РІШЕННЯ

"29" квітня 2015 р.Справа № 921/238/15-г/5

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрушків Г.З.

Розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК", пр. Перемоги, 41, м. Київ, 03057

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Терно-Лайт", вул. Поліська, 12, м. Тернопіль, 46000

За участю представників від:

Позивача: Мостепанюк Вадим Іванович, - представник (довіреність № 64/03 від 30.03.15р.);

Відповідача: Братівник Ігор Васильович, - представник (договір про надання юридичних послуг від 10.03.2015р.);

Відповідно до ст. 74-1 ГПК України за клопотанням позивача на підставі ухвали господарського суду від 16.04.2015р. розгляд справи здійснюється в режимі відеоконференції із господарським судом м.Києва.

В судовому засіданні представнику позивача та представнику відповідача роз'яснено належні їм права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство "БРОКБІЗНЕСБАНК" звернулося в господарський суд Тернопільської області із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Терно-Лайт", про стягнення 168 766,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на належне виконання відповідачем умов кредитного договору №1/ТР/13/ІО від 20.06.2013р., внаслідок чого виникла заборгованість по поверненню кредиту в сумі 89 167,53 грн., заборгованість за процентами в сумі 23 296,32 грн., у зв'язку з чим останньому нарахована пеня за прострочення сплати кредиту в сумі 16 669,34грн., пеня за прострочення сплати процентів в сумі 2510,18 грн., відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами (3% річних згідно ст..625 ЦК України) в сумі 2044,75 грн. за основним зобов'язанням та 292,61 грн. за процентами, суми індексації простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 16334,92 грн. та по процентах - 2451,01 грн. та 15 000,00 грн. штрафів за порушення умов кредитного договору.

Розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України ухвалою суду від 25.03.2015р. відкладався на 15.04.2015р. на 11год.00хв. з підстав, викладених в даній ухвалі суду, в послідуючому в судовому засіданні оголошено перерву з 15.04.2015р. до 29.04.2015р. до 14:00 год.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (лист б/номеру від 25.03.2015р.- вх.. №8838 від 25.03.2015р.) та його уповноважений представник в судових засіданнях проти позову заперечує, посилаючись на ту обставину, що в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №1/ТР/13/Ю від 20.06.2013р. позивачу згідно договору застави №1/ТР/13/Ю/ЗАСТ від 20.06.2013р., укладеного між ПАТ "Брокбізнесбанк" та Дубовським Володимиром Ізидоровичем, в заставу передано права вимоги на отримання грошових коштів в сумі 35 851,68 грн. за договором банківського строкового вкладу № D_190332325 від 07.02.2013р. та в сумі 60298,08грн. за договором банківського строкового вкладу № D_190416991 від 13.05.2013р., що укладені між позивачем та Дубовським В.І. і метою передачі вказаних коштів у заставу було майбутнє погашення кредитної заборгованості за рахунок депозитних коштів, що висвітлено в п.п. 2.2.1 Кредитного договору та згідно п.п. 4.2., 4.3., 4.5. Договору застави позивачу надано право договірного списання коштів, в тому числі у випадку невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Вказує, що депозит Дубовському В.І. неповернуто і на даний час це зробити неможливо, оскільки всі депозити, що підлягали поверненню, вже виплачені Фондом гарантування вкладів фізичних осіб під час здійснення тимчасової адміністрації банку. Зазначає про недобросовісність позивача та бажання ним отримати надмірні кошти, що не ґрунтуються на умова кредитного договору, зокрема вимоги про стягнення 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України суперечать вказаній статті ЦК України, оскільки умовами кредитного договору визначено розмір процентів, який підлягає сплаті за користування кредитом. Неправомірним вважає також нарахування штрафу згідно п. 4.2.5. кредитного договору, оскільки всі штрафи нараховані за період коли закінчився строк користування кредитним коштами та кредит мав бути погашений за рахунок списання депозитних коштів.

Крім того, відповідач просить врахувати при вирішенні спору заяву від 25.03.2015р. про припинення зобов'язання за основною сумою кредиту в розмірі 39 340,00 грн. з 09.05.2014р. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог та необхідність перерахування процентів, пені, інфляційних втрат у зв'язку із зменшенням основного зобов'язання.

