КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2015 р. Справа№ 910/8791/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін: від позивача - Водонос Л.І., Козлов О.В.,

від відповідача 1. - Грубник Д.Л.,

від відповідача 2. - Серга І.О.

розглянувши апеляційну скаргу Водоноса Лева Ілліча

на рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2015 р.

по справі № 910/8791/14 (головуючий суддя - Босий В.П.,

судді Стасюк С.В., Цюкало Ю.В.)

за позовом Водоноса Лева Ілліча

до 1. товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхбудінвестиція»

2. товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпромторг»

про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.01.2015 р. в позові Водоноса Лева Ілліча відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Водонос Лев Ілліч звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2015 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву, а саме: визнати недійсними рішення загальних зборів ТОВ «Багатогалузева фірма «Республіканське управління механізації шляхового будівництва» від 03.06.2008р., від 03.06.2008р., від 12.08.2008р., від 12.08.2008р., від 14.08.2008р., від 09.06.2009р., від 15.12.2009р., від 22.12.2011р., від 22.12.2011р., від 29.12.2011р., від 06.02.2012р., від 28.05.2012р., від 15.08.2012р., від 16.08.2012р., від 26.10.2012р., від 30.10.2012р., від 16.11.2009р., від 15.12.2009р., від 25.06.2010р., №18 від 25.10.2010р., №19 від 25.06.2010р., від 22.12.2011р., від 22.12.2011р., від 29.12.2011р., №1-12 від 10.01.2012р., №2-12 від 16.01.2012р., від 06.02.2012р., №3-12 від 18.05.2012р., від 28.05.2012р., від 25.06.2010р., №3-12 від 26.06.2010р., від 26.06.2012р., від 15.08.2012р., від 15.08.2012р., від 16.02.2012р., від 26.10.2012р., від 26.10.2012р., від 30.10.2012р.; визнати недійсними договори купівлі-продажу від 10.01.2012р., від 16.01.2012р., від 29.06.2012р., від 13.07.2012р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2014р. апеляційну скаргу Водоноса Лева Ілліча прийнято до провадження.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2015р., враховуючи перебування судді Смірнової Л.Г. у відпустці, змінено склад колегії та сформовано колегію у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Кропивна Л.В. та Пашкіна С.А.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2015р., враховуючи перебування судді Кропивної Л.В. у відпустці, для розгляду даної справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Пашкіна С.А., Смірнова Л.Г.

За клопотанням Водоноса Лева Ілліча розгляд справи фіксується за допомогою звукозаписувального технічного запису.

30.03.2015р. позивачем, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, подані письмові пояснення; клопотання про витребування доказів.

Позивачем подане клопотання про винесення постанови та зобов'язання начальника Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві надати до суду усі документи, згідно яких Семенов Є.Л. отримав дозвіл, як директор ТОВ «ВКФ «Шляхбуд».

Позивачем заявлено клопотання про долучення документів, а саме: копії витягу з кримінального провадження №0000133 внесеного до ЄРДР 30.11.2012р. відносно заступника начальника державної реєстрації юридичних та фізичних осіб - підприємців Дніпровської РДА Лядяцької В.Л. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, копії витягу з кримінального провадження №0000015 внесеного до ЄРДР 08.01.2013р. відносно Марченка Олександра Миколайовича за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, копії витягу з кримінального провадження №0000185 внесеного до ЄРДР 09.07.2014р. відносно Марченка О.М., Шкатова С.К., Одинця В.В. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України.

Також від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

Позивач клопотанням просить суд витребувати документі, які є в реєстраційних справах відносно ТОВ «БФ «РУМШБ» за період з 07.05.2008р. по 30.10.2012р. у Пенсійному фонді України у Дніпровському районі в м. Києві, у Пенсійному фонді у Оболонському районі в м. Києві, в ДПІ у Дніпровському районі м. Києва, в Головному міжрегіональному управлінні статистики в м. Києві, у Дніпровської районної міста Києва державної адміністрації та в ДПІ в Оболонському районі м. Києва, в Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, в Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

Крім того, позивачем 30.03.2015р. подане клопотання про дослідження доказів у судових засіданнях Київського апеляційного господарського суду, які були ним подані та витребувані судом першої інстанції, за його клопотанням.

