КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2015 р. Справа№ 910/29186/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

за участю секретаря судового засідання Ворони В.В.

представники сторін у судове засідання не з'явилися.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний

заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 05.02.2015 року

у справі № 910/29186/14 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого

підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго»

до Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний

заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом»

про стягнення 150 343,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 року по справі № 910/29186/14 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість у розмірі 38 000,00 грн., пеню у розмірі 56 000,00 грн., 3 % річних у розмірі 2 036,41 грн., інфляційні втрати у розмірі 15 243,91 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 585,61 грн.

Припинено провадження у справі в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» заборгованості у розмірі 18 000,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Києва від 05.02.2015 року по справі № 910/29186/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф. та призначено до розгляду на 08.04.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2015 року розгляд справи № 910/29186/14 відкладено на 13.05.2015 року.

13.05.2015 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для повного, всебічного та правильного вирішення справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення по суті спору.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» у своєму відзиві просило розглядати справу без участі його представника, у зв'язку з тяжким фінансовим станом.

Ухвала Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 року про прийняття апеляційної скарги до провадження була вручена представнику Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» 30.03.2015 року. Ухвала про відкладення розгляду справи надсилалась відповідачу за тією ж адресою.

Колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

21.10.2013 року між Управлінням майном комунальної власності Полтавської міської ради (далі - орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» (далі - орендар) укладено договір оренди № 90/41/127 (далі - Договір оренди).

За умовами Договору оренди з метою підвищення ефективності використання комунального майна орендодавець передає, а орендар приймає на умовах, визначених договором, в оренду нежитлове приміщення за адресою: м. Полтава, вул. Алмазна, 2а, яке повинно бути використане під заклад освіти і знаходиться на балансі управління освіти виконавчого комітету Полтавської міської ради.

Пунктом 3.2.5 Договору оренди встановлено обов'язок орендаря в місячний термін з дня підписання розпорядження про дозвіл на укладання договору оренди укласти договір на експлуатаційні витрати з балансоутримувачем та договори на постачання тепла, води, газу та електроенергії з відповідними підприємствами.

На виконання п. 3.2.5 Договору оренди, 21.10.2013 року між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі - теплопостачальна організація, постачальник, позивач, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго») та Приватним акціонерним товариством «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» (далі - споживач, відповідач, ПрАТ «ВНЗ «МАУП») укладено договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 3661 «С» (далі - Договір).

За умовами Договору теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщень споживача до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівлі по вул. Алмазна, 2а - академія.

Згідно з пунктами 5 та 6 договору теплопостачальна організація зобов'язалася забезпечити безперебійне постачання теплом та гарячою водою споживача; на абонентських вводах будівель і споруд споживача забезпечити необхідну кількість та якість води від мережі на опалення, необхідний наявний напір теплоносія на вводі в будівлю, контроль за використанням теплової енергії споживача.

У відповідності до п. 31 Договору оплата за опалення, що проводить споживач, стягується на підставі тарифів, встановлених уповноваженим органом. На момент укладання договору, відповідно до діючих тарифів. Вартість 1 Гкал - 802,18 грн (без ПДВ), 962,62 грн. (з ПДВ) для потреб інших споживачів (3 група). Оплата за опалення проводить за фактично використану кількість теплової енергії.

Пунктом 32 Договору встановлено, що всі розрахунки по цьому договору проводяться на підставі рахунку, виписаного теплопостачальною організацією споживачу з обов'язковим застосуванням діючих тарифів. Факт отримання споживачем теплової енергії фіксується щомісячно актом приймання-передачі теплової енергії, який складається обома сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і договору. В разі неповернення споживачем акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено пунктом 12 договору він, підписаний теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання споживачу теплової енергії.

Відповідно до пункту 33 договору споживач зобов'язався сплачувати за теплову енергію до 30 числа розрахункового місяця.

Положеннями п. 39 Договору встановлено, даний договір укладений на період: для опалення з 21.10.2013 по 31.12.2014, в частині розрахунків - до їх повного завершення. Договір вважається продовженим щорічно, якщо за місяць до закінчення строку про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін.

За доводами позивача за період з 01.11.2013 року по 30.04.2014 року ним було поставлено відповідачу теплову енергію за умовами Договору на загальну суму 83 270,10 грн. Проте, споживач в порушення умов договору виконав частково взяті на себе зобов'язання по оплаті отриманої теплової енергії за вказаний період, у зв'язку з чим в останнього, станом на день подання позову, виникла заборгованість перед позивачем за спожиту теплову енергію у розмірі 56 000,00 грн.

