ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2015 р.Справа № 916/447/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.

при секретарі судового засідання: Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

за участю представників сторін:

від позивача: Овдієнко А.М., довіреність № б/н від 29.01.2015

від відповідача:

- Богатирьов С.А., довіреність № 164 від 02.03.2015

- Владімірова А.В., довіреність № 124 від 23.02.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК»

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.03.2015 (повний текст складено та підписано 23.03.2015)

по справі № 916/447/15-г

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФОКЛЕУС І ПАРТНЕРИ КОНСАЛТІНГ»

до: Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК»

про: розірвання договору та стягнення 1 629 941, 02 грн.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СОФОКЛЕУС І ПАРТНЕРИ КОНСАЛТІНГ» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК», про розірвання договору про надання юридичної допомоги № 654 від 06.07.2012, додаткової угоди № 1 від 06.07.2012 до Договору про надання юридичної допомоги № 654 від 06.07.2012 та додаткової угоди № 2 від 20.12.2013 до Договору про надання юридичної допомоги № 654 від 06.07.2012, що укладені між Публічним акціонерним товариством «МАРФІН БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОФОКЛЕУС І ПАРТНЕРИ КОНСАЛТІНГ»; стягнення заборгованості у розмірі 1 629 941, 02 грн. по Договору про надання юридичної допомоги № 654 від 06.07.2012, яка складається з суми заборгованості з оплати послуг у розмірі 1 320 376,09 грн., неустойки у розмірі 305 006, 92 грн. і 3 (трьох) процентів річних у розмірі 4 558, 01 грн., нарахованих за прострочення виплати винагороди за Договором про надання юридичної допомоги № 654 від 06.07.2012.

Позов мотивовано невиконанням відповідачем умов договору про надання юридичної допомоги № 654 від 06.07.2012 в частині оплати наданих юридичних послуг, істотним порушенням умов Договору та наявністю підстав для його розірвання в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.03.2015 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФОКЛЕУС І ПАРТНЕРИ КОНСАЛТІНГ» задоволені у повному обсязі. Розірвано договір про надання юридичної допомоги № 654 від 06.07.2012, додаткову угоду № 1 від 06.07.2012 до Договору про надання юридичної допомоги № 654 від 06.07.2012 та додаткову угоду № 2 від 20.12.2013 до Договору про надання юридичної допомоги № 654 від 06.07.2012, що укладені між Публічним акціонерним товариством «МАРФІН БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОФОКЛЕУС І ПАРТНЕРИ КОНСАЛТІНГ». Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФОКЛЕУС І ПАРТНЕРИ КОНСАЛТІНГ» заборгованість по Договору про надання юридичної допомоги № 654 від 06.07.2012 в розмірі 1 629 941, 02 грн., яка складається з суми заборгованості з оплати послуг у розмірі 1 320 376,09 грн., неустойки у розмірі 305 006, 92 грн. і 3 (трьох) процентів річних у розмірі 4 558, 01 грн., нарахованих за прострочення виплати винагороди за Договором про надання юридичної допомоги № 654 від 06.07.2012. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК» не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 18.03.2015 у справі №916/447/15-г скасувати та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми чинного законодавства, у зв'язку з чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Апелянт зазначає, що суд дійшов помилкових висновків щодо наявності передбачених Договором підстав для стягнення грошової винагороди в розмірі 10,8%. Рішення суду в частині розірвання договору прийняте судом без врахування факту порушення позивачем порядку дострокового розірвання договору, визначеного п. 7.2 Договору.

Крім того, скаржник зазначає, що суд не дав оцінки факту передачі позивачу оригіналів документів з кредитної справи № 76/К. Утримання позивачем зазначених документів, на думку скаржника, унеможливлює подальше здійснення судового захисту Банком своїх прав при вирішенні спору з боржником ПП «СВІЧКОЛАП трейдінг» за кредитним договором № 76/К від 27.09.2005.

Позивачем надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому його представник в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу ПАТ «МАРФІН БАНК» без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, вважаючи його правомірним, обґрунтованим та відповідаючим матеріалам справи.

