Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

« 13 » травня 2015 року Справа №927/479/15

За ПОЗОВОМ: Заступника прокурора міста Чернігова

вул. Шевченка, 1, м. Чернігів, 14000

в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції у Чернігівській області

вул. Малясова, 12, м. Чернігів, 14017

До ВІДПОВІДАЧА: Товариства з обмеженою відповідальністю "Монофіламент"

вул. Щорса, 78, м. Чернігів, 14011

Про відшкодування шкоди 405787,37 грн.

Суддя І.В. Кушнір

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від Позивача: Лут М.Ю. - завідувач юридичного сектору, довіреність №11-08/564 від 08.04.2015.

Від Відповідача: Пінежко А.О. - представник, довіреність №0704А від 07.04.2015.

У судовому засіданні прийняла участь прокурор відділу прокуратури м.Чернігова Дементьєва М.М., службове посвідчення №029829 від 20.10.2014.

СУТЬ СПОРУ:

Господарським судом Чернігівської області порушено провадження у справі №927/479/15 за позовом заступника прокурора міста Чернігова в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монофіламент" про відшкодування шкоди, заподіяної державі в результаті засмічення земельної ділянки, в розмірі 405787,37 грн.

У судове засідання з'явилися Прокурор та повноважні представники сторін.

До початку судового засідання 09.04.2015 представником Відповідача через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду подані письмове пояснення та відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення Відповідача проти позову. Відповідачем зазначено, що він набув право власності лише на об'єкти нерухомого майна за адресою м. Чернігів, вул. Щорса, 78, згідно договору купівлі-продажу частини нерухомого майна від 19 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гостар Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за №779. Основним доходом підприємства є здавання в оренду власного нерухомого майна. 17 червня 2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Монофіламент" та приватним підприємством "Гранпласт", враховуючи необхідність проведення заходів з благоустрою для поліпшення стану прилеглої території, було укладено договір на прийом і знешкодження твердих побутових відходів на полігоні (с. Масани) за №407С, про що було повідомлено Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області листом від 03.07.2014 за №263/14. В процесі звільнення приміщень з метою здавання їх в оренду, сміття, яке складається з побутових відходів, брухту металів, застарілих дерев'яних конструкцій, цеглин, виноситься на вулицю, формується у партії, вивозиться з території підприємства та передається на знешкодження згідно з вищевказаним договором. Оскільки на підприємстві постійно з'являються нові орендарі або зацікавлені особи, то і заходи з благоустрою прилеглих земельних ділянок, процес формування партії сміття та його вивозу є постійним. Так, в період проведення перевірки з 02.07.2014 по 08.07.2014 була виявлена одна з таких партій сміття, яка підлягала вивезенню на відповідний полігон з наступною його ліквідацією. За результатами перевірки було складено акт перевірки №207/04 від 08.07.2014 та відповідний припис, в п.5 якого було вказано забезпечити ліквідацію відходів. Після проведення робіт з благоустрою території та ліквідації звалища сміття на виконання вищевказаного припису листом №107/114 від 01.08.2014 Відповідачем було повідомлено Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області про результати проведеної роботи.

У судовому засіданні 09.04.2015 Прокурор надала письмові пояснення, у яких, зокрема зазначено, що умовою кваліфікації такого правопорушення як засмічення земель, є факт виявлення сміття на відкритому ґрунті без дозволів, що призвело чи могло призвести до забруднення навколишнього природного середовища. Тобто, достатньою умовою визначено не забруднення землі, а можливість забруднення навколишнього природного середовища. Розміщення такого типу відходів, як будівельні, не дає підстав сумніватись у тому, що вказані відходи можуть завдати шкоду навколишньому природному середовищу. Усунення наслідків правопорушення та усунення засмічення є обов'язком правопорушника і не звільняє особу від відшкодування заподіяної ним шкоди.

У судовому засіданні 09.04.2015 представник Позивача надала заяву Позивача про відмову від позову, яка обґрунтована тим, що відповідно до п. "б" ст. 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Повноваження виконавчих органів місцевих рад встановлені статтею 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до яких, зокрема, відноситься здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Повноваження місцевих рад у галузі охорони навколишнього природного середовища також визначені в ст.ст.15,19 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", в тому числі здійснення контролю за додержанням вимог природоохоронного законодавства, координацію діяльності відповідних, спеціально уповноважених, державних органів в галузі охорони навколишнього природного середовища на їх території. Крім того, відповідно до ст. 69 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів - 50 відсотків. Дані кошти можуть бути використані лише органами місцевого самоврядування як розпорядниками відповідних коштів, зокрема, на здійснення природоохоронних заходів з метою покращення екологічної ситуації відповідної території. При цьому, екологічна інспекція, як орган контролю, будь-якої участі в розподілі або використанні зазначених коштів не бере.

