ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14 травня 2015 р. Справа № 925/309/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого - судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників сторін:

від позивача: Оберемок І.І. - за довіреністю;

від першого відповідача: Грищенко Д.С., Міхай-Сєдова Ю.С. - за довіреностями;

від другого відповідача: Зуєнко В.В. - за довіреністю;

від третього відповідача: не з'явився;

від четвертого відповідача: Цинда Л.Г.- за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Строммаш", м. Черкаси, вул. 14 Грудня, 8 до відповідачів:

1 - публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ, вул. Лєскова, 9,

2 - публічного акціонерного товариства "Аграрний комерційний банк", м. Київ, вул. Дмитрова, 9А,

3 - товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФАКТОР ПЛЮС", м. Київ, вул. Щорса, 31,

4 - товариства з обмеженою відповідальністю "Сатурн Магніт", Черкаська область, м. Канів, вул. Леніна, 161

про визнання недійсними договорів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Строммаш» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до відповідачів:

- публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» ( м. Київ),

- публічного акціонерного товариства «Аграрний комерційний банк» (м. Київ),

- товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФАКТОР ПЛЮС» (м. Київ),

- товариства з обмеженою відповідальністю «Сатурн Магніт» (м. Канів, Черкаська область),

в якому ( з виключенням помилково двічі вказаної позовної вимоги) просить суд:

1) визнати частково недійсним договір факторингу від 25.11.2014р. № 140-0-00/11-121, укладений між публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та публічним акціонерним товариством "Аграрний комерційний Банк" в частині відступлення ПАТ "Аграрний комерційний Банк" права вимоги за кредитними договорами;

2) визнати частково недійсним договір факторингу від 25.11.2014р., укладений між публічним акціонерним товариством "Аграрний комерційний Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" в частині відступлення ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" права вимоги за кредитними договорами;

3) визнати частково недійсним договір про врегулювання заборгованості від договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 27.11.2014р., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" та товариством з обмеженою відповідальністю "Сатурн - Магніт" в частині відступлення ТОВ "Сатурн - Магніт" права вимоги за кредитними договорами;

4) визнати частково недійсним договір про відступлення прав за договором іпотеки від 25.11.2014р., укладений між публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та публічним акціонерним товариством "Аграрний комерційний банк" в частині відступлення ПАТ "Аграрний комерційний банк" права вимоги за договором іпотеки;

5) визнати недійсним договір відступлення прав за договором застави основних засобів від 25.11.2014р., укладений між публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та публічним акціонерним товариством "Аграрний комерційний Банк";

6) визнати недійсним договір відступлення прав за договором поруки від 25.11.2014р., укладений між публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та публічним акціонерним товариством "Аграрний комерційний Банк";

7) визнати недійсним договір відступлення прав за договором іпотеки від 25.11.2014р., укладений між публічним акціонерним товариством "Аграрний Комерційний Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс";

8) визнати недійсним договір відступлення прав за договором застави основних засобів від 25.11.2014р., укладений між публічним акціонерним товариством "Аграрний Комерційний Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс";

9) визнати недійсним договір відступлення прав за договором поруки від 25.11.2014р., укладений між публічним акціонерним товариством "Аграрний Комерційний Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс".

Після передачі справи на розгляд судді Спаських Н.М., у суду виникло питання про дотримання правил територіальної підсудності заявленого позову і при обговоренні даного питання судом встановлено таке:

На підставі наданих у справу додаткових доказів позивач заявою від 27.04.2015 року ( а.с. 196 том 2) уточнив помилкове формулювання третьої позовної вимоги "про визнання частково недійсним договору про врегулювання заборгованості від договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 27.11.2014р., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" та товариством з обмеженою відповідальністю "Сатурн - Магніт" в частині відступлення ТОВ "Сатурн - Магніт" права вимоги за кредитними договорами". Помилка при формулюванні п. 3 позовної вимоги виникла через відсутність у позивача оскаржуваного договору.

Позивач просить розглядати її як вимогу про визнання частково недійсним договору про врегулювання заборгованості від 25 листопада 2014 року, що укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" та товариством з обмеженою відповідальністю "Сатурн - Магніт" в частині відступлення ТОВ "Сатурн - Магніт" права вимоги за кредитними договорами ...

Судом встановлено, що у всіх договорах, які позивач просить визнати недійсними (крім п. 3 позовних вимог), сторонами є юридичні особи, які знаходяться у м. Києві.

Сторонами оскарженого договору про визнання частково недійсним договору про врегулювання заборгованості від 25 листопада 2014 по п. 3 позовних вимог, є юридичні особи, які знаходяться у м. Києві та у м. Каневі Черкаської області.