30.04.2015 скаржник через канцелярію суду надав додаткові пояснення та клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної справи, що повинна розглядатися господарським судом Одеської області. Як зазначає скаржник, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 скасовано ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.03.2015 про повернення зустрічної позовної заяви ПАТ «МАРФІН БАНК» у справі № 916/447/15-г, вказаний позов направлено на розгляд суду першої інстанції. Встановлені в ході вказаного судового провадження обставини, на думку скаржника, можуть мати істотне значення для вирішення даного спору.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів, надаючи оцінку доводам та запереченням сторін з урахуванням представлених ними доказів, не вбачає наявності підстав, визначених ст. 79 ГПК України як обов'язкових умов зупинення апеляційного провадження, оскільки обставини виконання сторонами умов договору про надання юридичної допомоги № 654 від 06.07.2012 з огляду на приписи ст.ст. 4-7, 43 ГПК України підлягають самостійному дослідженню судом в межах даного судового провадження.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України апеляційна інстанція не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.07.2012 між Публічним акціонерним товариством «МАРФІН БАНК» (клієнт, відповідач, скаржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОФОКЛЕУС І ПАРТНЕРИ КОНСАЛТІНГ» (виконавець, позивач) укладено Договір про надання юридичної допомоги № 654 (Договір), предметом якого є платні юридичні послуги, що надаються виконавцем клієнту.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що відповідач доручає, а позивач приймає на себе зобов'язання надавати в порядку та на умовах визначених договором, наступні види юридичних послуг щодо:

- захисту інтересів відповідача в будь-яких органах державної влади, місцевого самоврядування, перед громадянами та юридичними особами, а також в загальних та господарських судах, Державній виконавчій службі тощо;

- надання Відповідачу консультацій з питань цивільного, господарського, податкового та інших галузей законодавства України;

- підготовки правових висновків з питань, що відносяться до зазначених вище галузей законодавства України;

- підготовки різного роду процесуальних та інших документів, необхідних для ефективного виконання замовлення відповідача.

При цьому, розділом 2 Договору унормовано перелік обов'язків виконавця з надання юридичної допомоги, а саме:

представництво інтересів відповідача з питань повернення дебіторської заборгованості, що обліковується на балансі відповідача з метою захисту його інтересів в межах цього Договору.

представництво інтересів відповідача в господарських судах, судах загальної юрисдикції, адміністративних судах, в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях, третейських судах, державній виконавчій службі, а також в інших органах державної влади, місцевого самоврядування, перед громадянами та юридичними особами під час захисту інтересів Відповідача до повного повернення йому дебіторської заборгованості за предметом цього Договору.

підготовка відповідних процесуальних документів та інших документів, надання усних та письмових консультацій з питань за запитом відповідача в рамках предмету даного Договору та надання відповідачу інформації, в якій він зацікавлений, в межах цього Договору.

За встановленим розділом 4.1 Договору порядком здійснення розрахунків оплата здійснюється поетапно на підставі рахунків Виконавця та у відповідності до умов, які сторони погоджують шляхом укладання додаткової угоди до даного Договору.

В період дії Договору, сторони у відповідності з п. 4.1.1 Договору уклали низку додаткових угод (додаткову угоду № 1 від 06.07.2012 та № 2 від 20.12.2013), якими врегулювали порядок, строки та умови оплати клієнтом послуг виконавця з представництва інтересів Клієнта у спорі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 76/К від 27.09.2005, який було укладено між Відкритим акціонерним товариством „МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК", правонаступником якого за всіма правами та обов'язками з 12.11.2010 є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО „МАРФІН БАНК" та Приватним підприємством „СВІЧКОЛАП трейдінг", а також звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки, укладеного між Клієнтом та гр. Свічколап Наталією Петрівною 28.09.2005, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 76/К від 27.09.2005, який було укладено між Відкритим акціонерним товариством „МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК", правонаступником якого за всіма павами та обов'язками з 12.11.2010 є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО „МАРФІН БАНК" та Приватним підприємством „СВІЧКОЛАП трейдінг", а також перелік таких послуг.