На думку Державної екологічної інспекції у Чернігівській області, належним Позивачем по даній справі є Чернігівська міська рада. Разом з тим, зважаючи на те, що збитки розраховані на підставі перевірки, проведеної Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області, остання вважає, що вона має бути залучена до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача.

Ухвалою суду від 09.04.2015 відмовлено в прийнятті заяви Державної екологічної інспекції у Чернігівській області про відмову від позову, оскільки відмова від позову суперечить чинному законодавству.

До початку судового засідання 23.04.2015 представник Відповідача через канцелярію суду подав письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 23.04.2015 Прокурор надала клопотання про долучення до матеріалів справи копії пояснень представника ТОВ "Монофіломент" від 23.01.2015 та постанови Вищого господарського суду України № 5023/303/12 від 31.07.2012.

Представник Позивача надала письмові пояснення по справі.

Суд долучив вищевказані документи та пояснення до матеріалів справи.

До початку судового засідання 13.05.2015 Позивачем подані письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 13.05.2015 представником Відповідача надані письмові пояснення на позовну заяву.

Суд долучив вищевказані документи та пояснення до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення Прокурора, представників сторін, суд,

В С Т А Н О В И В:

02-08 липня 2014 року старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області Федоренко О.Д., державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області Кириченко З.В., на підставі наказу Державної екологічної інспекції у Чернігівській області від 27.06.2014 №702 та відповідного направлення проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами Товариством з обмеженою відповідальністю "Монофіламент", за результатами якої складено відповідний акт перевірки №207/04.

При перевірці були присутні головний інженер ТОВ "Монофіламент" Гайдай А.А., заступник головного директора з охорони праці ТОВ "Монофіламент" Гайдай І.А.

У даному акті, зокрема, зазначено, що в ході огляду території ТОВ "Монофіламент" виявлені непоодинокі факти розміщення твердих побутових відходів та будівельних відходів, які утворюються при демонтажу обладнання та споруд, на твердому покритті без контейнерів. Керівництвом підприємства не повній мірі вживаються заходи щодо здійснення контролю за місцями тимчасового розміщення відходів, що створює загрозу забруднення навколишнього природного середовища їх складовими.

З правої сторони внутрішнього проїзду, напроти ремонтно-будівельного цеху виявлено факт несанкціонованого розміщення відходів. Відходи розміщені на ґрунті без дозволу на розміщення відходів, що призвело до засмічення земельної ділянки і є порушенням ст.33 Закону України "Про відходи", ст.35,46 Закону України "Про охорону земель". Розміри земельної ділянки, засміченої відходами становлять: ширина - 5,1 м, довжина - 15,5 м, середня висота складування відходів 1,2 м. Площа засміченої ділянки становить 79,05 м кв., об'єм розміщених відходів - 94,86 м куб. Площу забрудненої земельної ділянки заміряно за допомогою п'ятидесятиметрової мірної стрічки Р50 УЗК ДСТУ 4179-2003, інв. 11 (дата повірки 1 кв. 2014р.).

Копію акту перевірки отримав генеральний директор ТОВ "Монофіламент" А.П. Максимов, що підтверджується його підписом та відбитком печатки ТОВ "Монофіламент".

За результатами перевірки внесено припис №207/04 від 08 липня 2014 року, в якому, зокрема, приписано ТОВ "Монофіламент" в термін до 01.08.2014 забезпечити ліквідацію несанкціонованого звалища відходів з правої сторони внутрішнього проїзду, навпроти ремонтного цеху по вул. Щорса, 78, в м. Чернігів.

Припис до виконання прийняв генеральний директор ТОВ "Монофіламент" А.П. Максимов 08 липня 2014 року.

Крім того, складено протокол про адміністративне правопорушення №001027 від 08.07.2014, екземпляр якого отримав заступник головного директора з охорони праці ТОВ "Монофіламент" І.А. Гайдай.

Постановою про накладення стягнення №256/04, що винесена Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області 11.07.2014, заступника головного директора з охорони праці ТОВ "Монофіламент" Гайдай І.А. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.52 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Копію постанови отримав Гайдай І.А. особисто 11.07.2014.