У відповідності до ч. 1 ст.15 ГПК України, справи у спорах, що виникають при визнанні договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

Як вбачається зі змісту розділу 2 (Предмет договору) оскарженого позивачем договору про врегулювання заборгованості від 25.11.2014 року ( а.с. 177 том 2), сторони цього договору констатують, що зобов'язання боржників за кредитними договорами перед Кредитором будуть виконані у випадку сплати Поручителем (ТОВ "Сатурн - Магніт" м. Канів) на користь Кредитора (ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" м. Київ) 12 551 000,00 грн. в строк до 27.11.2014 року. У випадку виконання Поручителем цих зобов'язань, Кредитор відступає Поручителю права вимоги за договорами іпотеки, за договорами застави та за договорами поруки ( п. 2.2., 2.3. договору), що оформляється актами приймання-передачі.

За своїм правовим змістом даний договір містить елементи договору під умовою.

Згідно ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина).

Тобто, у такій категорії договорів є умова і є , власне, права та обов"язки, які можуть виникнути або не виникнути в залежності від настання чи ненастання певної умови.

В справу також було подано укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" та ТОВ "Сатурн - Магніт" договір поруки від 25.11.2014 року (а.с. 208 том 2). За умовами розділу 2 договору ТОВ "Сатурн - Магніт" як поручитель поручився за виконання переліченими у договорі боржниками обов'язку із погашення боргу до 27.11.2014 року.

За доводами позивача, оскільки у додатках до договору поруки від 25.11.2014 року мова йде про поруку за сплату боргу в розмірі 30 371 390,31 грн., то це є одним із доказів того, що договір поруки та договір про врегулювання заборгованості від 25.11.2014 року є різними і не пов'язаними між собою договорами, бо у договорі про врегулювання заборгованості фігурує цифра 12 551 000,00 грн.

Решта учасників процесу це заперечили з мотивів, що в обох вказаних договорах, які укладені між тими ж сторонами, мова йде про одні й ті самі зобов'язання, за виконання яких поручився ТОВ "Сатурн - Магніт".

Суд враховує, що в обох договорах (поруки і про врегулювання заборгованості від 25.11.2014 року) ТОВ "Сатурн - Магніт" виступає поручителем стосовно кредитора ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс", а виконання обов'язків із погашення боргу для поручителя в обох договорах встановлено до 27.11.2014 року. Договір про врегулювання заборгованості у переліку договорів поруки на стор. 3 договору містить посилання на договір поруки від 25.11.2014 року між ТОВ "Сатурн - Магніт" та ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс"; а договір поруки в п. 3.3. міститься посилання на можливість укладення між його сторонами інших договорів з питань сплати поручителем боргу.

Судом з'ясовано, що між сторонами договору про врегулювання заборгованості від 25.11.2014 року немає спору з приводу тлумачення умов цього договору та визначення зобов'язаної сторони за ним. Даний договір лише більш точно врегульовує деякі моменти правовідносин кредитора та поручителя з приводу умов переходу прав кредитора до поручителя.

Переконливих доказів про те, що договір поруки та договір про врегулювання заборгованості від 25.11.2014 року взагалі не пов'язані між собою та врегульовують сплату поручителем боргу різного походження і перехід до нього прав кредитора в різних відносинах, у справі нема.

Суд не вбачає порушення у тому, що за виниклою потребою сторони договору про врегулювання заборгованості обумовили, що сплата поручителем ТОВ "Сатурн - Магніт" на користь кредитора ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" до 27.11.2014 року лише 12 551 000,00 грн. вже призведе до виконання зобов'язання Боржників перед Кредитором, а кредитор за це готовий відступити Поручителю всі права вимоги за кредитними зобов'язаннями та за договорами забезпечення.

Суд погоджується із доводами відповідачів про те, що зобов'язаною особою за договором про врегулювання заборгованості від 25.11.2014 року є лише ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" м. Київ, виходячи з такого:

За змістом цього договору констатується, що у випадку сплати Поручителем 12 551 000,00 грн. на користь Кредитора до 27.11.2014 року, зобов'язання боржників вже будуть виконаними. Суд вважає, що ця умова договору є умовою, констатацією, пропозиціє і т.ін., але не обов"язком Поручителя, бо його обов"язки як Поручителя виникають лише із договору поруки, який сторонами також укладено і він згадується у договорі про врегулювання заборгованості.

При настанні обставини сплати коштів Кредитор зобов'язується передати Поручителю всі права вимоги за договорами іпотеки, застави та поруки повністю.

Якщо Поручитель не сплачує кошти протягом 2х тижнів після 27.11.2014 року, то договір розривається і Кредитор не уступає Поручителю ніяких вимог (тото, умова не настає, а тому права та обов'язки по уступці прав вимоги у сторін не виникають).