Зокрема, пунктом 2.1. Додаткової угоди № 1 сторони погодили, що загальна вартість послуг Позивача (гонорар) за виконання завдань, зазначених у п.1.1. Додаткової угоди № 1 становить 7,2%, які сплачуються за результатами виконавчої процедури.

Загальна вартість послуг Позивача (гонорар) за виконання завдань, зазначених у п. 1.2. Додаткової угоди № 1 становить 18 %, з яких:

- 2% від загальної суми заборгованості Дебітора перед Відповідачем сплачуються Відповідачем протягом 3 (трьох) банківських днів з дати укладення Додаткової угоди № 1 на рахунок Позивача. Сплачена Відповідачем сума попередньої оплати поверненню не підлягає;

- 10,8% від суми фактичної оцінки вартості майна, за якою майно буде взято на баланс Відповідача або фактично отриманої суми за результатами продажу майна на аукціоні, які сплачуються Відповідачем протягом 5 (п'яти) банківських днів після набрання чинності рішенням суду (першої, другої чи касаційної інстанції);

- 5,2% за результатами виконавчої процедури від суми фактично задоволених вимог Відповідача, які сплачуються Відповідачем протягом 5 (п'яти) банківських днів після закінчення виконавчого провадження (п. 2.2 Додаткової угоди № 1).

09.07.2012 на виконання умов Договору та п. 2.2. Додаткової угоди № 1 Відповідач перерахував Позивачу попередню оплату у розмірі 244 005,54 грн., що становить 2% від загальної суми заборгованості Дебітора перед Відповідачем, про що, у тому числі, свідчить Акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.10.2013.

З метою запобігань будь-яких непорозумінь щодо порядку розрахунків за Договором сторони Додатковою угодою № 2 уточнили, що:

- у разі та по факту отримання Відповідачем відповідного рішення суду на користь Відповідача по обох або по будь-якої з зазначених в п.п.1.1.-1.2. Додаткової угоди № 1 судових справах, що набрало законної сили, Відповідач протягом п'яти банківських днів одноразово сплачує Позивачу всього 10,8% від стягнутої згідно такого рішення суми або вартості майна на яке судом звернуто стягнення, з послідуючим відповідним перерахунком вищезазначеної суми на дату та від суми фактично задоволених вимог кредитора за результатами виконавчого провадження.

- сторони також підтверджують, що сума передоплати в розмірі 2% від загальної суми заборгованості, вищезазначені 10,8% за рішенням суду, що набрало чинності та 5,2% від суми фактично задоволених вимог Відповідача, що підлягають сплаті за результатами виконавчого провадження, сплачуються Відповідачем Позивачу лише один раз незалежно від кількості супроводжених Позивачем судових справ, включаючи судові справи зазначені в п.п. 1.1. та 1.2. Додаткової угоди № 1 до Договору, у процесі надання юридичних послуг за Договором щодо стягнення заборгованості на користь Відповідача.

Як встановлено місцевим господарським судом на виконання умов Договору та Додаткових угод до нього позивач здійснив представництво інтересів відповідача в суді, результатом чого стало отримання судового акту про стягнення заборгованості з Дебіторів на користь Клієнта (відповідача).

Так, 04.11.2013 господарським судом міста Києва прийняте рішення про стягнення солідарно з Приватного підприємства "Ратмир-Соло" (попереднє найменування Приватне підприємство "Свічколап трейдінг"), Приватного підприємства "Раном", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика по виробництву ділових книг "А" на користь Клієнта (відповідача) заборгованості за Кредитним договором № 76/К від 27.09.2005 у сумі 7 123 097,67 грн. боргу за кредитом, 3 058 130,31 грн. боргу по процентах, 1 942 634,22 грн. пені за прострочення повернення кредиту, 76 107,01 грн. пені за прострочення сплати процентів та 25 735, 35 грн. судових витрат.

Всього рішенням суду було стягнуто на користь Клієнта (відповідача) заборгованість у розмірі 12 225 704,56 грн.