Як вбачається із розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі в результаті засмічення земельних ресурсів виробничими відходами через порушення природоохоронного законодавства по вулиці Щорса, 78, загальний розмір шкоди внаслідок засмічення земель складає 405787,37 грн.

Розрахунок розмірів шкоди внаслідок засмічення земель виконано 20.10.2014 згідно "Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 27.10.1997 № 171 та зареєстрованої Міністерством юстиції України 05.05.1998 за № 285/2725 (із змінами внесеними згідно з наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №149 від 04.04.2007).

30.10.2014 Позивачем на адресу Відповідача була направлена претензія №11-03/2845 від 28.10.2014 із вимогою відшкодувати шкоду в сумі 405787,37 грн., заподіяну державі в результаті засмічення земельних ресурсів виробничими відходами через порушення природоохоронного законодавства по вулиці Щорса, 78 в м. Чернігові, яка була отримана останнім 31.10.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи.

У листі-відповіді Відповідача №200/11 від 12.11.2014 на претензію ТОВ "Монофіламент" повідомило Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області про те, що товариство ліквідувало звалище відходів з правої сторони внутрішнього проїзду, напроти ремонтно-будівельного цеху у термін, визначений п.5 припису - до 01.08.2014, про що було повідомлено письмово письмово старшого державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області Федоренка О.Д. листом №107/114 від 01.08.2014.

Оскільки Відповідачем вказана сума збитків відшкодована не була, Прокурор просить стягнути з Відповідача 405787,37 грн. завданої шкоди.

Досліджуючи позовні вимоги та заперечення на них суд відмічає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 Цивільного кодексу України:

„1. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

2. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини."

Відповідно до п.5 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України за N02-5/215 від 01.04.94р. «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди»:

«Підстави відповідальності за заподіяння шкоди, передбачені статтями 1166 та 1187 ЦК України, застосовують і при вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.»

Згідно ч.1 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за N6 від 27.03.92р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»:

«Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.»

Відповідно до ч.ч.3,4 п.2 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України за N02-5/215 від 01.04.94р. «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди»:

«Як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України). Однак щодо зобов'язань, які виникають внаслідок заподіяння шкоди, є виняток з цього загального правила, тобто коли обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на особу без її вини (статті 1173, 1174, 1187 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.»

Згідно з п.6 даного Роз`яснення:

«Для правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України. Виходячи з цього, відповідно до статті 1172 ЦК України позивач повинен довести, що шкода заподіяна працівником відповідача саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування.

При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Як у випадках порушення зобов'язання за договором, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.»

Відповідно до ч.1 п.п.1.3., п.п.1.6. п.1 роз'яснення Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" № 02-5/744 від 27.06.2001 (з наступними змінами):

« 1.3. Розглядаючи справи про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення природноресурсового, природоохоронного законодавства про забезпечення екологічної безпеки, господарські суди повинні обов'язково враховувати наявність таких умов відповідальності як безпосередній причинний зв'язок між відповідними діями (бездіяльністю) і шкодою та вина відповідача.

1.6. Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника, отже позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.»

Таким чином, для правильного вирішення даного спору про стягнення позадоговірної матеріальної шкоди має бути встановлена наявність 4 складових елементів відповідальності за завдану шкоду:

1. Неправомірні дії особи.

2. Завдання шкоди та її розмір.

3. Безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

4. Вина завдавача шкоди.

При цьому, доводити в даному випадку факт наявності неправомірних дій Відповідача, завдання ним шкоди та її розмір і безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями Відповідача і самою шкодою має Прокурор та Позивач, а відсутність вини у його діях, що завдали шкоду, в разі доведеності перших трьох складових, - Відповідач.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.1 Закону України „Про відходи"

«Відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.»

Згідно з п. "з" ч.1 ст.17 Закону України „Про відходи":

«Суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані:

з) не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об'єктах.»

Відповідно до ч.7 ст.33 Закону України „Про відходи", про порушення якої, зазначено в акті перевірки:

„Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів, у тому числі побутових, у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об'єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людини. Захоронення відходів у надрах допускається у виняткових випадках за результатами спеціальних досліджень з дотриманням стандартів, норм і правил, передбачених законодавством України."

Згідно з абз.2,3,10 ст.35 Закону України „Про охорону земель", про порушення якої, зазначено в акті перевірки:

Власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних

ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані:

· дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України;

· проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів;

· забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур'янами, чагарниками і дрібноліссям.»

