РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2015Справа №910/4890/15-г

За позовом Приватного підприємства "Автомагістраль"

до Служби автомобільних доріг у Київській області

третя особа,

яка не заявляє самостійних вимог

на предмет спору

на стороні відповідача Державне агентство автомобільних доріг України

про стягнення 1 283 655,16 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Корзаченко В.М. за довіреністю б/н від 02.06.2014 р.

від відповідача: Майданік В.В. за довіреністю № 12с/8-д від 15.12.2014 р.

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Автомагістраль" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Служби автомобільних доріг у Київській області (відповідач) про стягнення 1283655,16 грн. на підставі Договору № 451Д-13 на надання послуг з поточного середнього ремонту автомобільної дороги Р-69 Київ-Вишгород-Десна -Чернігів на ділянках км 39+800 км - км 40+300; км 40+900 - км 41+300; км 41+900 - км 42+500; км 43+000 - км 43+800, Київської області від 15.11.2013 р. (далі - Договір).

Позовні вимоги вмотивовано тим, що на виконання умов наведеного договору позивачем були виконані роботи з поточного середнього ремонту автомобільної дороги Р-69 Київ-Вишгород-Десна -Чернігів на ділянках км 39+800 км - км 40+300; км 40+900 - км 41+300; км 41+900 - км 42+500; км 43+000 - км 43+800 в межах Київської області. Так, позивач зазначив, що відповідно до Акту приймання виконаних будівельних робіт за березень 2014 р. (ф. КБ-2в) та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт за березень 2014 р. (ф. КБ-2), які були підписані та засвідчені печатками сторін 03.03.2014 р., Приватним підприємством "Автомагістраль" виконано роботи на загальну суму 1019976,00 грн., проте станом на 11 лютого 2015 року кошти підряднику за виконані роботи не перераховані, заборгованість Служби автомобільних доріг у Київській області на користь Приватного підприємства "Автомагістраль" за Договором становить 1019976,00 грн. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача 1283655,16 грн., з яких: 1019976,00 грн. основного боргу; 25820,76 грн. 3% річних за період з 09.04.2014 р. по 10.02.2015 р.; 237858,40 грн. інфляційних нарахувань за період з 09.04.2014 р. по 10.02.2015 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 р. порушено провадження у справі № 910/4890/15-г та призначено розгляд справи на 23.03.2015 р. об 11:30 год.

18.03.2015 р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява-підтвердження про відсутність аналогічного спору.

18.03.2015 р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про залучення роздруківок з Інтернет-сайту ДП "Інформаційно-ресурсний центр" з відомостями стосовно позивача та відповідача в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 04.03.2015 р.

18.03.2015 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із участю представника відповідача 23.03.2015 р. в іншому судовому засіданні в Апеляційному суді Київської області. На підтвердження зазначеного у клопотанні, відповідач надав суду витяг із списку призначених на 23.03.2015 р. справ в Апеляційному суді Київської області.

В судове засідання, призначене на 23.03.2015 р., представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 23.03.2015 р., представник відповідача не з'явився, але повідомив суд про причини неявки в судове засідання, подавши 18.03.2015 р. через відділ діловодства суду клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні, призначеному на 23.03.2015 р., судом розглянуте клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв'язку із участю представника 23.03.2015 р. в іншому судовому засіданні в Апеляційному суді Київської області. Клопотання судом задоволене.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи у разі нез'явлення представників сторін в судове засідання та неподання витребуваних доказів.

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 23.03.2015 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2015 р. розгляд справи відкладено на 20.04.15 о 12:30 год.

07.04.2015 р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач стверджує про відсутність прострочення виконання спірного зобов'язання з його вини, оскільки кошти з державного бюджету на погашення спірної заборгованості на рахунок відповідача не надходили, у зв'язку з чим строк виконання даного зобов'язання не настав, а отже відсутні підстави для стягнення спірної заборгованості в примусовому порядку.

Відповідно до відзиву відповідач також вважає необґрунтованими позовні вимоги про стягнення з нього інфляційних втрат та 3% річних, які застосовуються як відповідальність за прострочення виконання боржником своїх зобов'язань. На думку відповідача, оскільки кошти на оплату позивачу спірної заборгованості не надходили на рахунки відповідача від головного розпорядника бюджетних коштів - Державного агентства автомобільних доріг України, то фактично кошти не перебували у його розпорядженні, і відповідно, відповідач ними не користувався.