31.03.2015р. позивач, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, подав клопотання про виклик до Київського апеляційного господарського суду Марченко О.М., Шкатов С.К. для дачі пояснень.

01.04.2015р. позивачем до Київського апеляційного господарського суду заявлено клопотання про витребування у реєстраційному відділі Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації реєстраційну справу ТОВ «Інвестшляхбудмеханізація».

Також позивачем 01.04.2015р. подана заява про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на нерухоме майно ТОВ «Шляхбудінвестиція».

17.04.2015р. позивачем, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, подано уточнення позовних вимог.

20.04.2015р. від позивача надійшло клопотання про скасування рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2015р. та прийняття нового рішення, яким визнати недійсними: всі договори купівлі-продажу, всі рішення загальних зборів, ліквідацію ТОВ «БФ «РУМШБ», створення фіктивних фірм ТОВ «Шляхбудінвестиція», ТОВ «Шляхпромторг» та інші незаконні дії, здійсненні рейдерами після рішення господарського суду міста Києва №38/32 від 2009р., які набрали законної сили.

12.05.2015р. позивачем подане доповнення до клопотання від 22.04.2015р.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхбудінвестиція» проти заявлених клопотань заперечує.

Представником відповідача 1 усно заявлено клопотання про залучення органів опіки та піклування.

Позивач заперечив проти заявленого клопотання.

Суд оголошує нарадчу кімнату.

Після нарадчої кімнати суд дійшов висновку про задоволення клопотань щодо фіксації судового процесу та клопотань про дослідження доказів.

Щодо решти клопотань позивача та відповідача 1 Київський апеляційний господарський суд не знайшов підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За статтею 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Про забезпечення позову виноситься ухвала.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено.

Відповідно до змісту інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики забезпечення позову» № 01-8/2776 від 12.12.2006р., при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбаченої статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Проте, Позивач в порушення статей 33 та 66 Господарського процесуального кодексу України, не навів та не довів належними та допустимими доказами наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення, тому заява про забезпечення позову задоволенню не підлягаю.

Крім того, відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

За статтею 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Також господарський суд може провести огляд та дослідження письмових і речових доказів у місці їх знаходження в разі складності подання цих доказів в порядку ст. 39 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи приписи ст.ст. 32, 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд не знайшов підстав для задоволення клопотань позивача про витребування доказів та виклик свідків.

Суд також визнає необґрунтованим усне клопотання відповідача 1 про залучення органів опіки та піклування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання. Звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги частини першої статті 101 ГПК, повинен також обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду. Така неможливість може бути зумовлена, зокрема, тим, що: сторона (сторони) заявляла в місцевому господарському суді клопотання про витребування в інших осіб відсутніх у неї (них) доказів, але зазначеним судом таке клопотання не задоволено; на час прийняття рішення місцевим господарським судом заявникові не було і не могло бути відомо про існування відповідних доказів; докази з'явилися після розгляду справи судом першої інстанції. (п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. (п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України

у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та входять до предмета доказування з даної справи, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з установчим договором про продовження діяльності Товариства, затвердженого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією 20.05.2002р., реєстраційний №01117, зі змінами і доповненнями, затвердженими протоколом зборів учасників Товариства №5 від 24.01.2003 р., позивач був учасником Товариства та діяв від свого імені та від імені 710 акціонерів закритого акціонерного товариства «Республіканське управління механізації шляхового будівництва», зареєстрованого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва 15.12.1997р., реєстраційний №01117, ідентифікаційний номер 05422912, на загальну суму 648 425,99 грн., що складає 84,78% статутного капіталу Товариства, іншому учаснику ВКФ «Шляхбуд» належить 114 750,00 грн., що складає 15% статутного фонду Товариства.

Відповідно до статуту Товариства, зареєстрованого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією 19.12.1997р., реєстраційний №01117, зі змінами та доповненнями, затвердженими протоколом зборів учасників Товариства №5 від 24.01.2003 р., позивач є учасником Товариства та діє від свого імені та від імені 710 акціонерів Закритого акціонерного товариства «Республіканське управління механізації шляхового будівництва» на підставі статуту та наданих йому повноважень у відповідності до протоколу загальних зборів акціонерів №3 від 10.09.1997р.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №15966243, 30.10.2012 р. було проведено державну реєстрацію припинення Товариства шляхом реорганізації, а саме поділу на новоутворені юридичні особи - ТОВ «Шляхбудінвестиція» та ТОВ «Шляхпромторг».