Відповідно до абз.2,3 ч.1, ч.ч.2,3 ст.46 Закону України „Про охорону земель", про порушення якої, зазначено в акті перевірки:

«При здійсненні господарської діяльності, пов'язаної із зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням і захороненням відходів, забезпечуються:

· виконання заходів щодо запобігання або зменшення обсягів утворення відходів та екологічно безпечне поводження з ними;

· максимальне збереження ґрунтового покриву на основі обраного оптимального варіанта територіального розміщення об'єктів поводження з відходами.

Підприємства, установи та організації, а також громадяни, діяльність яких пов'язана з накопиченням відходів, зобов'язані забезпечувати своєчасне вивезення таких відходів на спеціальні об'єкти, що використовуються для їх збирання, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення.

Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на землях природно-заповідного та іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, у межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об'єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людини.

Згідно з абз.7,19 ч.1 ст.1 Закону України „Про відходи":

„зберігання відходів - тимчасове розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об'єктах (до їх утилізації чи видалення);

розміщення відходів - зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах."

Відповідно до п. «а» ст.42 Закону України „Про відходи":

«Особи, винні в порушенні законодавства про відходи, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільну чи кримінальну відповідальність за:

а) порушення встановленого порядку поводження з відходами, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров'я людини та економічних збитків;

Згідно з ч.4 ст.68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища":

"Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України."

Відповідно до ст.43 Закону України „Про відходи":

„Підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про відходи, в порядку і розмірах, встановлених законодавством України."

Згідно з п.п.1.2.,1.3.,3.2.,3.5.,5.1. Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 27.10.1997 №171 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.05.1998 за №285/2725 (із змінами внесеними згідно з наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №149 від 04.04.2007):

« 1.2. Методика встановлює порядок розрахунку розмірів відшкодування шкоди суб'єктами господарювання та фізичними особами в процесі їх діяльності через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, і поширюється на всі землі України незалежно від форм їх власності.

1.3. Методика застосовується під час встановлення розмірів шкоди від забруднення (засмічення) земель будь-якого цільового призначення, що сталося внаслідок несанкціонованих (непередбачених проектами, дозволами) скидів (викидів) речовин, сполук і матеріалів, внаслідок порушення норм екологічної безпеки у разі зберігання, транспортування та проведення вантажно-розвантажувальних робіт, використання пестицидів і агрохімікатів, токсичних речовин, виробничих і побутових відходів; самовільного розміщення промислових, побутових та інших відходів.

3.2. Землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища.

3.5. При виявленні засмічення визначаються на місці обсяги засмічення відходами та інші показники, які необхідні для визначення розмірів шкоди.

3.5.1. Об'єм відходів (куб.м), що спричинили засмічення, встановлюють за об'ємними характеристиками цього засмічення через добуток площі засмічення земельної ділянки та товщини шару цих відходів. Товщину шару відходів ділянки визначають вимірюванням.

5.1. Розміри шкоди обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт засмічення земель, протягом шести місяців з дня виявлення порушення.»

Згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення»:

«Державні санітарні норми та правила, санітарно-гігієнічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно-епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти (далі - санітарні норми) - обов'язкові для виконання нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, що встановлюють медичні вимоги безпеки щодо середовища життєдіяльності та окремих його факторів, недотримання яких створює загрозу здоров'ю і життю людини та майбутніх поколінь, а також загрозу виникнення і розповсюдження інфекційних хвороб та масових неінфекційних захворювань (отруєнь) серед населення.»

Відповідно до ст.2 даного Закону:

«Законодавство України про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення (санітарне законодавство) базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоров'я, цього Закону, законів України "Про захист населення від інфекційних хвороб", "Про протидію захворюванню на туберкульоз", "Про запобігання захворюванню на синдром набутого імунодефіциту СНІД) та соціальний захист населення", інших нормативно-правових актів та санітарних норм".»

Згідно з ч.3 ст.22 зазначеного Закону:

«Органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм.»