Позивач у письмових поясненнях на відзив відповідача (лист №2599 від 14.04.2015р.) та в додаткових поясненнях (лист №2802 від 23.04.2015р.), а також його уповноважений представник в судових засіданнях вважають доводи відповідача такими, що не грунтуются на вимогах чинного законодавства, помилковими і такими, що не заслуговують на увагу, посилаючись при цьому: - щодо договірного списання коштів відповідно до Договору застави №1/ТР/13/Ю/ЗАСТ від 20.06.2013р., - на вимоги ст.1071 ЦК України, умови п.4.5 даного договору застави, вимоги Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», згідно яких Банк має право, а не обов»язок договірного списання коштів з рахунків Заставодавця, а також, посилаючись на вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» оскільки у відношенні АТ «Брокбізнесбанк» розпочато ліквідаційну процедуру і відкликано банківську ліцензію, то відповідно останній позбавлений можливості надавати будь-які банківські послуги (в тому числі проводити банківські операції з договірного списання);- щодо припинення зобов'язання за основною сумою кредиту шляхом зарахування однорідних вимог на підставі заяви відповідача про таке зарахування від 25.03.2025р. - на вимоги ч.5ст.36 та ст..52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими виключається можливість задоволення вимог окремого кредитора позачергово, зокрема шляхом проведення зарахування зустрічних вимог; - щодо нарахування штрафу - на умови п.4.2.5, 6.3, 7.1 Кредитного договору, якими встановлені зобов'язання відповідача, за порушення яких нараховується штраф і встановлений строк дії договору - до повного виконання Позичальником своїх зобов'язань, то оскільки договір є чинним і продовжує діяти, то і належне виконання його умов сторонами є безумовним і обов»язковим; - щодо нарахування Банком 3% річних згідно ст..625 ЦК України - на вимоги ст..ст.625, 536, 1048,1054 ЦК України, зазначає, що якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (ст..536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і 3% річних - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарським судом встановлено наступне:

20 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк", як Банком, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тернолайт», як Позичальником, укладено кредитний договір №1/ТР/13/Ю (далі - кредитний договір), за умовами п.1.1. якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (Кредит), на умовах визначених цим Договором.

Кредит надається в сумі 89 167,53 грн. (п. 1.2 кредитного договору в редакції додаткової угоди №3 від 07.11.2013р.), строком користування (термін повернення) Кредиту - до 08.05.2014р. (п. 1.3. кредитного договору в редакції додаткової угоди №3 від 07.11.2013р.).

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору видача кредиту на цілі, визначені п. 1.5. кредитного договору (поповнення обігових коштів) здійснюється у безготівковій формі на підставі письмової заяви Позичальника, оформленої за формою згідно з Додатком №1 до цього Договору, шляхом перерахування Банком відповідної суми кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника.

Моментом (днем) надання кредиту Банком Позичальнику вважається день перерахування грошових коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок, зазначений в п. 2.1. Договору на підставі заяви Позичальника (п. 2.6. кредитного договору). Повернення кредиту відбувається шляхом здійснення платежу на рахунок для погашення заборгованості, відкритий Банком Позичальнику у відповідності до п. 2.11. цього Договору, не пізніше дати, зазначеної в п. 1.3. цього Договору (п. 2.7. кредитного договору).

Згідно п. 2.8. кредитного договору Позичальник зобов'язаний сплатити Банку проценти за користування Кредитом, які розраховуються на основі процентної ставки, що вказана в п. 1.4. цього Договору (24,5% річних). Проценти нараховуються у валюті кредиту, вказаній у п. 1.2. цього Договору, на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту та не враховується день повернення кредиту. Для розрахунку процентів використовується фактична кількість днів у місяці та році.

Крім того, у відповідно до п. 1.4. кредитного договору, сторонами погоджено, що у разі непогашення Позичальником кредиту у строк, визначений п. 1.3. цього Договору, нарахування процентів за простроченим кредитом здійснюється за фіксованою процентною ставкою у розмірі 29,5% річних.

У відповідності до п.п. 2.9., 2.10. кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щомісяця та сплачуються Позичальником щомісяця до 7 (сьомого) числа місяця, наступного за місяцем , в якому нараховані проценти, а також в день повернення (у тому числі дострокового) заборгованості за Кредитом в повному обсязі.

