ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.05.15р. Справа № 904/3015/15

За позовом прокурора м.Жовті Води, м.Жовті Води, Дніпропетровська область в інтересах держави позивача Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м.Київ в особі державного підприємства "Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології", м.Жовті Води, Дніпропетровська область

до державного підприємства "БАР'ЄР", м.Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від прокуратури: прокурор Карпенко О.В. - посвідчення № 017866 вд 19.06.13р.;

від Міністерства енергетики та вугільної промисловості України: не з'явився;

від позивача: представник Сіменцова М.О. - довіреність № 01-06/527 від 05.05.15р.

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор міста Жовті Води звернувся до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави в особі позивача Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м.Київ в особі державного підприємства "Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології", м.Жовті Води, Дніпропетровська область (далі по тексту - позивач) до державного підприємства "Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології", м.Жовті Води, Дніпропетровська область (далі по тексту - відповідач) про стягнення 199998,00грн. основної заборгованості; 13915,35грн. трьох відсотків річних; 72783,34грн. інфляційних втрат.

Судові витрати по справі прокурор просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви за вих. № б/н від б/д ухвалою суду від 08.04.2015р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 05.05.2015р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Прокурор про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 21.04.2015р. з відміткою представника прокуратури про отримання ухвали суду 14.04.2015р. та явкою прокурора в судове засідання.

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 21.04.2015р. з відміткою представника Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про отримання ухвали суду 14.04.2015р.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 17.04.2015р. з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 14.04.2015р. та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується ухвалою суду, яка повернулася на адресу господарського суду 20.04.2015р. з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

05.05.2015р. прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі.

Повноважний представник Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в судове засідання не з'явився, 27.04.2015р. через канцелярію суду отримано письмові пояснення в яких позовні вимоги підтримано у повному обсязі.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, крім того, подав письмові пояснення, також просить суд розглянути справу без участі повноважного представника відповідача, про що подав відповідне клопотання.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відзив на позов не надав, витребувані судом документи не представив.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

На думку суду неявка у судове засідання представників Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 05.05.2015р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення прокурора та повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.07.2012р. між державним підприємством "Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології" (далі по тексту - позивач, замовник) та державним підприємством "Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології" (далі по тексту - відповідач, замовник) укладено договір №4106 про закупівлю інженерних послуг за державні кошти (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого учасник зобов'язується виконати замовникові роботи, у відповідності до технічного завдання що є невід'ємною частиною цього договору, а замовник - прийняти і оплатити такі роботи.

Пунктом 1.2 договору визначено, що найменування (номенклатура, асортамент) роботи: Предпроектні роботи для розробки ТЕО обґрунтування оптимальних варіантів заходів на хвостосховищі "Дніпровське".

Кількісні характеристики виконуваних за цим договором робіт: Проміжний звіт, заключний звіт.

Пунктом 3.1 договору визначено, що ціна цього договору становить:

- 166665,00грн.

Крім того НДС 20% - 33333,00грн.

Усього - 199998,00грн.

Пунктом 4.1 договору визначено, що розрахунки проводяться шляхом: оплати замовником за кожен етап впродовж 10-денного терміну після підписання акту здачі-приймання виконаних робіт за етапами згідно з календарним планом (Додаток 1 до договору).

Пунктом 4.3 договору визначено, що підставою для оплати виконаних робіт є підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт та пред'явлений виконавцем рахунок на оплату виконаних робіт.

Розділом 4 договору визначено права та обов'язки сторін, зокрема замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи (підпункт 6.1.1 пункту 6.1 договору), а виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за виконані роботи за умови виконання пункту 4.3 цього договору (підпункт 6.4.1 пункту 6.4 договору).

Пунктом 7.1 договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Пунктом 7.2 договору визначено, що за порушення зобов'язань, обумовлених договором виконавець сплачує замовнику штрафні санкції у розмірі передбаченому ст. 231 Господарського кодексу України від обсягу невиконання робіт за кожен день прострочення, а також компенсує збитки заподіяні неналежним виконанням своїх зобов'язань у повному обсязі.

За порушення своїх зобов'язань, обумовлених договором, замовник сплачує підряднику штрафні санкції у розмірі передбаченому ст. 231 Господарського кодексу України від суми заборгованості, за кожен день прострочення.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до грудня 2012 року (пункт 10.1 договору).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач виконав свої зобов'язання передавши виконані послуги відповідно до календарного плану робіт за актами приймання-передачі від 27.09.2012р. за № 5810 на суму 92016,00грн. та від 24.12.2012р. за №5856 на суму 107982,00грн.

Позивач виконав робіт на загальну суму 199998,00грн.

Відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань оплату виконаних робіт у визначений договором строк не здійснив.

Таким чином, станом на час розгляду справи в суді загальна заборгованість відповідача перед позивачем 199998,00грн.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши прокурора та повноважного представника позивача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 199998,00грн., слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Факт отримання відповідачем робіт підтверджується матеріалами справи, а саме актом приймання-передачі від 27.09.2012р. за № 5810 на суму 92016,00грн. та актом приймання-передачі від 24.12.2012р. за №5856 на суму 107982,00грн., що містяться в матеріалах справи, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств позивача та відповідача.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати за отримані роботи передбачено умовами договору та нормами законодавства.

З огляду на положення пункту 4.1 договору, строк оплати робіт за актом приймання-передачі від 27.09.2012р. за № 5810 на суму 92016,00грн. та актом приймання-передачі від 24.12.2012р. за №5856 на суму 107982,00грн. є таким, що настав.

Доказів оплати робіт в сумі 199998,00грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1. ст. 837 Цивільного кодексу України).

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч. 1. ст. 843 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

В ч. 2 ст. 853 Цивільного кодексу України зазначено про те, що замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено у ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до сплати три відсотки річних у розмірі 13915,35грн. за загальний період з 08.10.2012р. по 20.03.2015р. та інфляційні втрати у розмірі 72783,34грн. за період з жовтня 2012 року по лютий 2015 року.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних здійснений позивачем та визнав його частково вірними, а вимогу такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 13914,73грн.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем та визнав їх вірними, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 5733,93грн.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 509, 530, 599, 612, 625, 837, 843, 846, 853, 854 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Бар'єр" (52917, Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, пр.Аношкіна, 179-б; ідентифікаційний код 31330051) на користь державного підприємства "Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології" (52204, Дніпропетровська область, м.Жовті Води, вул.Петровського, 37; ідентифікаційний код 14310483) 199998,00грн. (сто дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім грн. 00 коп.) основної заборгованості; 13914,73грн. (тринадцять тисяч дев'ятсот чотирнадцять грн. 73 коп.) трьох відсотків річних; 72783,34грн. (сімдесят дві тисячі сімсот вісімдесят три грн. 34 коп.) інфляційних втрат, видати наказ.

Стягнути з державного підприємства "Бар'єр" (52917, Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, пр.Аношкіна, 179-б; ідентифікаційний код 31330051) в дохід державного бюджету в особі Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області у відділенні банку ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області (49027, м. Дніпропетровськ, пл. Шевченка, 7; ; р/р 3005; МФО 805012; КБКД 22030001; призначення платежу (необхідно вказати): судовий збір, код ЄДРПОУ суду 03499891 та пункт з таблиці ставок судового збору, за яким визначено розмір судового збору (ст. 4 Закону України „Про судовий збір") 5733,93грн. (п'ять тисяч сімсот тридцять три грн. 93 коп.) судового збору, видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

07.05.2015 року

Суддя І.В. Петренко