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва із позовом про визнання недійними рішеннь загальних зборів ТОВ «БФ «РУМШБ» від 03.06.2008р., від 03.06.2008р., від 12.08.2008р., від 12.08.2008р., від 14.08.2008р., від 09.06.2009р., від 15.12.2009р., від 22.12.2011р., від 22.12.2011р., від 29.12.2011р., від 06.02.2012р., від 28.05.2012р., від 15.08.2012р., від 16.08.2012р., від 26.10.2012р., від 30.10.2012р.

Відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ст. 116 Цивільного кодексу України, ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» учасники товариства мають право: брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; здійснити відчуження часток у статутному капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 145 Цивільного кодексу України, ст.ст. 58, 60 Закону України «Про господарські товариства» своє право брати участь в управлінні справами товариства учасники реалізують через загальні збори учасників товариства, які є вищим органом товариства, шляхом голосування на них за принципом: учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі.

Частиною 5 статті 98 Цивільного кодексу України передбачено право учасника товариства на оскарження рішення загальних зборів до суду

Відповідно до п.п. 17, 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.08 № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють певні правові наслідки, спрямовані на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим господарським судам необхідно керуватися тим, що підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

При розгляді справ судами слід врахувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

Зокрема, безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів в силу прямої вказівки закону є:

- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 Закону України «Про господарські товариства»);

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (ч. 4 ст. 43 Закону України «Про господарські товариства»);

- прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримана процедура надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону України «Про господарські товариства»).

При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Суди також мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства обов'язково необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи такого порушення не встановлено, у господарського суду відсутні підстави для задоволення позову.

Позивач стверджує, що спірні рішення прийняті за відсутності кворуму, що є безумовною підставою для визнання їх у судовому порядку недійсними. (ст.ст. 41, 60 Закону України «Про господарські товариства»).

Однак, як свідчать матеріали справи позивачем не надано належних та допустимих доказів існування протоколів загальних зборів Товариства від 03.06.2008р., від 12.08.2008р., від 14.08.2008р., від 09.06.2009р., від 15.12.2009р., від 22.12.2011р., від 29.12.2011р., від 06.02.2012р., від 28.05.2012р., від 16.08.2012 р. та від 30.10.2012 р., якими були оформлені рішення, що оскаржуються у даній справі.

Матеріали реєстраційної справи Товариства, які були витребувані у Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Оболонського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві ухвалою господарського суду міста Києва від 14.05.2014р., також не містять оригіналів або належним чином засвідчених копій перелічених протоколів загальних зборів учасників Товариства.

Відповідно до статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Таким чином, відсутність в матеріалах справи оскаржуваних протоколів виключає можливість надання їм належної оцінки судом та дослідження на предмет їх відповідності вимогами чинного законодавства України.

15.08.2012 р. відбулися загальні збори учасників Товариства, на яких були прийняті рішення, оформлені протоколом від 15.08.2012р., про: припинення Товариства шляхом поділу на ТОВ «Шляхбудінвестиція» та ТОВ «Шляхпромторг», призначення комісії з припинення Товариства, порядок та строки проведення процедури припинення Товариства, створення та державну реєстрацію товариств у результаті поділу, призначення уповноваженого представника Товариства на організацію виконання вказаних рішень.

Рішенням загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколом від 26.10.2012 р., було затверджено рішення комісії про припинення Товариства та розподіл майна між новоутвореними товариствами, а також затверджено ліквідаційний баланс та надано повноваження особі щодо ведення дій, пов'язаних з внесенням відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців про припинення Товариства як юридичної особи.

25.06.2010р. відбулися загальні збори учасників Товариства (протокол №19), на яких були присутніми учасник та представник учасників Шкатов С.К., які діють на підставі нотаріальних доручень, оформлених протягом 2008 року та діючих до 2011 року, загальною кількістю 380 шт., що володіли 45,36% часток у статутному капіталі Товариства, а також учасник Товариства - ТОВ «ВКФ «Шляхбуд», що володіє 15% часток у статутному капіталі.