Враховуючи зазначене у відзиві, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, а також, розглядати справу без присутності представника відповідача.

14.04.2015 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 1019976,00 грн. основної грошової заборгованості, 30683,11 грн. - 3% річних за період з 09.04.2014 р. по 09.04.2015 р. включно, 443893,56 грн. - інфляційних втрат за період з 09.04.2014 р. по 31.01.2015 р включно., а всього - 1283655,16 грн. В обґрунтування подання зазначеної заяви про збільшення позовних вимог, зокрема, в частині 3% річних та інфляційних втрат, позивач вказав, що ним було здійснено перерахунок 3% річних за період з 09.04.2014 р. по 09.04.2015 р. та інфляційних втрат за період з 09.04.2014 р. по 31.03.2015 р., тоді як при зверненні з позовом до суду суми 3% річних та інфляційних втрат розраховувались на момент подачі позову до суду 02.03.2015 р. В якості додатків до зазначеної заяви позивач надав суду уточнений розрахунок 3% річних та інфляційних втрат; оригінал платіжного доручення від 08.04.2015 р. № 812 на суму 3722,61 грн.; квитанцію від 10.04.2015 р. № 53 про сплату судового збору на суму 495,34 грн.; докази направлення зазначеної заяви з додатками на адресу відповідача (оригінал фіскального чека відділення поштового зв'язку та оригінал опису вкладення у лист з оголошеною цінністю).

20.04.2015 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. В обґрунтування подання зазначеної заяви про уточнення позовних вимог позивач вказав, що у прохальній частині заяви про збільшення позовних вимог, поданої ним 14.04.2015 р. через відділ діловодства, було допущено помилку в розрахунках та невірно зазначено суми стягнення. За таких обставин позивач уточнив позовні вимоги, виклавши у прохальній частині даної заяви про уточнення позовних вимог правильні суми, які були відображені у розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, доданому до заяви про збільшення позовних вимог, зокрема, позивач просив суд стягнути з відповідача 1019976,00 грн. основної грошової заборгованості, 30683,11 грн. - 3% річних за період з 09.04.2014 р. по 09.04.2015 р. включно, 443893,56 грн. - інфляційних втрат за період з 09.04.2014 р. по 31.03.2015 р. включно, а всього - 1494552,67 грн. В якості додатків до заяви про уточнення позовних вимог позивач надав суду оригінал фіскального чека відділення поштового зв'язку та оригінал опису вкладення у лист з оголошеною цінністю на підтвердження направлення зазначеної заяви з додатками на адресу відповідача.

В судове засідання, призначене на 20.04.2015 р., представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 20.04.2015 р., не з'явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без присутності представника відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву, поданому через відділ діловодства суду 07.04.2015 р.

В судовому засіданні, призначеному на 20.04.2015 р., судом задоволено клопотання відповідача про розгляд справи без присутності його представника.

В судовому засіданні, призначеному на 20.04.2015 р., заяви позивача про збільшення позовних вимог та уточнення позовних вимог, подані 14.04.2015 р. та 20.04.2015 р. через відділ діловодства суду відповідно, залучені судом до матеріалів справи та прийняті до розгляду, в результаті якого, враховуючи, що позивач вказав вірні суми до стягнення з відповідача саме в заяві про уточнення позовних вимог, суд розцінив таку заяву як заяву про збільшення позовних вимог в частині 3% річних та інфляційних втрат, врахувавши при цьому наявність наданих позивачем доказів направлення цієї заяви відповідачу та доказів доплати позивачем судового збору відповідно до ст. 6 Закону України "Про судовий збір". Судом також було встановлено, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права та охоронювані законом інтереси інших осіб. Враховуючи наведене, новою ціною позову, виходячи з якої розглядається даний спір, є 1494552,67 грн., з яких: 1019976,00 грн. основної грошової заборгованості, 30683,11 грн. - 3% річних за період з 09.04.2014 р. по 09.04.2015 р. включно, 443893,56 грн. - інфляційних втрат за період з 09.04.2014 р. по 31.03.2015 р. включно.

