповідач-1, замовник, КП «Київпастранс») укладено Договір про закупівлю товару за державні кошти №06/62-10 (далі по тексту - Договір, Договір №06/62-10 від 07.12.2010 року), за умовами якого (п. 1.1. Договору) позивач зобов'язався здійснити поставку і передати у власність відповідачу-1 нові тролейбуси ЛАЗ Е-301 (надалі - товар або тролейбуси) в кількості 77 одиниць, а відповідач зобов'язався прийняти товар та оплатити його на умовах наведених у розділі IV (Порядок здійснення оплати) цього Договору.

Згідно з п. 1.2. Договору, найменування та кількість товару визначені специфікацією товару, що поставляється за Договором і наведена в додатку №1, технічні характеристики товару визначені в технічній специфікації, наведеній в додатку №2 цього Договору.

Розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати, яка здійснюється відповідачем-1 у місячний строк з дати укладення Договору на підставі рішення головного розпорядника бюджетних коштів в розмірі 30% вартості першої партії товару, яка буде поставлена у строк, що не перевищує три місяці. Попередня оплата здійснюється за умови наявності на рахунку відповідача в ГУ ДКУ в м. Києві бюджетних коштів цільового призначення. (п.п. 4.1.1.). Попередня оплата кожної наступної партії здійснюється в такому ж розмірі, який визначений в підпункті 4.1.1. пункту 4.1. цього Договору, після підписання актів приймання-передачі всіх тролейбусів (у повній кількості) попередньої партії. Попередня оплата кожної партії може здійснюватись частинами. (п.п. 4.1.2.). Остаточний розрахунок за поставлений товар здійснюється відповідачем протягом 5-ти банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі товару представниками позивача та відповідача, за умови наявності на рахунку відповідача в ГУ ДКУ в місті Києві бюджетних коштів цільового призначення. (п.п.4.1.3.). (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 5.1. Договору, поставка товару здійснюється згідно погодженого сторонами графіку поставки (Додаток №3), який є невід'ємною частиною цього договору.

Партія товару, за яку сплачена передоплата, повинна бути поставлена позивачем в строк, що не перевищує три місяці, з дати отримання попередньої оплати. (п. 5.2. Договору).

Цей Договір набирає чинності з дати його укладення і діє до 30.11.2011 року, а в частині виконання позивачем зобов'язань по гарантійному ремонту товару діє до їх повного виконання. (п. 10.1. Договору).

Додатком №1 до Договору сторонами визначено специфікацію товару, що поставляється за Договором, а саме: тролейбус ЛАЗ Е-301, кількість - 77 одиниць, вартість з ПДВ - 346 500 000,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що в зв'язку з бездіяльністю Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (далі по тексту - відповідач-2) щодо неналежного виконання рішення Київської міської ради №394/5781 від 14.07.2011 "Про придбання тролейбусів від КП "Київпастранс" та бездіяльність відповідача-1 стосовно неприйняття товар (77 тролейбусів), порушили майнові права позивача, що випливають з договору, а саме права на компенсацію витрат на виготовлення 77 тролейбусів та отримання прибутку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із позовної заяви, Позивач у якості збитків серед інших сум вказав 346 500 000,00 грн., які позивач поніс у зв'язку з виготовленням 77 тролейбусів, так і недоотриманого прибутку.

Вказана сума є повною вартістю 77 тролейбусів, які мали бути виготовленими на виконання договору.

Суд зазначає, що одночасна сплата усієї вартості товару Договором не передбачалася.

Згідно Договору (пункти 4.1.1, 4.1.2, 4.1.3, та 4.2) оплата за тролейбуси здійснюється не одразу за усі 77 одиниць, а поетапно, шляхом 30% передоплати за кожну партію, подальшої поставки цієї партії на протязі до трьох місяців, підписання актів-приймання передач та оплати через п'ять днів з дня прийняття тролейбусів.

Тобто закупівля нової партії мала здійснюватися лише за наявності низки передбачених договором умов, а саме:

- надходження бюджетних коштів;

- проведення передоплати;

- реальна поставка та прийняття партії тролейбусів.

Все вищевказане могло відбуватися лише за наявності відповідного бюджетного фінансування (пункти 1.3, 4.1.1., 4.1.3, 4.2 договору від 07.12.2010 №06/62-10).

Таким чином, у Позивача не було договірного обов'язку виготовляти одразу 77 тролейбусів.

У свою чергу Договором (пункти 4.1-4.2) не передбачено обов'язку Відповідача-1 оплатити всю суму вартості договору, визначеного пунктом 3.3. цього договору, а саме 346 500 000,00 грн., тим більше, за відсутності бюджетного фінансування.

Згідно зі статтею 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори.

Стаття 173 ГК України визначає, що господарським зобов'язанням визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати у томі числі з господарського договору.

Згідно з ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відсутність у Відповідача-1 фінансових зобов'язань перед Позивачем, а також зобов'язань щодо прийняття тролейбусів за Договором підтверджується Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2014 року №910/10938/13 року та Постановою Вищий господарський суд України від 03.12.2014 року №910/10938/13.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 35 ГПК України).

Також суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1, 2 ст. 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною (ч. 1 ст. 225 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство, як правило, виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України).

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення відповідача покладено на позивача, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. При цьому такий зв'язок між порушенням та збитками має бути прямим та безпосереднім.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено наявності прямого та безпосереднього причинного зв'язку між діями відповідача-1 та відповідача-2 та сумою збитків у розмірі 346 500 000,00 грн. які поніс позивач на виготовлення 77 тролейбусів.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги в частині стягнення збитків в розмірі 346 500 000,00 грн. які поніс позивач на виготовлення 77 тролейбусів, не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача збитків у вигляді 125 897 260,27 грн. переплати за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне.

Договір про надання кредиту №58 укладений 15.08.2008 року між ВАТ «Український професійний банком» та позивачем, на підставі якого (як зазначено в позовній заяві) позивач отримав 0 грн. для виготовлення тролейбусів для КП «Київпастранс», укладено 15.08.2008 року тобто більш ніж за два роки до укладення Договору №06/62-10 від 07.12.2010 року, а термін повернення кредиту - до 12.02.2009 року, тобто майже за два роки до укладення Договору №06/62-10 від 07.12.201 року.

При цьому у Договір про надання кредиту №58 не вказано конкретної мети, для якої отримуються кредитні кошти (зазначено лише про поповнення обігових коштів), тобто ці кошти могли використовуватися позичальником для будь-яких цілей, а не лише для виготовлення тролейбусів.

Крім того, висуваючи вимоги про стягнення з Відповідачів 125 897 260,27 грн. збитків, якими Позивач вважає суму нарахованих йому банком відсотків за кредитом, Позивач не надав жодних доказів фактичного отримання кредиту, напрямів використання кредитних коштів, фактичної сплати банку відсотків за прострочення кредиту.

Таким чином, за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги в частині стягнення збитків в розмірі 125 897 260,27 грн. як переплати за користування кредитними коштами, не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 17.04.2015 року.