Відповідно до п.1.2., абз.3-6 п.п.2.1.3. Державних санітарних правил та норм 2. Комунальна гігієна. 2.7. Грунт, очистка населених місць, побутові та промислові відходи, санітарна охорона грунту. "Гігієнічні вимоги щодо поводження з промисловими відходами та визначення їх класу небезпеки для здоров'я населення", затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 01.07.1999 N29 (ДСанПіН 2.2.7.029-99), в редакції, чинній на момент проведення перевірки і виникнення спірних правовідносин (далі Правила):

« 1.2. Відходи сфер виробництва і сфери споживання в залежності від фізичних, хімічних і біологічних характеристик всієї маси відходу або окремих його інгредієнтів поділяються на чотири класи небезпеки:

I-й клас - речовини (відходи) надзвичайно небезпечні;

II-й клас - речовини (відходи) високо небезпечні;

III-й клас - речовини (відходи) помірно небезпечні;

IV-й клас - речовини (відходи) мало небезпечні.

2.1.3. Способи тимчасового зберігання відходів і розміри санітарно-захисних зон від місця зберігання відходів (промисловий майданчик) до сельбищної території визначаються видом, агрегатним станом і класом небезпеки відходів:

- відходи I класу небезпеки зберігають у герметичній тарі (сталеві бочки, контейнери). У міру наповнення, тару з відходами закривають герметично стальною кришкою, при необхідності заварюють електрогазозварюванням;

- відходи II класу небезпеки зберігають, згідно до агрегатного стану, у поліетиленових мішках, пакетах, діжках та інших видах тари, що запобігає розповсюдженню шкідливих речовин (інгредієнтів);

- відходи III класу небезпеки зберігають у тарі, що забезпечує локалізоване зберігання, дозволяє виконувати вантажно-розвантажувальні та транспортні роботи і виключає розповсюдження у навколишньому середовищі шкідливих речовин;

- відходи IV класу небезпеки можуть зберігатися відкрито на промисловому майданчику у вигляді конусоподібної купи, звідки їх автонавантажувачем перевантажують у самоскидний автотранспорт і доставляють на місце утилізації або захоронення. Ці відходи без негативних екологічних наслідків можуть бути об'єднані з побутовими відходами в місцях захоронення останніх або використані як ізолюючий матеріал, а також для різних планувальних робіт при освоєнні територій;

Позивач в своїх додаткових поясненнях посилається на абз.8 п.п.2.1.3. даних Правил, який передбачає, що тверді відходи, в тому числі сипкі, які зберігаються в контейнерах, у пластикових, паперових пакетах або мішках (якщо умови зберігання відповідають вимогам п.2.1.4), необхідно видаляти з території підприємства протягом двох діб.

З викладеного абзацу вбачається, що він розповсюджується не на всі тверді відходи, а на тверді відходи, в тому числі сипкі, які зберігаються в контейнерах, у пластикових, паперових пакетах або мішках, тобто, тверді відходи, які відносяться до I - III клас небезпеки.

В акті перевірки не зазначено, до якого класу небезпеки відносяться зафіксовані в ньому відходи.

Разом з тим, наведена в п.5.5. вищевказаної Методики формула визначення розміру шкоди внаслідок засмічення земель передбачає застосування коефіцієнту небезпеки відходів, який визначається за додатком 5.

Як вбачається з вищенаведеного Розрахунку завданої шкоди держекоінспектором був застосований коефіцієнт 1,0, який відповідно до додатку 5 до Методики застосовується до відходів IV-й класу небезпеки, тобто, мало небезпечних відходів.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що абз.8 п.п.2.1.3. даних Правил не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Разом з тим, абз.6 п.п.2.1.3. даних Правил чітко передбачає, що відходи IV класу небезпеки можуть зберігатися відкрито лише на промисловому майданчику.

Згідно абз.4 п.п.2.1.4. зазначених Правил:

«При тимчасовому зберіганні відходів на майданчиках на території підприємства у відкритому вигляді (навалом, насипом) або в негерметичній, відкритій тарі повинні бути забезпечені такі умови:

- промисловий майданчик для тимчасового зберігання відходів повинен розташовуватися на території підприємства з підвітряного боку, бути покритий неруйнівним та непроникним для токсичних речовин матеріалом (керамзитбетоном, полімербетоном та інш.) з автономним зливовідводом і нахилом у бік очисних споруд. При цьому попадання поверхневого стоку з майданчиків у загальний зливовідвід повинен бути виключений за рахунок обвалування і інших заходів. Для зазначеного поверхневого стоку необхідні спеціальні очисні споруди, що забезпечуватимуть уловлювання токсичних речовин, очистку і їх знешкодження. Повинен бути передбачений ефективний захист відходів від дії атмосферних опадів та вітру.»