Як вбачається із вищезазначеного, між сторонами у справі виникли зобов'язання з кредитного договору, згідно якого, в силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 78, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як слідує з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов"язання за кредитним договором, надавши відповідачу як позичальнику за кредитним договором, на підставі поданої ним у відповідності до п.2.1 кредитного договору заяви кредитні кошти в розмірі 91 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи заявою позичальника на отримання коштів №1 від 21.06.2013р., меморіальним ордером №1 від 21.06.2013р., виписками по особовому рахунку позичальника за період з 20.06.2013р. по 17.03.2015р.;

Позивач стверджує, що відповідач своїх зобов"язань за кредитним договором щодо повернення суми отриманого кредиту в установлений договором строк (08 травня 2014 року), сплати процентів за користування кредитом не виконав і станом на 12.02.2015р. заборгованість відповідача за кредитним договором по тілу кредиту становить 89 167,53 грн. та по сплаті процентів за користування кредитом, які нараховані Позичальнику за період з 27.06.2013р. по 11.02.2015р. становить 24 296,32 грн. (на підтвердження чого суду надано виписку по рахунку відповідача за період з 20.06.2013р. по 17.03.2015р.).

У відповідності до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Згідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 ст. 530 ЦК України визначає що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 4.2.1. кредитного договору Позичальник зобов'язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати проценти, сплачувати інші грошові зобов'язання у повному обсязі та у строки, передбачені цим Договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів виконання своїх зобов"язань щодо повернення до 08 травня 2014 року суми отриманих кредитних коштів, а відтак відповідно до ст..ст.33,34 ГПК України слід вважати що за ними рахується борг по сплаті кредиту в загальній сумі 89 167,53 грн. та по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 24 296,32 грн.

Щодо тверджень відповідача про те, що в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №1/ТР/13/Ю від 20.06.2013р. позивачу згідно Договору застави №1/ТР/13/Ю/ЗАСТ від 20.06.2013р., укладеного між ПАТ "Брокбізнесбанк" та Дубовським Володимиром Ізидоровичем, в заставу передано права вимоги на отримання грошових коштів в сумі 35 851,68 грн. за договором банківського строкового вкладу № D_190332325 від 07.02.2013р. та в сумі 60298,08грн. за договором банківського строкового вкладу № D_190416991 від 13.05.2013р., що укладені між позивачем та Дубовським В.І. і метою передачі вказаних коштів у заставу було майбутнє погашення кредитної заборгованості за рахунок депозитних коштів, що висвітлено в п.п. 2.2.1 Кредитного договору та згідно п.п. 4.2., 4.3., 4.5. Договору застави позивачу надано право договірного списання коштів, в тому числі у випадку невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, проте Банк не скористався своїм правом, чим зумовив завдання додаткових збитків відповідачу, так як за весь час банком нараховано відсотки, штрафні санкції та пеню - суд враховує наступне:

- пунктом 2.2.1. кредитного договору (в редакції додаткової угоди №5 від 21.11.2013р.) передбачено, що забезпеченням виконання зобов'язання за кредитним договором, є, зокрема, договір застави між Банком та громадянином Дубовським В.І., предметом застави за яким є право вимоги на отримання грошових коштів в сумі 35 000,00 грн. на підставі договору № D_190652471 банківського строкового вкладу (депозиту) (Вклад «Стабільний») від 21.11.2013р. та в сумі 60 000,00 грн. на підставі Договору № D_190644267 банківського строкового вкладу (депозиту) (Вклад «Стабільний») від 13.11.2013р.;

- пунктом 4.5. договору застави №1/ТР/13/Ю/ЗАСТ від 20.06.2013р., укладеного між ПАТ «Брокбізнесбанк» та Дубовським Володимиром Ізидоровичем передбачено право Банку, як Заставодержателя за договором застави, на договірне списання коштів з депозитних рахунків для виконання, в тому числі, боргових зобов'язань, у разі, зокрема, невиконання чи неналежного виконання будь-якого із зобов'язань, що випливають з кредитного договору;

- згідно статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави);

- нормами ч. 1 ст. 589 ЦК України також визначено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави;

- згідно ст. 1071 ЦК України Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Таким чином, з огляду на те, що нормами чинного законодавства України та умовами договору застави передбачено право, а не обов'язок Банку здійснювати договірне списання грошових коштів з депозитних рахунків Заставодавця у випадку порушення Позичальником умов кредитного договору, заперечення відповідача з приводу нереалізації банком права на договірне списання грошових коштів, не можуть братися судом до уваги.

Крім того, враховуючи, що постановою Правління НБУ №339 від 10.06.2014р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк», розпочато процедуру ліквідації Банку, в останнього відкликано банківську ліцензію, то згідно вимог ст.ст. 47, 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст.ст. 44, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ПАТ «Брокбізнесбанк» позбавлений можливості надавати банківські послуги, в тому числі, й проводити банківські операції з договірного списання.