В судовому засіданні, призначеному на 20.04.2015 р., судом досліджено відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилається, зокрема, на умови Договору про здійснення розрахунків за надані послуги при надходженні коштів з державного бюджету та інших джерел фінансування від головного розпорядника коштів - Державного агентства автомобільних доріг України.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про необхідність залучення Державного агентства автомобільних доріг України до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача на підставі ч. 1 ст. 27 ГПК України.

В судовому засіданні, призначеному на 20.04.2015 р., представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Враховуючи клопотання позивача про продовження строку вирішення спору, необхідність залучення до участі у справі третьої особи та положення ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд прийшов до висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 20.04.2015 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2015 р. продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 06.05.2015 р. об 11:50 год., залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне агентство автомобільних доріг України (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 9; ідентифікаційний код 37641918).

28.04.2015 р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про приєднання документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 20.04.2015 р., зокрема, доказів надіслання позовної заяви з додатками третій особі - Державному агентству автомобільних доріг України.

В судове засідання, призначене на 06.05.2015 р. представники позивача та відповідача з'явилися.

Представник третьої особи в судове засідання, призначене на 06.05.2015 р. не з'явився, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 20.04.2015 р. не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Так, поштове повідомлення з ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2015 р. було надіслане на адресу місцезнаходження третьої особи (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 9), яка підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо Державного агентства автомобільних доріг України. Зазначене поштове повідомлення отримано уповноваженим представником третьої особи 27.04.2015 р., що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 953.

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Як зазначено у п.п. 3.9.1 п. 3.9 вищезазначеної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, третя особа була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання у справі № 910/4890/15-г.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Наразі, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в даному судовому засіданні судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 06.05.2015 р. без участі представника третьої особи.

Представник позивача в судовому засіданні 06.05.2015 р. надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позовні вимоги підтримав повністю в сумах, які були визначені ним в заяві про уточнення позовних вимог, поданій 20.04.2015 р. через відділ діловодства суду.

Представник відповідача заперечував позовні вимоги з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 07.04.2015 р. через відділ діловодства суду.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 06.05.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.11.2013 р. між Службою автомобільних доріг у Київській області (Замовник, відповідач) та Приватним підприємством "Автомагістраль" (Виконавець, позивач) був укладений Договір № 451Д-13 на надання послуг з поточного середнього ремонту автомобільної дороги Р-69 Київ-Вишгород-Десна -Чернігів на ділянках км 39+800 км - км 40+300; км 40+900 - км 41+300; км 41+900 - км 42+500; км 43+000 - км 43+800, Київської області від 15.11.2013 р. (далі - Договір або Договір № 451Д-13 від 15.11.2013 р).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. Договору Виконавець (позивач) зобов'язався у 2013-2014 роках надати Замовникові (відповідачеві) послуги: "ГБН Г.1-218-182:2011. Поточний середній ремонт автомобільної дороги автомобільної дороги Р-69 Київ-Вишгород-Десна -Чернігів на ділянках км 39+800 км - км 40+300; км 40+900 - км 41+300; км 41+900 - км 42+500; км 43+000 - км 43+800, Київської області ", а Замовник (відповідач) зобов'язався прийняти та оплатити такі послуги.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна договору становить 3271984,80 грн.

Пунктом 3.4 Договору узгоджено, що договірна ціна визначається на підставі ДБН Д.1.1-1-2000 (зі змінами і доповненнями), СОУ 42.1-0:2012, як динамічна і може бути переглянута згідно умови п. 3.2 цього Договору.

Згідно з п. 5.1 Договору строк надання послуг складає: початок - дата підписання договору, закінчення - грудень 2014 року.

У вищенаведеному пункті Договору також зазначено, що строк надання послуг може бути продовжений у разі виникнення документального підтверджених об'єктивних обставин, що спричинили таке продовження у тому числі форс-мажорних обставин, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі.