Вказане рішенням було оскаржено Приватним підприємством "Ратмир-Соло". Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 рішення господарського суду м. Києва від 04.11.2013 у справі № 42/367-75/321-2012 залишено без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ратмир-Соло" без задоволення.

У зв'язку з неотриманням оплати вартості наданих послуг у строк, встановлений п. 1.2 Додаткової угоди № 2 до Договору Позивач звернувся до Господарського суду Одеської області про стягнення означеної заборгованості та нарахованих відповідно до п. 4.5 договору, ст. 625 ЦК України неустойки та 3% річних.

Оцінюючи правильність застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального законодавства в контексті встановлених обставин щодо стягнення заборгованості, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги з огляду на таке.

Виходячи зі змісту укладеного між сторонами договору, останній за своєю правовою природою є договором про надання послуг, відносини за яким регулюються умовами спірного договору та Главою 63 ЦК України та загальними нормами про зобов'язання.

Відповідно до частини 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 3.1.4 п. 3.1. Договору встановлено, що Відповідач приймає на себе зобов'язання своєчасно здійснювати розрахунки з Позивачем, в тому числі за додатково надані послуги, відповідно до положень цього Договору.

Згідно п.4.4. Договору Відповідач не вправі відмовитися від сплати вартості наданих юридичних послуг, вартості витрат та винагороди Позивача.

Статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами п. 1.2 Додаткової угоди № 2 до Договору по факту отримання Відповідачем відповідного рішення суду на користь Відповідача по обох або по будь-якої з зазначених в п.п.1.1.-1.2. Додаткової угоди № 1 судових справах, що набрало законної сили, Відповідач протягом п'яти банківських днів одноразово сплачує Позивачу всього 10,8% від стягнутої згідно такого рішення суми або вартості майна на яке судом звернуто стягнення, з послідуючим відповідним перерахунком вищезазначеної суми на дату та від суми фактично задоволених вимог кредитора за результатами виконавчого провадження. Сума передоплати в розмірі 2% від загальної суми заборгованості, вищезазначені 10,8% за рішенням суду, що набрало чинності та 5,2% від суми фактично задоволених вимог Відповідача, що підлягають сплаті за результатами виконавчого провадження, сплачуються Відповідачем Позивачу лише один раз незалежно від кількості супроводжених Позивачем судових справ, включаючи судові справи зазначені в п.п. 1.1. та 1.2. Додаткової угоди № 1 до Договору, у процесі надання юридичних послуг за Договором щодо стягнення заборгованості на користь Відповідача.

Оцінюючи правомірність висновків місцевого господарського суду щодо виникнення у відповідача обов'язку з оплати вартості наданих юридичних послуг в контексті зауважень, сформульованих в апеляційній скарзі, судова колегія наголошує на такому:

по-перше, положеннями п. 2.2 Додаткової угоди № 1 визначено, що другий етап платежу повинен бути здійснений Клієнтом протягом 5 (п'яти) банківських днів після набрання чинності рішенням суду (першої, апеляційної чи касаційної інстанції), а за змістом п. 1.2 Додаткової угоди № 2 розмір такого платежу визначається розміром стягнутої згідно рішення суми або вартості майна, на яке судом звернуто стягнення. При цьому, доводи апелянта в частині того, що строк оплати настає в момент фактичного отримання коштів або прийняття майна на баланс, за висновком судової колегії є юридично неспроможними, адже вказані дії опосередковують завершення процедури стягнення дебіторської заборгованості і щодо таких обставин сторони узгодили додаткову оплату вартості послуг виконавця у розмірі 5,2% від суми фактичного задоволення вимог кредиторів.

