РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015Справа №910/6746/15-г

За позовомЗаступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Автокомпоненти «Автек»
Простягнення 291 277,00 грн.

Суддя Домнічева І.О.

Представники:

від прокуратури: не з'явились;

від позивача: Глазунов М.Ю. - за довіреністю;

від відповідача: Трохимчук І.В - за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник військового прокурора Центрального регіону України і інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокомпоненти «Автек» про стягнення 291 277,00 грн. штрафу та пені.

Ухвалою від 20.03.2015 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 07.04.2015 р.

07.04.2015 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшов відзив на позов.

Судове засідання 07.04.2015 р. не відбулося.

Ухвалою від 09.04.2015 р. розгляд справи було призначено на 23.04.2015 р.

23.04.2015 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшли додаткові документи по справі.

У судовому засіданні 23.04.2015 р. було оголошено перерву до 24.04.2015 р.

У судовому засіданні було оголошено перерву до 12.05.2015 р.

Представники прокуратури в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача позовні вимоги у судовому засіданні підтримав повністю. Представник відповідача проти позову заперечив.

В судовому засіданні 12.05.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При розгляді матеріалів справи встановлено, наступне.

23.10.2014 р. між Міністерством оборони України в особі Начальника Центрального автомобільного управління Збройних Сил України Озброєння Збройних Сил України (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокомпоненти «Автек» (відповідач) було укладено договір № 342/4/6/17 про закупівлю за державні кошти.

За умовами п. п. 1.1., 1.2. вказаного договору, відповідач зобов'язався у 2014 році поставити замовникові двигуни внутрішнього згорання до моторних транспортних засобів 29.10.1 у кількості та якості, визначеній у специфікації.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що замовник може зменшити обсяги закупівлі продукції в залежності від реального фінансування видатків на цілі, що передбачено специфікацією.

Пунктом 3.1. договору, визначено ціну у розмірі 5 070 600,00 грн.

Як вбачається, в подальшому ціна договору корегувалась на підставі домовленості сторін шляхом укладення додаткових угод. Остаточна ціна договору визначена додатковою угодою № 3, укладеною сторонами 15.12.2014 р. та становить 2 441 400,00 грн. Крім того, цією ж самою угодою внесено зміни до кількості товару.

Порядок поставки товару передбачено розділом V договору, у п. 5.1. якого вказано, що строк поставки продукції зазначено у специфікації, що є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з додатком 1 до додаткової угоди № 3 від 15.12.2014 р., термін поставки визначено 10.12.2014 р.

Позивач, виконуючи умови основного договору, перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 2 441 400,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 342/8/224 від 03.11.2014 р. та № 342/8/223 від 03.11.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем у позовній заяві, відповідач здійснив поставку товару лише 24.01.2015 р.

Відповідно до п. п. 7.3.1., 7.3.3. договору, за порушення строків поставки продукції, позивач нарахував відповідачеві пеню у розмірі 0,1% ціни договору за кожен день прострочення та штраф у розмір 7% вартості договору за кожен місяць прострочення, які і просить стягнути.

Дослідивши наявні у справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін присутніх у судовому засіданні, представника прокуратури у минулих судових засіданнях, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до умов Договору, Відповідач прийняв на себе зобов'язання з поставки двигунів у зборі серії 740-1000412 (надалі - товар). Товар замовлений позивачем - це товар спеціального призначення, який фактично використовується Позивачем на військовій автомобільній техніці.

Єдиним виробником замовленого товару є ВАТ «КАМАЗ» (Російська Федерація, Республіка Татарстан, м. Набережні Челни).

На підтвердження цього, за заявою Відповідача Торгово-промисловою палатою України було проведено інформаційний моніторинг, за результатами якого встановлено, що вітчизняні виробники двигунів в зборі серії 740-1000412 відсутні.

Як зазначив відповідач, фактично починаючи з листопада 2014 року поставка автомобілів, запчастин та агрегатів виробництва ВАТ «КАМАЗ» на територію України не здійснюється.

На неодноразові звернення Відповідача до єдиного офіційного імпортера «КАМАЗ» в Україні (ТОВ «ТК «КАМАЗ»), не було надано жодної відповіді, яка б об'єктивно фіксувала ситуацію, що існує в господарських взаємовідносинах з одним з найбільших постачальників товарів з Російської Федерації та українськими покупцями.

Так, листом від 05.12.2014 р. ТОВ «ТК «КАМАЗ» повідомило, що постачання продукції «КАМАЗ» призупинено у зв'язку з необхідністю проведення технічних експертиз та можливо буде здійснено в грудні 2014 року.

Листом від 29.12.2014 р. ТОВ «ТК «КАМАЗ» підтвердило зупинення відвантаження продукції з листопада 2014 року у зв'язку з необхідністю проведення технічних експертиз.

На безпосереднє звернення Відповідача до ЗАТ «Зовнішньоторгова компанія «КАМАЗ» (м. Набережні Челни, Республіка Татарстан) було отримано відповідь від 30.10.2014 р. № 85-880 щодо неможливості укладення прямих контрактів з дилерами «КАМАЗ» та тимчасовим припиненням поставок на адресу офіційного імпортера ТОВ «ТК «КАМАЗ».

Протягом усього строку дії Договору Відповідач повідомляв Позивача про наявність об'єктивних причин, внаслідок яких поставка продукції не може відбутися у визначені Договором строки та про заходи, що вживаються Відповідачем для своєчасного виконання Договору.

15.12.2014 р. між Позивачем та Відповідачем була підписана Додаткова угода № 3 до Договору, відповідно до якої зменшено кількість продукції до закупівлі з 27 до 13 одиниць.

Статтею 614 Цивільного кодексу України визначено, що підставою відповідальності за порушення зобов'язання є наявність вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, відповідачем було вчинені вся можливі заходи для своєчасного виконання Договору.

Вищезазначене було підтверджене і самим Позивачем шляхом підписання Акту взаєморозрахунків (поставки продукції) за Договором, підписання якого, згідно п. 5.7. Договору, є належним виконанням сторонами цього договору.

Таким чином, неможливість виконати зобов'язання за договором з боку Відповідача є наслідком введених виробником продукції - резидентом Російської Федерації обмежень та зупиненням відвантаження продукції «КАМАЗ» на територію України, тобто внаслідок надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Крім того, відповідно до п. 10.1. Договору цей договір діє до 31.12.2014 р., а частині проведення розрахунків, до повного їх завершення.

За змістом частини 4 статті 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

На підставі аналізу вищевикладених приписів законодавства можна дійти висновку, що зобов'язання припиняються внаслідок припинення строку дії договору, так як це є різновидом домовленості сторін, яка зафіксована, зокрема, в умовах Договору.

Згідно з ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення пені за період з 11.12.2014 р. по 24.01.2015 р., так само як і стягнення штрафу є повністю необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам статті 180 Господарського кодексу України та статті 631 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивач безпідставні та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Стягнути з Міністерства оборони України (м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6; ) в Дохід Державного бюджету України 5 825 (п'ять тисяч вісімсот двадцять п'ять) грн. 54 коп. суму судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.05.2015 р.

Суддя І.О. Домнічева