Відповідно до п. 5.10.3 Договору в період за п'ять днів до кінця звітного періоду, Виконавець (позивач) надає Замовнику (відповідачу):

- акти приймання підрядних послуг (форми № КБ-2в),

- довідки про вартість надання послуг та витрат (форми КБ-3).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що розрахунки проводяться Замовником (відповідачем) шляхом поетапної оплати за надані послуги, при надходженні коштів з державного бюджету та інших джерел фінансування від головного розпорядника коштів. Замовник здійснює щомісячні та проміжні платежі за надані послуги на підставі акту наданих послуг (форма КБ-2в), довідки про вартість наданих підрядних послуг (форма КБ-3), підписаних уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 4.3 Договору розрахунки за надані послуги здійснюються в межах договірної ціни, відповідно до п. 3.4 цього Договору, та виділених коштів на оплату послуг згідно з планом фінансування, по мірі надходження коштів від головного розпорядника.

Крім того, згідно з п. 4.5.1 Договору фінансування здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та інших джерел фінансування (при надходженні коштів з державного бюджету та інших джерел фінансування від головного розпорядника), які передбачені на поточний рік згідно з планом фінансування головного розпорядника коштів - Державного агентства автомобільних доріг України.

Замовник має право скоригувати план фінансування протягом поточного року у разі внесення змін в річний план фіксування головним розпорядником коштів - Державним агентством автомобільних доріг України в частині уточнення видатків на фінансування послуг, пов'язаних з ремонтом автомобільних доріг, а також із урахуванням наявних у нього коштів відповідно до фінансування послуг головним розпорядником коштів одночасно із уточненням річного плану фінансування сторони вносять зміни в умови договору та оформляють ці зміни шляхом укладення додаткових угод (п. 4.5.2 Договору).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що ним на виконання умов Договору були виконані роботи з поточного середнього ремонту автомобільної дороги Р-69 Київ-Вишгород-Десна -Чернігів на ділянках км 39+800 км - км 40+300; км 40+900 - км 41+300; км 41+900 - км 42+500; км 43+000 - км 43+800, Київської області на загальну суму 1019976,00 грн., що підтверджується Актом приймання виконаних будівельних робіт за березень 2014 р. (ф. КБ-2в) та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за березень 2014 р. (ф. КБ-2), які були підписані та засвідчені печатками сторін 03.03.2014 р. При цьому, як зазначив позивач, жодних зауважень до строків чи якості виконаних робіт з боку відповідача не було.

Зважаючи на відсутність оплати спірних робіт відповідачем, враховуючи, що Договір не містив строку здійснення оплати за виконані роботи, позивач скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 530 ЦК України, та надіслав відповідачу Претензію про перерахування на користь Приватного підприємства "Автомагістраль" заборгованості за договорами, в т.ч. за Договором № 451Д-13 від 15.11.2013 р. на суму 1019976,00 грн. (далі - претензія), згідно якої просив відповідача перерахувати на користь Приватного підприємства "Автомагістраль" суму заборгованості протягом семи календарних днів з дня отримання претензії. Направлення претензії відповідачу підтверджується фіскальним чеком № 3276 від 21.03.2014 р. та описом вкладення у цінний лист від 21.03.2014 р., одержання претензії 01.04.2014 р. представником відповідача за довіреністю підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 676.

За наведених обставин позивач вважає, що строк оплати спірних робіт відповідачем закінчився 08.04.2014 р., а з 09.04.2014 р. відповідач допустив прострочення розрахунків за виконані позивачем роботи.

Відповідач надав позивачу Відповідь на претензію від 21.03.2014 р. № 12с/1215 від 29.04.2014 р., в якій фактично не заперечував наявність спірної заборгованості, проте послався на проведення Державною фінансовою інспекцією в Київській області перевірки достовірності обсягів кредиторської заборгованості, в т.ч. заборгованості по Договору № 451Д-13 від 15.11.2013 р., та зазначив, що за результатами цієї перевірки зобов'язання відповідача, в т.ч. за Договором № 451Д-13 від 15.11.2013 р., будуть виконані у відповідному розмірі в терміни надходження коштів з державного бюджету для забезпечення фінансування відповідного об'єкту поточного ремонту.

Проте, станом на час звернення з позовом до суду, відповідач заборгованість за Договором № 451Д-13 від 15.11.2013 р. не погасив, у зв'язку з чим позивач звернувся з відповідним позовом до суду, станом на час розгляду спору по суті визначив наступні суми до стягнення з відповідача: 1019976,00 грн. основної грошової заборгованості, 30683,11 грн. - 3% річних за період з 09.04.2014 р. по 09.04.2015 р. включно, 443893,56 грн. - інфляційних втрат за період з 09.04.2014 р. по 31.03.2015 р. включно, а всього - 1494552,67 грн. (в редакції заяви про уточнення позовних вимог, поданої через відділ діловодства суду 20.04.2015 р.).

