РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015№910/4481/15-г

За позовомДержавного підприємства «Український державний центр радіочастот»
до Приватного акціонерного товариства «СІ-ЕС-ТІ ІНВЕСТ»
простягнення 27 274,28 грн.
Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Колесник В.М. - представник за дов.;

від відповідача: не з'явились.

У судовому засіданні 27.04.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" до Приватного акціонерного товариства "СІ-ЕС-ТІ ІНВЕСТ" про стягнення 27 274,28 грн. суми боргу та штрафних санкцій на підставі Договору №2028/157м-09 від 29.01.2009 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.02.2015 порушено провадження у справі №910/4481/15-г, розгляд справи призначений на 23.03.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.03.2015, в порядку статті 77 ГПК України, розгляд справи відкладений на 15.04.2015.

Ухвалою від 15.04.2015, відповідно до ст. 77 ГПК України, відкладено розгляд справи на 27.04.2015.

У відзиві на позов відповідач заперечив проти позовних вимог, з тих підстав, що позивачем не дотримано вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України.

В судовому засіданні 27.04.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

29.01.2009 між Державним підприємством "Український державний центр радіочастот" (виконавець) та Приватним акціонерним товариством "СІ-ЕС-ТІ Інвест" (замовник) укладено договір № 2028/157м-09 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується провести роботи з радіочастотного моніторингу та забезпечення електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів замовника.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору, вартість виконаних робіт за один календарний місяць складає 1 626,40 грн.Податок на додану вартість нараховується згідно законодавства України. Виконання робіт підтверджується актом виконаних робіт підписаними обома сторонами.

Виконавець після закінчення проведення робіт оформлюється рахунки за проведені роботи та разом з актами виконаних робіт надсилає на адресу замовника, згідно п. 3.3.

Відповідно до п. 3.4 Договору, кошти перераховуються протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку.

Цей договір укладений на період в один рік.(п.п. 6.1 договору).

У судовому засіданні встановлено, що на виконання умов договору за період з липня 2014 року по січень 2015 року позивач надав відповідачу послуги, пов'язані з радіочастотним моніторінгом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіолектронних засобів на суму 25 166,40 грн., що підтверджується актами виконаних робіт, які підписані сторонами та поясненнями представника позивача.

Надані до матеріалів справи описи вкладення та повідомлення про вручення поштових відправлень, підтверджують виконання позивачем свого зобовязання щодо направлення відповідачу рахунків на оплату послуг та актів виконаних робіт.

При цьому відповідач у порушення умов договору взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної оплати виконаних робіт належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у сумі 25 166,40 грн.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості, однак відповіді не отримав.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Наявність заборгованості у відповідача за договором у сумі 26 166,40 грн.

Наявні в матеріалах справи акти виконаних робіт та рахунки на оплату містять посилання на договір №2028/157м-09 від 30.04.2009, в той час як позивач заявив до стягнення заборгованість за договором № 2028/157м-09 від 29.01.2009, на що відповідач звернув увагу у запереченнях на позов. Дослідивши зазначене, суд встановив, що дійсно акти та рахунки містять посилання на договір №2028/157м-09 від 30.04.2009, а заявлена до стягнення заборгованість виникла за договором №2028/157м-09 від 29.01.2009, однак відповідач суду не довів належними та допустимими доказами укладення між сторонами договору №2028/157м-09 від 30.04.2009 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів, таким чином, суд дійшов висновку про допущення помилки в даті та місці договору, враховуючи, що номер договір співпадає.

Таким чином, надані до матеріалів справи акти суд приймає як належні докази, на підтвердження виконання позивачем умов договору №2028/157м-09 від 29.01.2009.

Відповідач доказів належної оплати вартості виконаних робіт суду не надав, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості у сумі 25 166,40 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач також заявив до стягнення пеню - 1 901,62 грн., та 3% проценти - 206,26 грн.

У відповідності до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пенею відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відтак, частиною шостою статті 232 ГК України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Відповідно до п. 4.3 Договору, за порушення грошових зобовязань замовник сплачує штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на момент здійснення розрахунків від суми простроченого платежу.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, суд встановив, що позивач здійснив нарахування пені у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства України.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 1 901,62 грн. за розрахунком позивача.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що позивач здійснив розрахунок 3% річних у відповідності до вимог чинного законодавства.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "СІ-ЕС-ТІ ІНВЕСТ" (02154, м. Київ, бульвар Русанівський, 7, код 20280935) на користь Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" (03179, м. Київ, проспект Перемоги, 15км, код 01181756) заборгованість у розмірі 25 166,40 грн. (двадцять пять тисяч сто шістдесят шість гривень 40 коп.), пеню - 1 901,62 грн. (одна тисяча девятсот одна гривня 62 коп.), 3 % річних - 206,26 грн. (двісті шість гривень 26 коп.) та 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.) судового збору.

3.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 06.05.2015.

Суддя М.Є. Літвінова