ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2015 р. Справа № 917/2625/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В. , суддя Хачатрян В.С.

/при секретарі Довбиш О.Ю.,

за участю представників:

позивача - Магда В.А. (довіреність б/н, від 28.10.2014 року);

відповідача - Москаленко І.О. (довіреність №01-11/01-3, від 06.01.2015 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№2149 П/1-12) на рішення господарського суду Запорізької області від 03 лютого 2015 року у справі №917/2625/14

за позовом Дочірнього підприємства «Полтавський Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Полтава;

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодорбуд», м. Полтава;

про стягнення збитків,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року до господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява від ТОВ «Автодорбут» до Дочірнього підприємства «Полтавський Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 42435,00 грн збитків, завданих внаслідок не забезпечення зберігання майна, відповідно до договору про надання послуг № 5-08 від 05.08.2013 року.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року у справі №917/2625/14 (суддя Сірош Д.М.) позов задоволено повністю, стягнуто з Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» 42435,00 грн збитків, 1827,00 грн судового збору.

Відповідач з рішенням господарського суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року у справі №917/2625/14 не погодився. Подав апеляційну скаргу до Харківського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року у справі №917/2625/14 скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач надав відзив (вх. №7040) на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити без змін рішення господарського суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року по справі №917/2625/14, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, представник позивача заперечував проти апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 05 серпня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автодорбуд» (в особі в.о. директора Сергієнка М.П., що діє на підставі статуту) та Філією «Шишацький райавтодор» (в особі начальника Павелка І.В., що діє на підставі положення), укладено договір про надання послуг №05-08 (а.с. 26), відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати послуги по збереженню шлаку доменного фракції 0-40 в кількості 207 (двісті сім) тон терміном 9 місяців.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що виконавець зобов'язується надати якісні послуги у відповідності з вимогами, які узгоджені із замовником.

В пункті 3.1. договору сторони визначили вартість наданої послуги в сумі 3600,00 грн, що складає 400,00 грн на місяць з урахуванням ПДВ.

Договір набуває чинності з 05 серпня 2013 року та діє до 07 квітня 2014 року, але в будь-якому випадку до повного виконання взятих на себе сторонами зобов'язань (п. 5.1. договору).

Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався надавати відповідачу послуги по збереженню шлаку доменного фракції 0-40 в кількості 207 тон протягом 9 місяців (п. 1.1., 2.1.). На підтвердження факту передачі майна, позивач надав як доказ акт приймання-передачі від 05 серпня 2013 року, за яким ТОВ «Автодорбуд» передав, а філія «Шишацький райавтодор» прийняла на зберігання шлак доменний фракції в кількості 207 тон терміном на 8 місяців (а.с. 27).

На твердження позивача в грудні 2013 року без погодження з власником товару, який передавався на зберігання, у порушення умов договору шлак був вивезений з місця зберігання, чим завдані позивачу збитки у розмірі ціни позову, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення збитків.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив із того, що позивач довів належними доказами факт передачі майна на зберігання, його втрату відповідачем, суму збитків та наявність в діях відповідача складу відповідальності у вигляді збитків.

Проте колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, вважає його передчасним, судом при розгляді справи неповно з'ясовано обставини справи, суд визнав встановленими обставини, які не доведені належними доказами. Такий висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на наступному.

Досліджуючи зміст договору, який був укладений між сторонами 05 серпня 2013 року колегією суддів встановлено, що цей договір не містить певних умов, і відсутність яких унеможливлює дійти висновку, щодо ідентифікації товару, місця зберігання, не визначено чим повинен бути підтверджений факт прийняття товару на зберігання.

Відсутність цих умов, а також інших письмових доказів, які б підтверджували факт передачі, місце зберігання, ідентифікаційні властивості майна свідчать про недоведеність позивачем належними доказами порушення умов договору та відсутність майна у місці зберігання, оскільки неможливо стверджувати про відсутність майна у місці зберігання, коли саме місце зберігання сторонами не визначено.

На підтвердження факту передачі майна, позивач надає як єдиний доказ акт приймання-передачі від 05 серпня 2013 року, за яким ТОВ «Автодорбуд» передав, а філія «Шишацький райавтодор» прийняла на зберігання шлак доменний фракції в кількості 207 тон терміном на 8 місяців (а.с. 27).

Колегія суддів надаючи оцінку вказаному акту приймання-передачі, дійшла висновку, що він не може вважатись належним доказом по справі в розумінні ст. 34 ГПК України, як доказ передачі майна на зберігання відповідно до умов договору від 05.08.2013 року. Наданий позивачем акт не містить жодної вказівки на те, що має відношення до договору про надання послуг № 5-08 від 05.08.2013 р., так само і договір не містить жодного посилання на зазначений акт приймання-передачі як на те, що він є невід'ємною частиною договору. Крім того, сторонами, які підписали акт приймання-передачі від 05.08.2013 р. є не замовник та виконавець, як у договорі про надання послуг № 5-08, а «орендар» та «орендодавець». Акт приймання-передачі не містить інформації про місце зберігання товару, його характеристики, адресу. Також позивачем не було надано доказів на підтвердження транспортування шлаку доменного франції 0-40 в розмірі 207 тон на місце зберігання, визначене як місце виконання зобов'язання, боржником за яким є відповідач, або інших документів які б свідчили про його транспортування, документів про отримання відповідачем матеріальних цінностей на зберігання.

Не доведені позивачем і інші обставини, які є обов'язковими для доказування при розгляді справ даної категорії.

Згідно з п.1. ч. 1. ст. 951 ЦК України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 623 Цивільного Кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Відповідно до довідки, наданої позивачем, вартість шлаку доменного фракції 0-40 станом на грудень 2014 року складає 205 грн. за 1 тону (а.с. 31).

Колегія суддів зазначає, що дана довідка не може об'єктивно відображати ринкову ціну товару, а висловлює лише думку позивача стосовно ринкової вартості шлаку доменного фракції 0-40.

В матеріалах справи є довідка яка надана відповідачем відповідно до якої ММК ім. Ільїча повідомляє, що вартість шлаку доменного фракції 0-40 складає 20 грн. за 1 тону.

Суд першої інстанції погодився із вартістю визначеною позивачем у своїй довідці, не прийняв до уваги довідку відповідача не дав їй оцінку та не навів обставини за яких він відхиляє доказ відповідача.

Разом з тим колегія суддів ставить під сумнів достовірність вартості майна, визначеного позивачем, оскільки ця вартість не підтверджена відповідними доказами, зокрема прайсами, ціновими пропозиціями, торговими пропозиціями, висновками спеціалістів, та іншими.

При таких обставинах, позивач не довів належними доказами суму збитків, в розмірі ціни позову.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки), наявність та розмір понесених збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Однак ні позивач в позовній заяві, ні суд першої інстанції задовольняючи позов, не вказав на наявність в діях відповідача складу цивільно-правової відповідальності у вигляді збитків, завданих неналежним виконанням умов договору від 05. 08.2013 року.

При таких обставинах, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 03 лютого 2015 року у справі №917/2625/14 підлягає скасуванню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктами 3 та 4 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року у справі № 917/2625/14 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити.

Повний текст постанови складено 14.05.2015 року

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.