Відповідач не заперечує виконання робіт за Договором № 451Д-13 від 15.11.2013 р., втім проти заявлених позовних вимог заперечує, посилаючись при цьому на умови п.п. 4.1, 4.5.1 наведеного договору, відповідно до яких оплата проводиться при надходженні коштів з державного бюджету та інших джерел фінансування від головного розпорядника коштів - Державного агентства автомобільних доріг України (третя особа), тоді як відповідні кошти на рахунки відповідача не надходили.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Внаслідок укладення Договору № 451Д-13 від 15.11.2013 р. між сторонами, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що договір є оплатним і обов'язку позивача виконати певну роботу відповідає обов'язок відповідача прийняти та оплатити вартість робіт у порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, позивач виконав роботи з поточного середнього ремонту автомобільної дороги Р-69 Київ-Вишгород-Десна -Чернігів на ділянках км 39+800 км - км 40+300; км 40+900 - км 41+300; км 41+900 - км 42+500; км 43+000 - км 43+800, Київської області, що підтверджується Актом приймання виконаних будівельних робіт за березень 2014 р. (ф. КБ-2в) та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за березень 2014 р. (ф. КБ-2) на суму 1019976,00 грн., підписаними сторонами без зауважень та скріпленим печатками сторін.

Судом також встановлено, що відповідач, в порушення умов Договору № 451Д-13 від 15.11.2013 р. та норм чинного законодавства, не виконав взяті на себе зобов'язання по оплаті виконаних позивачем робіт, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 1019976,00 грн. за Договором № 451Д-13 від 15.11.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, відповіді відповідача № 12с/1215 від 29.04.2014 р. на претензію позивача від 21.03.2014 р., відповідач не заперечував наявність спірної заборгованості, проте послався на проведення на той час Державною фінансовою інспекцією в Київській області перевірки достовірності обсягів кредиторської заборгованості, в т.ч. заборгованості по Договору № 451Д-13 від 15.11.2013 р. та зазначив, що за результатами цієї перевірки зобов'язання відповідача будуть виконані у відповідному розмірі в терміни надходження коштів з державного бюджету для забезпечення фінансування відповідного об'єкту поточного ремонту.

Наразі, станом на час розгляду спору по суті відповідач не залучив до матеріалів справи результатів проведення Державною фінансовою інспекцією в Київській області перевірки достовірності обсягів кредиторської заборгованості, зокрема, по Договору № 451Д-13 від 15.11.2013 р., не повідомив суд про надходження (ненадходження) коштів з державного бюджету для забезпечення фінансування спірного об'єкту поточного ремонту, при цьому також не надав належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачу грошових коштів в розмірі 1019976,00 грн. за виконанні роботи відповідно до Договору № 451Д-13 від 15.11.2013 р.

Посилання відповідача на відсутність надходження коштів з державного бюджету від головного розпорядника коштів - Державного агентства автомобільних доріг України не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетного фінансування за договором не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати виконаних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати замовник був вправі призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України у п. 5 Оглядового листа ВГСУ від 18.02.2013 р. № 01-06/374/2013 "Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду".

Судом також враховано, що відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як роз'яснено господарським судам у п. 1.7 (абз. 2) постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов'язання" стосовно приписів частини другої статті 530 ЦК України, днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Згідно ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як встановлено судом, Договором не встановлено строк здійснення замовником оплати за виконані роботи, а тому позивач звернувся до відповідача в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України, надіславши останньому Претензію про перерахування заборгованості за договорами, в т.ч. за спірним договором на суму 1019976,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком № 3276 від 21.03.2014 р. та описом вкладення у цінний лист від 21.03.2014 р. Наведену претензію відповідач одержав 01.04.2014 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 676.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що відповідач був зобов'язаний оплатити роботи за Договором у семиденний строк від дня пред'явлення позивачем претензії від 21.03.2014 р. (яку відповідач одержав 01.04.2014 р.), а отже до 08.04.2014 р. включно. Таким чином, прострочення виконання відповідачем обов'язку з оплати робіт за Договором настало з 09.04.2014 р.