На загальних зборах учасників 25.06.2010 р. були прийняті рішення, зокрема, про:

- виключення у зв'язку з втратою ними цивільної дієздатності (смертю фізичних осіб) зі складу засновників 82 громадян, які володіють часткою у розмірі 9,79% статутного капіталу Товариства;

- прийняття відмови від вступу до Товариства спадкоємців учасників Товариства, які померли, а також передання їх частки на користь Товариства;

- виключення зі складу учасників Товариства 279 осіб, які систематично не виконують належним чином свої обов'язки та перешкоджають своїми діями досягненню цілей Товариства шляхом передання їх часток на користь Товариства;

- виключення зі складу учасників Товариства 351 особу, які подали заяви про вихід те передання їх часток у статутному капіталі Товариства у розмірі 41,9% Шкатову С.К.

Із протоколу загальних зборів учасників Товариства №19 від 25.09.2010р. вбачається, що Водоноса Лева Ілліча було виключено зі складу учасників у зв'язку з систематичним невиконанням належним чином своїх обов'язків, із переданням його частки на користь Товариства.

Таким чином, з 25.09.2010р. позивач не являється учасником Товариства а відтак з цього моменту йому не належать корпоративні права на Товариство, в тому числі, правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Доказів оскарження рішення, яким Водоноса Лева Ілліча виключено із складу учасників, матеріали справи не місять, позивач із відповідним позовом до суду не звертався.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008р. №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» суди мають право враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Право на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень органів управління товариства мають ті його акціонери (учасники), які були акціонерами (учасниками) на дату прийняття рішення, що оскаржується.

Крім того, на вказаних зборах 15.08.2012р. та 26.10.2012р. були присутні учасники, що в сукупності володіли 100% голосів, а саме: Шкатов С.К., частка якого в статутному капіталі Товариства складає 85%, а також Марченко О.М., частка якого в статутному капіталі Товариства складає 15%.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог Водоноса Лева Ілліча.

Щодо ж до наданих позивачем доповнень в процесі розгляду справи, уточнень до позовних вимог, суд звертає увагу заявника на наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до п. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

При цьому, приписи частини четвертої статті 22 ГПК не застосовуються під час розгляду справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій.

А тому уточнення позовних вимог, які заявлені позивачем у суді апеляційної інстанції, до уваги не приймаються.

Відповідно до пункту 3.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Відповідно до п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 під збільшенням розміру позовних вимог (частина друга статті 22 ГПК) слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві (абзац другий підпункту 3.7 пункту 3 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 р. № 02-5/289 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»). Тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду звертає увагу апелянта на те, що, в порушення вищезазначених вимог чинного законодавства України, оскаржуючи рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2015р. у справі №910/8791/14, позивачем заявлено 42 позовні вимоги. При цьому, позивач просить суд визнати недійсними рішення загальних зборів (корпоративні відносини) та визнати недійсним договори купівлі-продажу (визнання недійсним правочину).

Зазначені вимоги не можуть розглядатись в одному провадженні, оскільки є грубимо порушенням правила об'єднання вимог, що перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи утруднить вирішення спору.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В разі, якщо позивач вважає, що його права чи охоронювані законом інтереси порушені, він має право звернутися до суду із відповідними позовами в окремих провадження, з відповідними засобами доказування.

Стосовно рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2009р. у справі №38/32, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2009р. суд зазначає наступне.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.04.2009р. у справі №38/32 визнано недійсними рішення загальних зборів ТОВ «Багатогалузева фірма «Республіканське управління механізації шляхового будівництва» від 07.05.08р., оформлені протоколом №1, та рішення загальних зборів ТОВ «Багатогалузева фірма «Республіканське управління механізації шляхового будівництва» від 13.08.08р., оформлені протоколом №7. В іншій частині у позові відмовлено.

Питання, які розглядалися в процесі розгляду справи №38/32 не впливають на правовідносини, які виникли у даному провадження, а тому твердження апелянта на невиконання рішення суду, не заслуговують на увагу.

Щодо поновлення на посаді директора, Київським апеляційним господарським судом до уваги не приймається, оскільки даний спір є корпоративним, а не трудовим.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що господарським судом міста Києва правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

З наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2015 р. у справі № 910/8791/14.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2015р. у справі №910/8791/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи № 910/8791/14 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Смірнова