Не можуть бути судом взяті до уваги також і доводи відповідача щодо зменшення суми основного зобов'язання у зв'язку з поданням ним до суду та надіслання позивачу заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.03.2015р., оскільки:

- Нормами ст. 601 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

- Між тим, норми ст.602 цього ж Кодексу встановлюються обмеження щодо зарахування зустрічних однорідних вимог. Відповідно до норм п. 5 цієї статті не допускається зарахування зустрічних вимог в інших випадках, встановлених договором або законом.

- Як встановлено судом вище, Банк знаходиться на стадії ліквідації і відносно нього відкрита ліквідаційна процедура, яка проводиться у відповідності до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згаданий закон є спеціальним, а тому законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону (п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»);

- частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» закріплено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

- Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів передбачено ст..52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, ч. 4 визначено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги, тобто встановлено неприпустимість задоволення кредиторських вимог з порушенням черговості їх задоволення та поза межами ліквідаційної процедури;

- отже, вказаними нормами закону встановлено певний порядок погашення вимог кредиторів, а зарахування зустрічних однорідних вимог між кредитором та боржником в період здійснення ліквідаційної процедури банку не може бути проведений, оскільки це фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку, встановленого ст. 52 цього Закону та поза межами встановленої ліквідаційної процедури.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанови від 13.07.2011р. №16/041-10, від 13.05.2014р. №910/19297/13, від 12.06.2014р. №911/2788/13), Верховний суд України (постанови від 03.10.2011 по справі № 3-87гс11, від 10.10.2011 по справі № 3-95гс11, від 24.10.2011 по справі № 3-112гс11).

Згідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісій, інших грошових зобов'язань Позичальника, Банк має право нараховувати Позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який здійснюється нарахування пені, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення (п. 6.1. кредитного договору).

Крім того, Банк має право нараховувати Позичальнику, а останній у разі нарахування Банком зобов'язаний сплатити штраф за порушення вимог цього договору, зокрема, за порушення п.4.2.5. договору - штраф у сумі 1000,00 грн. за кожний випадок (п. 6.3. кредитного договору).

Згідно п. 6.4. кредитного договору сторони домовились, що за вимогами Банку про сплату пені і штрафу застосовується позовна давність у три роки і пеня нараховується за цей же строк.

Пунктом 4.2.5. кредитного договору передбачено обов'язок Позичальника для здійснення перевірки цільового використання кредиту, наявності, умов зберігання та стану майна, оформленого в заставу, аналізу фінансового стану платоспроможності та кредитоспроможності Позичальника, надавати Банку всі необхідні документи, зокрема:

А) щоквартально до 25 числа місяця, наступного за звітнім кварталом, надавати Банку фінансову інформацію, пов'язану з діяльністю Позичальника у звітному кварталі (в тому числі баланс (форми №1), звіт про фінансові результати (форми №2);

В) щоквартально до 7 числа місяця, наступного за звітнім кварталом, надавати Банку довідки (або завірені Банками виписки) з інших Банків, в яких у Позичальника відкриті поточні рахунки та/або існує кредитна заборгованість, про фактичні обороти і стан заборгованості за попередній квартал;

Г) щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за звітним, надавати Банку оформлену на фірмовому бланку та підписану керівником і головним бухгалтером довідку про грошові надходження на всі свої поточні рахунки, відкриті в інших банках.

Згідно ст. 526, ст.530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідачем строки повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в терміни, передбачені п.п. 1.3., 2.10. кредитного договору, порушені, в зв'язку з чим він повинен нести відповідальність, передбачену п.6.1. кредитного Договору з врахуванням вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ч. 6 ст. 232 ГК України та п. 6.4. кредитного договору, у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення за несвоєчасне повернення кредиту за період з 09.05.2014р. по 11.02.2015р. в розмірі 16 669,34 грн. та за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом (з урахуванням періоду прострочення сплати процентів) за період з 08.08.2013р. по 11.02.2015р. в сумі 2 510,18 грн.

Окрім того, правомірними та такими, що ґрунтуються на умовам укладеного кредитного договору (п. 6.3.) суд визнає вимоги про стягнення 15 000,00 грн. штрафу, нарахованого за невиконання Позичальником п. 4.2.5. кредитного договору, а саме:

- за неподання до Банку щоквартальної фінансової звітності (п.п. «а» п. 4.2.5.) - 1 000,00 грн., нарахованого 25.10.2014р.;

- за неподання до Банку щоквартально довідок з інших банків (п.п. «в» п. 4.2.5.) - 3 000,00 грн., нарахованого 07.07.2014р., 07.10.2014р., 07.01.2015р.;

- за неподання до Банку щомісячно довідок про грошові надходження (п.п. «г» п. 4.2.5.) - 11 000,00 грн., нарахованого 10.04.2014р., 10.05.2014р., 10.06.204р., 10.07.2014р., 10.08.2014р., 10.09.2014р., 10.10.2014р., 10.11.2014р., 10.12.2014р., 10.01.2015р., 10.02.2015р.