На думку суду, змістом договору про врегулювання заборгованості від 25.11.2014 року саме і є домовленість про умови отримання Поручителем уступки прав вимоги від Кредитора, які залежать від події сплати певної суми коштів Поручителем і на час укладення договору не відомо, чи настане ця подія чи не настане. Саме з цих підстав сторони обумовили розірвання договору про врегулювання заборгованості від 25.11.2014 року і не виникнення у Кредитора і Поручителя прав та обов'язків щодо уступки права вимоги, у випадку несплати поручителем коштів на рахунок кредитора.

Також у справу надано додатковий договір до договору про врегулювання заборгованості від 25.11.2014 року ( а.с. 229), яким сторони цього договору спеціально обумовили, що сплата коштів Поручителем за цим договором є його обов'язком за договором поруки, який вже укладено між сторонами. А зобов'язаною стороною за цим договором є лише ТОВ "Компанія "Фактор Плюс", як уступає права вимоги у випадку отримання від Поручителя коштів в сумі 12 551 000,00 грн.

Таким чином, предметом і метою вказаного договору є уступлення права вимоги від ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" м. Київ на користь ТОВ "Сатурн - Магніт" м. Канів і саме ці відносини є основними правами та обов'язками вказаних сторін за цим договором. Виникнення цих прав та обов'язків залежить від настання певної обставини, яка сама по собі у цьому договорі є лише правом Поручителя - сплатити чи не сплати Кредитору кошти у сумі 12 551 000,00 грн. для отримання уступки права вимоги.

Учасники процесу пояснили, що на час здійснення судового провадження у даній справі договір про врегулювання заборгованості від 25.11.2014 року вже виконано і відступлення прав вимоги відбулося, документи про що надано суду. Так, згідно банківської виписки ТОВ "Сатурн-Магніт" 25.11.2014 року сплатив ТОВ "ФК "Фактоктор Плюс" 12 550 000,00 грн. ( а.с. 227 оборот том 2) із призначенням - за відступлення права вимоги за договорами іпотеки згідно договору про врегулювання заборгованості від 25.11.2014 року. Також 25.11.2014 року між сторонами цього договору складено акт прийому-передачі документів на підтвердження ступки прав вимоги ( а.с. 181 том 2).

Таким чином, за змістом договору про врегулювання заборгованості від 25.11.2014 року, зобов'язаною стороною (згідно прав та обов'язків за договором, які виникають лише після настання певної обставини - сплати коштів в сумі 12 551 000,00 грн.) є саме ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" м. Київ, яка повинна уступити права вимоги за договорами іпотеки, застави та поруки на користь ТОВ "Сатурн - Магніт" м. Канів.

Як з'ясовано судом, обидві сторони договору про врегулювання заборгованості від 25.11.2014 року однаково тлумачать його зміст та вважають, що метою договору є виникнення прав та обов'язків щодо переходу прав вимоги за зобов'язаннями до ТОВ "Сатурн - Магніт" від ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" і тому зобов'язаною стороною за цим договором, яка повинна вчинити дію згідно предмету договору, є виключно ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" м. Київ. Натомість, у іншої сторони зобов'язання перед фінансовою компанією за цим договором відсутні.

З цих підстав позовна вимога про визнання недійсним договору про врегулювання заборгованості від 25.11.2014 року повинна розглядатися за місцем знаходження ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" у м. Київ, як зобов'язаної особи за цим договором, як і решта позовних вимог у справі.

У відповідності до ст. 17 ГПК України, якщо справа не підсудна даному господарському суду, матеріали справи надсилаються господарським судом за встановленою підсудністю не пізніше п'яти днів з дня надходження позовної заяви або винесення ухвали про передачу справи.

Від розгляду заяви про залишення частини позову без розгляду (щодо п. 3 позовної заяви) від 07.05.2015 року (а.с. 203 том 2) заявник ТОВ "Сатурн-Магніт" відмовився, а тому цю заяву суд не розглядає.

Керуючись ч. 1 ст. 15, 17 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Передати справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Строммаш" до відповідачів:

1 - публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ, вул. Лєскова, 9,

2 - публічного акціонерного товариства "Аграрний комерційний банк", м. Київ, вул. Дмитрова, 9А,

3 - товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФАКТОР ПЛЮС", м. Київ, вул. Щорса, 31,

4 - товариства з обмеженою відповідальністю "Сатурн Магніт", Черкаська область, м. Канів, вул. Леніна, 161

про визнання недійсними договорів -- на розгляд господарському суду м. Києва за встановленою територіальною підсудністю.

Ухвалу про передачу справи за підсудністю може бути оскаржено.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.

Суддя Н.М. Спаських