З огляду на вказане, позивач, звертаючись з позовною заявою, просив стягнути з відповідача 56 000,00 грн. основного боргу, 56 000,00 грн. пені, 2 036,41 грн. 3 % річних та 36 307,24 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч. 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підтвердження надання відповідачу теплової енергії за період з 01.11.2013 року по 30.04.2014 року на загальну суму 83 270,10 грн. на умовах Договору, відповідач надав акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки (а.с. 35-46).

Акти приймання-передачі теплової енергії не підписані відповідачем, проте, по-перше, позивачем до матеріалів справи долучені реєстри поштових відправлень рахунків та актів на адресу відповідача (а.с. 55-60), по-друге, відповідачем не надано вмотивованої письмової відмови від їх підписання. У зв'язку з цим, відповідно до п. 32 Договору акти приймання-передачі теплової енергії від 30.11.2013 року б/н, від 31.12.2013 року № АВ-927, від 31.01.2014 року № АВ-733, від 28.02.2014 року № АВ-3885, від 31.03.2014 року № АВ-7306, від 30.04.2014 року № АВ-10375 вважаються підписаними відповідачем.

Більш того, згідно доданих до позовної заяви банківських виписок, станом на дату подання позовної заяви, відповідач оплатив отриману теплову енергію у розмірі 27 270,10 грн., у зв'язку з чим, у останнього залишилась заборгованість перед позивачем за період з 01.11.2013 року по 30.04.2014 року у розмірі 56 000,00 грн.

Після звернення позивача з позовною заявою, згідно доданих до матеріалів справи банківських виписок, відповідач станом на 03.02.2015 року сплатив ще 18 000,00 грн. заборгованості за Договором.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючі надані позивачем докази сплати відповідачем заборгованості після звернення позивача з позовом до суду, дослідивши матеріали справи, суд вважає за доцільне припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 18 000,00 грн.

За таких обставин, несплачена відповідачем сума заборгованості за Договором за період з 01.11.2013 року по 30.04.2014 року склала 38 000,00 грн.

Доказів погашення заборгованості у розмірі 38 000,00 грн. суду не надано.

Враховуючи зазначене вище та відсутність доказів погашення заборгованості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 38 000,00 грн. заборгованості за Договором.

Стосовно вимоги про стягнення з ПрАТ «ВНЗ «МАУП» на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 56 000,00 грн. пені, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Приписами ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 230 Господарського кодексу України, передбачено, зокрема, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Постачання теплової енергії у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення та гарячого водопостачання приміщень відповідача, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» віднесено до комунальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Пунктом 34 Договору встановлено, що у випадку несплати у вказані строки вводиться пеня у розмірі 1,0 % за кожний день прострочення, але не більше 100 % боргу, згідно Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги» № 686-ХІ від 20.05.1999 року, а також стягнення 3 % річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно ст. 625 ЦК України.

Оскільки станом на час подачі позову заборгованість відповідача складала 56 000,00 грн., то позивач вірно розрахував розмір пені, який склав 56 000,00 грн., відповідно до вимог Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій».

Враховуючи зазначене, провівши повторний арифметичний розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 56 000,00 грн.

Стосовно посилання апелянта на необхідність застосовувати Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та безпідставність застосування Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги», колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини, що виникають при несвоєчасному внесенні плати за комунальні послуги суб'єктами підприємницької діяльності.

За таких обставин, у подібних правовідносинах, судом першої інстанції було правильно застосовано положення Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій».

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 16.04.2013 року у справі № 3-6гс13 та абз. 4 п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 року.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача за період з грудня 2013 року по листопад 2014 року 3 % річних у розмірі 2 036,41 грн. та інфляційних втрат у розмірі 36 307,24 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, провівши повторний арифметичний розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 2 036,41 грн. 3 % річних та часткове задоволення вимоги про стягнення інфляційних втрат, а саме у розмірі 15 243,91 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ПрАТ «ВНЗ «МАУП» на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 38 000,00 грн. основного боргу, пені у розмірі 56 000,00 грн., 3 % річних у розмірі 2 036,41 грн. та інфляційних втрат у розмірі 15 243,91 грн.

Стосовно посилання апелянта на відсутність у керівника відповідача, який підписав Договір, достатніх не те повноважень, колегія суддів звертає увагу, що вказаний правочин був схвалений подальшими діями відповідача, про що свідчить часткове погашення заборгованості саме за вказаним Договором та рахунками виставленими на його виконання. Крім того, укладення даного Договору було обов'язковою умовою під час укладання Договору оренди. За таких обставин, навіть вчинення даного правочину з перевищенням повноважень не може призвести до визнання його недійсним з огляду на положення ст. 241 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені Приватним акціонерним товариством «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 року по справі № 910/29186/14 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2015 року по справі № 910/29186/14 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/29186/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 18.05.2015 року.