Доказів виконання п. 4.2.5. кредитного договору в наведеній вище частині Позичальником не надано, навпаки, встановлено, що умови договору в цій частині Товариством не виконувалися, оскільки останнє вважало, що у зв'язку з закінченням строку користування кредитними коштами, у Позичальника відсутній обов'язок подання відповідних документів Банку.

Разом з тим, наведені аргументи критично оцінюються господарським судом з огляду на положення п. 7.1. кредитного договору, згідно якого він діє до повного виконання Позичальником своїх зобов'язань. При цьому, умовами п. 4.2.5. кредитного договору не встановлено обов'язку Позичальника надавати Банку для здійснення перевірки цільового використання кредиту, наявності, умов зберігання та стану майна, оформленого в заставу, аналізу фінансового стану платоспроможності та кредитоспроможності Позичальника, всі необхідні документи виключно в межах строку користування кредитними коштами, у зв'язку з чим до повного виконання Позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором останній продовжує діяти, в тому числі і в частині обов'язку Позичальника надавати банку додаткові підтверджуючі документи.

Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції, що складає 16 334,92 грн. - інфляційне збільшення заборгованості по основному зобов'язанні за період з 09.05.2014р. по 11.02.2015р. та 2 451,01 грн. - інфляційне збільшення заборгованості по несплаченим процентам за період з 08.04.2014р. по 11.02.2015р. та 3% річних від простроченої суми по тілу кредиту, що становить 2 044 грн. 75 коп. за період з 09.05.2014р. по 11.02.2015р. та 3% річних від простроченої суми по процентах в сумі 292,61 грн. за період з 08.08.2013р. по 11.02.2015р.

При цьому судом не можуть бути взяті до уваги заперечення відповідача щодо неправомірності вимоги позивача про стягнення 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки такі, на думку відповідача, суперечать вказаній статті ЦК України (адже умовами кредитного договору визначено розмір процентів, який підлягає сплаті за користування кредитом), з огляду на те, що 3% річних в розумінні ст. 625 ЦК України є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти. Положення частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами, то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (п. 6).

Таким чином, враховуючи встановлений судом факт порушення Позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором в частині повернення кредитних коштів та своєчасної сплати процентів за користування кредитом, у позивача виникло право на стягнення 3% річних згідно ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України, обставини справи , які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При таких обставинах та відповідно до вимог ст.ст.509, 525, 526, 530, 554, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.173,193 ГК України та ст.ст.33,34 ГПК України, позов підлягає задоволенню як обґрунтовано заявлений, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачами належними і допустимими доказами в повному обсязі.

Судовий збір, згідно ст. 49 ГПК України, покладається на відповідача у справі та підлягає стягненню в дохід Державного бюджету України, оскільки позивач при поданні даного позову від сплати судового збору звільнений.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Терно-Лайт" (вул. Поліська, 12, м. Тернопіль, 46000, ідент. код 35642621) на користь Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" (пр. Перемоги, 41, м. Київ, 03057, ідент. код 19357489) заборгованість за кредитним договором №1/ТР/13/Ю від 20.06.2013р. у розмірі 168766,65 грн., з яких: 89167,53грн. заборгованості по кредиту, 24296,32грн. заборгованості за процентами, 16669,34грн. пені за прострочення сплати кредиту, 2510,18 грн. пені за прострочення сплати процентів, 2044,75грн. 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за основним зобов'язанням, 292,61 грн. 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за процентами, 16 334,92 грн. індексації простроченої заборгованості по кредиту(втрати від інфляції), 2451,01грн. індексації простроченої заборгованості за процентами, 15000,00 грн. штрафу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Терно-Лайт" (вул. Поліська, 12, м. Тернопіль, 46000, ідент. код 35642621) в дохід Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у м. Тернополі, 22030001, код одержувача: 37977726, рахунок одержувача: 3002, банк ГУДКСУ у Тернопільській області, МФО: 838012) 3375грн.33коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи та особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення, через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення підписано "07" травня 2015 року.

Суддя Г.З. Андрушків