РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2015Справа №910/8530/15-г
За позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова»

про стягнення 19056,53 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Яворська К.І. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» (далі - Відповідач) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 19056,53 грн. оскільки Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував Позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

На запит суду в порядку ст. 65 ГПК України від МТСБУ надійшла інформація по полісу обов'язкового страхування № АВ/8300473.

У судове засідання Відповідач своїх представників не направив, відзиву на позов не подав, хоча про призначення справи до розгляду Відповідача було повідомлено заздалегідь, що вбачається зі зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення у якому надсилалась ухвала суду про порушення провадження у даній справі на адресу місцезнаходження Відповідача.

Від Відповідача 27.04.2015 через відділ діловодства суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника в дане судове засідання через участь у іншому судовому засіданні.

Разом з цим суд зазначає, що Відповідач, як учасник судового процесу не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні свого іншого представника згідно з ч.ч. 1 - 5 ст. 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами, оскільки про призначення судового засідання на 13.05.2015 Відповідачу було відомо заздалегідь, з дати отримання поштового відправлення з ухвалою.

Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні (п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Суд також приймає до уваги, що явка представників сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась, та Відповідачем не обґрунтовано підстав необхідності прийняття його представником особистої участі в судовому засіданні.

Крім того, Відповідач не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) надати, якщо вважав за потрібне, відзив та/або будь-які додаткові пояснення та/або докази заздалегідь до судового засідання в письмовому вигляді через канцелярію суду, направити поштою, кур'єром тощо.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відмовляє в задоволенні клопотання Відповідача. Судом також не встановлено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні, тому відповідно до статті 75 ГПК України суд здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

20.01.2014 на перехресті вул. Верхня та вул. Курганівська в м. Києві була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля «БМВ», д.р.н. АА1133МО, яким керував Каналош В.В., з автомобілем «Тойота», д.р.н. ВТ2243АР, яким керував Хабрат Б.В. Причинами ДТП стало те, що водій Каналош В.В., керуючи автомобілем «БМВ», д.р.н. АА1133МО, не надав дорогу автомобілю, що наближався праворуч, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», д.р.н. ВТ2243АР, чим порушив п. 16.12 ПДР України. Дані обставини підтверджуються довідками ДАІ про обставини ДТП, копії яких містяться у матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Тойота», д.р.н. ВТ2243АР (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить Хабрат Б.В. на праві власності, був під його керуванням на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи (далі - Договір добровільного страхування). Вигодонабувачем за вказаним договором є Хабрат Б.В.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування, враховуючи Звіт № 0034 від 17.02.2014 про визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженням у ДТП Застрахованого автомобіля (16381,08 грн., коефіцієнт зносу 0,3526 ), рахунок-фактуру ремонтного СТО Застрахованого автомобіля від 02.02.2014 (19680,32 грн.), Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 19556,53 грн. на користь вказаного ремонтного СТО.

При цьому, закон не зобов'язує страховика запитувати згоду вигодонабувача на виплату страхового відшкодування на відновлення Застрахованого автомобіля, та матеріали справи не містять доказів, що вигодонабувач за Договором страхування заперечував проти виплати Позивачем суми страхового відшкодування на ремонтне СТО Застрахованого автомобіля для відновлення останнього, та оскільки відновлення пошкодженого майна (Застрахованого автомобіля) не суперечить ні інтересам вигодонабувача, ні страхувальника за вказаним договором, і Відповідачем не доведено протилежного.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як убачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля «БМВ», д.р.н. АА1133МО, Каналош В.В., під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до матеріалів справи постановою районного суду.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність Каналош В.В., як особи, яка експлуатує автомобіль «БМВ», д.р.н. АА1133МО, на законних підставах, була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) № АВ/8300473 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000 грн., франшиза - 500 грн. Отже, Відповідач є особою на яку вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «БМВ», д.р.н. АА1133МО, яким керував Каналош В.В. на час ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Хоча вищевказаними Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, на що також вказує Верховний Суд України у постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, однак відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при здійсненні відшкодування обов'язковим є врахування зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Проте всупереч указаній нормі Закону, Позивачем у наданому суду розрахунку не враховано встановленого Звітом № 0034 від 17.02.2014 коефіцієнту зносу 0,3526, а також не спростовано його перед судом належними засобами доказування та/або не доведено іншого розміру коефіцієнту зносу (у т.ч. нульового).

З огляду на наведене, суд не визнає обґрунтованим наданий Позивачем розрахунок відшкодування, оскільки, хоча Позивач і обгрунтвоано виходив з фактично понесених витрат на відновлення Застрахованого автомобіля, проте необґрунтовано не врахував коефіцієнту фізичного зносу деталей автомобіля, що впливає на зменшення розміру відшкодування.

Отже, у даному випадку, враховуючи вимогу ст. 29 Закону, необхідно виходити з встановленої Звітом № 0034 від 17.02.2014 вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля (16381,08 грн.), з урахуванням коефіцієнту зносу деталей (0,3526). Судом встановлено, що наведені у вказаному Звіті матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими Застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в довідках ДАІ, і Відповідачем не надано доказів протилежного.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (стаття 9 Закону України «Про страхування»).

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АВ/8300473 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати Позивачу шкоду, в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50000грн.) та в межах суми, право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (19556,53 грн.), але виходячи з встановленої Звітом вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей (16381,08 грн.), та за мінусом франшизи (500 грн.), та отже в сумі 15881,08 грн.

У Відповідача з часу настання ДТП (20.01.2014) та отримання претензії Позивача (12.05.2014) було достатньо часу для дослідження спірного страхового випадку, проте Відповідач ДТП як страховий випадок не визнав, суми страхового відшкодування на користь Позивача не виплатив, обґрунтованих заперечень до Позивача не висунув, і до суду також не подав. Матеріали справи не місять доказів протилежного.

При цьому суд також зауважує, що Позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не був зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 (справа № 3-165гс14), і відповідно до ст. 111-28 ГПК України вона є обов'язковою до застосування та для всіх судів України.

З огляду на все вищенаведене, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, визнаються судом частково обґрунтованими - в сумі 15881,08 грн.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» (м. Київ, вул. Марини Раскової, 11; ідентифікаційний код 31241449) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (м. Київ, вул. Воровського, 33; ідентифікаційний код 16285602) 15881 (п'ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят одну) грн. 08 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1522 (одну тисячу п'ятсот двадцять дві) грн. 56 коп. судового збору.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.05.2015

Суддя Сташків Р.Б.