по-друге, щодо доводів апелянта про неотримання судового рішення у відповідності до умов п. 1.2 Додаткової угоди № 2.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014, яка в силу приписів ч. 3 ст. 105 ГПК України набрала законної сили з моменту її прийняття, рішення господарського суду м. Києва від 04.11.2013 у справі № 42/367-75/321-2012 про стягнення солідарно з Приватного підприємства «Ратмир-Соло» (попереднє найменування Приватне підприємство «Свічколап трейдінг»), Приватного підприємства «Раном», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика по виробництву ділових книг «А» на користь Клієнта (відповідача) заборгованості за Кредитним договором № 76/К від 27.09.2005, прийняв рішення про стягнення солідарно з боржників на користь Відповідача 7 123 097,67 грн. боргу за кредитом, 3 058 130,31 грн. боргу по процентах, 1 942 634,22 грн. пені за прострочення повернення кредиту, 76 107,01 грн. пені за прострочення сплати процентів та 25 735, 35 грн. судових витрат, залишено без змін.

Означена інформація, так само як і текст судового акту доведений до відома Відповідача у спосіб, погоджений сторонами в п. 2.1.4 Договору. Факт отримання інформації та тексту судового рішення відповідач підтверджує в листі № 55 від 12.01.2015. Крім того, судова колегія приймає до уваги, що згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.

по-третє, констатуючи недоведеність позивачем факту надання послуг, відповідач між тим не наводить доказів того, що захист власних інтересів в суді стосовно кредитної справи № 76/К здійснювався ним самостійно або за рахунок інших залучених осіб.

Натомість, представлені на дослідження суду докази в їх сукупності свідчать про виконання позивачем умов договору про надання юридичної допомоги № 654 від 06.07.2012, впродовж дії Договору позивачем регулярно надавалися звіти про виконання послуг, наявні в матеріалах справи копії судових актів у справах про стягнення заборгованості за кредитним договором № 76/К від 27.09.2005 підтверджують обставини щодо представництва в судових інстанціях інтересів відповідача Лазарєвою О.В. на підставі виданої останнім довіреності. Той факт, що умовами Договору сторони не передбачили підписання двосторонніх документів, якими б фіксувався факт та обсяг наданих послуг, не може бути підставою для відмови в судовому захисті та уникнення відповідача від виконання договірних обов'язків, адже, відповідно до частини першої статті 4-7 ГПК України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Частина перша статті 43 названого Кодексу містить вимоги щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Завданням суду згідно вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Отже, Відповідач не мав жодних підстав для ухилення від виконання обов'язку зі здійснення розрахунку за надані юридичні послуги відповідно до умов Договору у розмірі 10,8% від стягнутої згідно рішення за кредитною справою № 76/К суми.

Як встановлено ч. 1 ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК України за загальним правилом зобов'язання припиняються належним виконанням. Неналежне виконання зобов'язань, у тому числі щодо строків проведення розрахунків, є їх порушенням у розмінні ст. 610 ЦК України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання обов'язку у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду в частині доведеності факту невиконання Відповідачем грошових зобов'язань з оплати вартості наданих послуг і будь-яких доказів протилежно або припинення відповідних грошових зобов'язань перед Позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, Відповідачем всупереч ст.ст.4-3, 33 ГПК України до матеріалів справи не надано.

В свою чергу, за змістом ст.ст.549, 611, 625 ЦК України та ст.ст.216-218, 230 ГК України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних та штрафних санкцій, передбачених п.4.5 договору.

Перевіривши правильність розрахунків розміру позовних вимог, апеляційний суд вважає правомірним і обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо доведеності заявлених позовних вимог в цій частині.

Відносно висновків місцевого господарського суду про задоволення вимог позивача в частині розірвання спірного договору колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 907 ЦК України виконавець, серед іншого, має право вимагати розірвання договору у передбачених законом та договором випадках.

Як встановлено ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним, за визначенням даної норми, слід вважати таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Виходячи з підстав позову, у розумінні їх визначення в п. 3.10. Постанови ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011, Позивач наполягає на розірванні договору як на наслідки порушення умов договору з боку відповідача відповідно до ст. 611 ЦК України у вигляді (порушення) невиконання обов'язку щодо оплати вартості наданих юридичних послуг, наявність якого встановлена вище, а також видачі довіреності для представництва інтересів Відповідача.

