РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015Справа №910/7771/15-г

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна»

про стягнення 24 606,77 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Байправ М.С. (представник за довіреністю №796 від 10.11.2014р.);

від відповідача: Петренко Р.О. (представник за довіреністю №3 від 02.01.2015р.).

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» (надалі також - відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 49 490,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідачем письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надано, проте в судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись при цьому на те, що за полісом АА№4128285 відповідач не страхував цивільно-правову відповідальність винної в ДТП особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, їй присвоєно №910/7771/15-г, розгляд призначено на 12.05.2015р.

Також, судом ухвалено направити запит від 01.04.2015р. до Моторного (транспортного) страхового бюро України для отримання завіреної копії страхового полісу №АА/4128285.

16.04.2015р. до суду надійшла відповідь від Моторного (транспортного) страхового бюро України №7/2-28/10790 від 10.04.2015р., яка містить інформацію щодо страхового полісу №АА/4128285.

В судовому засіданні 07.04.2015р. в справі №910/7771/15-г було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (страховик за Договором страхування) та Приватним акціонерним товариством «Фрутіка» (надалі також - страхувальник) 06.07.2011р. було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ №021609 (далі - Договір страхування), згідно з умовами якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер АА 0029 КО (надалі також - застрахований автомобіль).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

29.03.2012р. в м. Києві на проспекті Гагаріна, Боднарук В.Б., керуючи автомобілем «Scania A242Х35СВ», реєстраційний номер АТ 6637 АА, при зміні напрямку руху не дотримався безпечного інтервалу, чим порушив п.п. 10,1., 13.1. ПДР України та допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер АА 0029 КО, під керуванням Гаращенка В.П., в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2012р. Боднарука В.Б., за здійснення вказаного ДТП, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого пошкодженням транспортного засобу №946/КВ1, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер АА 0029 КО, становить 25 815,11 грн.

Рахунком Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко-Україна» №04940/00003902 від 03.04.2012р. вартість ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер АА 0029 КО встановлюється в розмірі 25 368,13 грн.

Відповідно до складених позивачем Страхових актів №UA018/L03/01 від 18.04.2012р., №UA018/L03/02 від 28.05.2012р. та №UA018/L03/03 від 01.06.2012р. і розрахунку до нього, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 24 606,77 грн.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив страхове відшкодування в сумі 24 606,77 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №1816 від 19.04.2012р. на суму в розмірі 17 323,03 грн., №2878 від 29.05.2012р. на суму 3 823,20 грн. та №3076 від 07.06.2012р. на суму 3 551,54 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 24 606,77 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як встановлено вище, вина фізичної особи Боднарука В.Б. встановлена у судовому порядку, що підтверджується Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2012р. №2604/9081/2012 (№3/2604/2665/2012). Останнього визнано винним у скоєнні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Відповідно до наявної в матеріалах відповіді (листа) Моторного (транспортного) страхового бюро України №7/2-28/10790 від 10.04.2015р. за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/4128285 відповідачем застраховано цивільно-правову відповідальність Коваль Ірини Анатоліївни, як власника транспортного засобу «ВАЗ 2105», державний реєстраційний номер «АІ 7990 ВК».

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Матеріалами справи, а саме, звітом про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого пошкодженням транспортного засобу №946/КВ1, підтверджується, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер АА 0029 КО, внаслідок пошкодження його у ДТП від 29.032.2013р., становить 25 815,11 грн.

Відповідно до складених позивачем Страхових актів №UA018/L03/01 від 18.04.2012р., №UA018/L03/02 від 28.05.2012р. та №UA018/L03/03 від 01.06.2012р. і розрахунку до нього, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 24 606,77 грн.

Як зазначалось вище, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив страхове відшкодування в сумі 24 606,77 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №1816 від 19.04.2012р. на суму в розмірі 17 323,03 грн., №2878 від 29.05.2012р. на суму 3 823,20 грн. та №3076 від 07.06.2012р. на суму 3 551,54 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Однак, як зазначено вище, за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності АА№4128285 відповідачем застраховано цивільно-правову відповідальність Коваль Ірини Анатоліївни, як власника транспортного засобу «ВАЗ 2105», державний реєстраційний номер «АІ 7990 ВК», в той час як винною в ДТП особою визнано Боднарук В.Б., який працює водієм на ТОВ «ВМ Транс» та під час скоєння ДТП керував транспортним засобом «Scania А242Х35СВ», державний реєстраційний номер «АТ 6637 АА».

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Отже, згідно наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що відповідачем не було застраховано ні винну в ДТП особу, ні транспортний засіб, яким керувала винна в ДТП особа.

А тому, з урахуванням вищевикладеного, згідно наявних в матеріалах справи доказів, позивачем не доведено, що у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування останнім матеріальної шкоди у зв'язку з порушенням водієм Боднарук В.Б., який керував транспортним засобом «Scania А242Х35СВ», державний реєстраційний номер «АТ 6637 АА», правил дорожнього руху.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» суми страхового відшкодування в розмірі 24 606,77 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судовий збір в розмірі 1 827,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.05.2015р.

Суддя С.М. Морозов