Таким чином, з наведених ч.7 ст.33 Закону України „Про відходи", абз.2,3,10 ст.35, абз.2,3 ч.1, ч.ч.2,3 ст.46 Закону України „Про охорону земель", ч.3 ст.22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», п.3.2. вищевказаної Методики, п.п.1.2., абз.6 п.п.2.1.3. абз.4 п.п.2.1.4. зазначених Правил, вбачається, ними фактично заборонено розміщення будь-яких відходів саме на відкритому ґрунті землі, тобто, скидання, розміщення та зберігання відходів на відкритому ґрунті не може відбуватися взагалі навіть на найменш короткий проміжок часу.

При цьому, суд враховує, що згідно акту перевірки та пояснень Позивача в ході перевірки на території ТОВ "Монофіламент" виявлені непоодинокі факти розміщення твердих побутових відходів та будівельних відходів, які утворюються при демонтажу обладнання та споруд, на твердому покритті без контейнерів чи інших засобів захисту від їх негативного впливу на довкілля, що створює загрозу забруднення навколишнього природного середовища небезпечними складовими цих відходів. В цьому випадку шкода за засмічення земельних ресурсів не обраховувалась.

З урахуванням викладеного, суд не приймає заперечення Відповідача:

· що на виконання вищевказаного припису Позивача Відповідачем у встановлений строк було ліквідоване зазначене звалище сміття, оскільки таке звалище саме на відкритому ґрунті взагалі не повинно було створюватися;

· що більша частина цієї купи сміття складалася з матеріалів, які можливо було продати, тому при розбиранні даної купи сміття було розсортоване за типом матеріалів та відправлено на склад для подальшого формування партій для продажу, оскільки таке розсортування з направленням на відповідне зберігання без порушення норм природоохоронного законодавства мало здійснюватися Відповідачем безпосередньо в момент розбирання та очищення цехів та приміщень без створення звалищ відходів на відкритому ґрунті.

Також, суд не приймає доводи Відповідача, що оскільки зазначене в акті перевірки сміття відноситься до четвертого класу небезпеки, тобто, до мало небезпечних відходів, а тому його розміщення на відкритому ґрунті не призвело і не могло призвести до забруднення навколишнього природного середовища, як це вимагається вищенаведеним п.3.2. Методики, з наступних підстав.

Вищевказаний п.п.1.2. Правил не передбачає такого виду відходів, як відходи, які не становлять взагалі ніякої небезпеки.

Зазначені в акті перевірки відходи є хоч і «мало», але небезпечні, а отже вже навіть за своїм визначенням є такими, що можуть призвести до забруднення навколишнього природного середовища.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України:

"Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами."

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України:

"Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування."

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.43 Господарського процесуального кодексу України:

"Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили."

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що Прокурором та Позивачем доведено законність та обґрунтованість своїх позовних вимог, які залишилися не спростованими Відповідачем, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.49 Господарського процесуального кодексу:

"Судовий збір покладається:

- у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

- у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору."

У п.4.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (із змінами) зазначено, що приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Враховуючи, що даний спір виник внаслідок неправильних дій Відповідача, суд доходить висновку, що, відповідно до ч.2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу, судовий збір в повному обсязі має бути покладений на Відповідача.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.1 п. 2. ч. 2 ст. 4 даного Закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Позовна заява датована 25.03.2015, до суду фактично надійшла 26.03.2015.

Станом на 01.01.2015 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1218 грн.

Враховуючи, що ціна позову складає 405787,37 грн., з Відповідача підлягає стягненню 8115,75 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.4-3,33,34,43,49,82-85,116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Монофіламент" (вул.Щорса, 78, м. Чернігів, 14011, ідентифікаційний код 38137725) у дохід Державного та місцевого бюджету м. Чернігова (р/р 0002, ГУДКСУ в Чернігівській області, МФО 853592, , код бюджетної класифікації 24062100) 405787 грн. 37 коп. шкоди, заподіяної засміченням земельних ресурсів.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Монофіламент" (вул.Щорса, 78, м. Чернігів, 14011, ідентифікаційний код 38137725) в доход Державного бюджету України (рахунок 3002 в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, отримувач: УК у м. Чернігові/м.Чернігів/22030001, , код бюджетної класифікації доходів 22030001, призначення платежу: ?судовий збір, код 03500068, пункт 2.1?) 8115 грн. 75 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15 травня 2015 року.

Суддя І.В. Кушнір

.