В свою чергу, за умовами п.п. 3.1.3, 3.1.4 Договору оформлення довіреностей на осіб, які є співробітниками виконавця (позивача) і будуть представляти інтереси клієнта в межах цього Договору, а також проведення повного та своєчасного розрахунку з виконавцем віднесено до безпосередніх обов'язків відповідача, виконання яких відповідачем є обов'язковим у розумінні ст. 629 ЦК України, а порушення - зумовлює правомірність ініціювання питання про розірвання договору згідно ч. 1 ст. 907, ч. 2 ст. 651 ЦК України.

При цьому, колегія суддів відхиляє твердження апелянта про невизначеність переліку осіб - співробітників Позивача, на яких останній згідно листа № 016/14 від 27.10.2014 просив оформити довіреність для здійснення подальшого представництва інтересів Банку у спорі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 76/К від 27.09.2005, оскільки:

по-перше, за змістом листа № 016/14 від 27.10.2014, на який посилається апелянт, позивач просив оформити довіреність на співробітників ТОВ «СОФОКЛЕУС І ПАРТНЕРИ КОНСАЛТИНГ» з доданням відповідного проекту довіреності. Текст довіреності містить необхідні дані представників (т. 1, а.с. 34-35);

по-друге, враховуючи характер відносин представництва, відповідач як зацікавлена особа не тільки вправі, а й в силу норм гл. 63, 68 ЦК України, розділу 3 Договору, зобов'язаний забезпечити виконавця всім необхідним для виконання Договору. Одночасно, відповідач, у випадку наявності в нього сумнівів або незрозумілості даних викладених в листі № 016/14 від 27.10.2014, не був позбавлений права звернутися до позивача за наданням додаткової інформації.

Виходячи з наявних матеріалів справи вимоги п.п. 3.1.3, 3.1.4 Договору відповідачем порушені та за відсутністю доказів іншого, а саме - належного і своєчасного здійснення платежів, а також виконання обов'язку щодо видачі довіреностей - місцевий господарський суд дійшов правомірних висновків про наявність істотного порушення умов договору у розумінні ст.ст. 610, 651 ЦК України, одним із наслідків якого (порушення) згідно ст. 611 цього Кодексу законодавець визначає розірвання договору.

Наведе вказує на наявність достатньої у розумінні ч. 2 ст. 651 ЦК України підстави для дострокового розірвання спірного договору про надання юридичної допомоги.

При цьому, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа № 1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Отже доводи апелянта про те, що судом, в порушення положень п. 7.2 Договору, не було враховано, що позивач не надсилав на адресу ПАТ «МАРФІН БАНК» пропозиції про розірвання договору є безпідставними, оскільки вказані положення не позбавляють сторону договору права на безпосереднє звернення до суду з вимогою про розірвання договору без дотримання порядку досудового врегулювання спору.

Твердження апелянта про неповернення позивачем оригіналів документів з кредитної справи № 76/К як підстави скасування судового рішення є передчасними, оскільки в силу приписів ч. 4 ст. 653 ЦК України можливість ініціювання стороною правочину питання про повернення того, що було виконане нею за зобов'язанням, опосередковане моментом розірвання договору. Крім того, наведені обставини не впливають на юридичну кваліфікацію судом першої інстанції правовідносин сторін з приводу розглядуваного спору.

Наразі, будь-яких інших підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування чи зміни оскаржуваного рішення апеляційним судом не встановлено.

Судова колегія також вважає, що усі доводи, заперечення та вимоги ПАТ «МАРФІН БАНК», викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними та підлягають відхиленню з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

ПАТ «МАРФІН БАНК» ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надало, а тому зазначені вище факти скаржником під час розгляду апеляційної скарги та справи в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підстави своїх вимог, доводів і заперечень.

Вищезазначене повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, на підставі чого судова колегія дійшла до висновку про правомірність та обґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФОКЛЕУС І ПАРТНЕРИ КОНСАЛТІНГ».

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Одеської області від 18.03.2015 року по справі № 916/447/15-г відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ПАТ «МАРФІН БАНК» - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського

процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Одеської області від „18" березня 2015 року по справі № 916/447/15-г залишити без змін.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „05" травня 2015 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя М.С.Петров