Станом на час розгляду спору по суті відповідач не здійснив оплату за виконані відповідно до Договору роботи, тобто не виконав свої зобов'язання, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 1019976,00 грн. основного боргу на підставі зазначеного договору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 30683,11 грн. 3% річних за період з 09.04.2014 р. по 09.04.2015 р. включно та 443893,56 грн. інфляційних втрат за період з 09.04.2014 р. по 31.03.2015 р. включно

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила ст. 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Виходячи зі змісту статті 617 ЦК України, частини 2 статті 218 ГК України, підставним є висновок про те, що відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Окрім того, судом також враховано, що відсутність бюджетного фінансування за договором не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446, у постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 р. № 15/5027/715/2011 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року.

Отже, відсутність бюджетного фінансування, як це стверджує відповідач при розгляді даного спору, не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання обов'язку з оплати робіт, виконаних на підставі Договору. До того ж, відповідачем не доведено факт відсутності або затримки бюджетного фінансування.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 4.1 вищенаведеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) також не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи наведене, суд відхиляє як безпідставні заперечення відповідача стосовно стягнення з нього сум інфляційних втрат та 3% річних.

Отже, при розгляді даної справи по суті, судом встановлено, що дії відповідача є порушенням умов Договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Приймаючи до уваги приписи ст. 625 Цивільного кодексу України, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних за період з 09.04.2014 р. по 09.04.2015 р., суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 30683,11 грн. 3% річних за вказаний період є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

При здійсненні перевірки (за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга") наданого позивачем розрахунку інфляційних нарахувань судом було встановлено, що розмір інфляційних втрат за період з 09.04.2014 р. по 31.03.2015 р. фактично становить 453331,69 грн. (33659,21 грн. за період з 09.04.2014 р. по 30.04.2014 р. + 419672,48 грн. за період з 01.05.2014 р. по 31.03.2015 р.) та є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення з відповідача:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
09.04.2014 - 30.04.61.03333659.211053635.21
01.05.2014 - 31.03.61.411419672.481439648.48

Зокрема, у застосуванні індексації судом враховані рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р, який вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 р. № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Відповідно до зазначеного листа Верховного Суду України, для визначення індексу за будь - який період необхідно щомісячні індекси, які складають відповідний період, помножити між собою. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно слід враховувати, що сума, внесена за періоди з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Враховуючи наведене, інфляційні втрати за період з 09.04.2014 р. по 30.04.2014 р. фактично становлять 33659,21 грн., оскільки в даному випадку індексація здійснюється за квітень 2014 р., а не 24683,42 грн. як розраховує позивач за 22 дні квітня 2014 р. Крім того, розрахунок інфляційних втрат за період з 01.05.2014 р. по 31.03.2015 р. позивачем також виконано не вірно.

Судом враховано, що згідно п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи той факт, що фактично позивачем заявлена до стягнення сума інфляційних нарахувань в розмірі 443893,56 грн., а клопотання в порядку п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України до позовної заяви не додано, в судовому засіданні та через відділ діловодства суду позивачем не подано, а також беручи до уваги вищенаведений п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог в частині стягнення суми інфляційних втрат. Тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 443893,56 грн. за період з 09.04.2014 р. по 31.03.2015 р. визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню в наведеній сумі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, за результатами вирішення даного спору судовий збір в сумі 29891,05 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Служби Автомобільних доріг у Київській області (03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 11-А, ідентифікаційний код 26345736) на користь Приватного підприємства "Автомагістраль" (07351, Київська обл., Вишгородській район, с. Синяк, вул. Леніна, 68, ідентифікаційний код 31481,00 грн. (один мільйон дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят шість гривень 00 коп.) основного боргу, 30683,11 грн. (тридцять тисяч шістсот вісімдесят три гривні 11 коп.) 3% річних, 443893,56 грн. (чотириста сорок три тисячі вісімсот дев'яносто три гривні 56 коп.) інфляційних втрат, 29891,05 грн. (двадцять дев'ять тисяч вісімсот дев'яносто одну гривню 05 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.05.2015 р.

Суддя Гумега О.В.