РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015№910/4704/15-г

За позовомПублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн";
третя особаТовариство з обмеженою відповідальністю "Джеррад Україна"
провитребування майна з чужого незаконного володіння

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Грозицька-Діхтяренко А.А. - представник за дов.;

від відповідача: Євсеєв М.В. - представник за дов.;

від третьої особи: не з'явились.

У судовому засіданні 12.05.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн" про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою від 02.03.2015, провадження у справі порушено, розгляд справи призначено на 23.03.2015.

Ухвалою від 23.03.2015, в порядку ст. 77 ГПК України, відкладено розгляд справи на 15.04.2015.

Ухвалою від 15.04.2015, відповідно до ст.ст. 27, 69, 77 ГПК України, залучено третю особу - Товариство з обмеженою відповідальністю "Джеррад Україна", продовжено строк вирішення спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 12.05.2015.

У відзиві на позов відповідач заперечив проти позовних вимог з тих підстав, що позивачем не доведено доказами перебування спірного майна у приміщення на момент суборенди та після закінчення строку дії договору.

В судовому засіданні 12.05.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

01.03.2009 між ТОВ "Джеррад Україна" (орендар за договором) та ВАТ "ВіЕйБі Банк" (суборендар за договором) (в подальшому змінено на Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк") укладений договір суборенди (далі - договір), за умовами якого орендар передає суборендареві для цілей розміщення офісу суборенди за плату та на строк, встановлений в цьому договорі, нежитлове приміщення загальною площею 1 624,56 кв.м., розташоване на першому, третьому та четвертому поверхах будинку, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21 літ. "Г".

Орендоване приміщення знаходиться у володінні та користуванні орендаря у відповідності до умов договору оренди від 26.11.2007 укладеного між ТОВ "Офіс Лайн" (орендодавець за договором) та ТОВ "Джеррад Україна" (орендар), п. 6.4 якого орендареві надано право передавати орендоване приміщення в суборенду за згодою орендодавця, копію якого надано суборендарю.

Згідно умов договору суборенди, на момент укладання цього договору будинок перебуває в заставі на підставі іпотечного договору від 02.11.2004 між ТОВ "Офіс Лайн" (заставодавець) та ВАТ "ВіЕйБі Банк" (заставодержатель), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. та зареєстровано в реєстрі заборон за №7552.

Відповідно до п. 1.5 Договору, приміщення передається суборендареві за актом приймання-передачі. Повернення приміщення також оформляється двостороннім актом приймання-передачі.

Згідно п. 2.1.3 Договору, строк суборенди завершується 24.02.2012. Продовження строку суборенди фіксується в новому договорі суборенди.

В обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на наступне:

Станом на 20.02.2012 Генеральною прокуратурою України розслідувалась кримінальна справа №49-3364 порушена за фактом заволодіння грошовими коштами ПАТ "Віейбі Банк" передбачених ч.ч.2, 4 ст. 358 КК України. В межах вказаної кримінальної справи винесена постанова про накладення арешту на нерухоме майно ТОВ "Офіс Лайн", а саме нежитловий будинок загальною площею 9 606,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21 літ. "Г" та передано цей об'єкт на відповідальне зберігання ПАТ "Віейбі Банк". В загальну площу 9 606, 4 кв.м. входило і 1 624,56 кв.м. суборендованої площі.

21.02.2012 позивач повідомив відповідача, як власника цих приміщень про зазначене з проханням надати доступ співробітників позивача до приміщень будівлі за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21 літ. "Г".

Наказом Голови правління позивача від 22.02.2012 246/1 було зобов'язано перевести приміщення структурних підрозділів з орендованих приміщень у м. Києві по вул. Дегтярівська, 21, літ. "Г" у інші вільні орендовані приміщення банком у м. Києві.

Працівники банку поступово виїжджали з орендованого приміщення на інші відділення банку, збереження майна здійснювалось тільки в тих приміщеннях, які були під охороною електронних засобів ПАТ "Віейбі Банк". До інших приміщень працівники банку не могли зайти, оскільки вони були під охороною інших структур.

Відповідач не допустив працівників позивача до приміщень за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21 "Г", де залишились речі позивача, перелік яких доданий до позовної заяви та обліковується на балансі позивача на загальну суму 6 556 722, 41 грн.

Таким чином, керуючись положеннями ст. 1212 ЦК України, позивач звернувся з даним позовом про витребування з чужого незаконного володіння відповідача шляхом зобов'язання останнього передати вищезазначене майно ПАТ "Віейбі Банк".

Відповідач заперечив проти позовних вимог з тих підстав, що позивач не довів, що майно яке просить витребувати знаходилось у приміщенні по вул. Дегтярівська, 21 літ "Г".

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

З поданих матеріалів справи вбачається, що незважаючи на закінчення строку дії договору суборенди 24.02.2012, позивач продовжував фактичне користування приміщенням без підписання відповідної письмової угоди про це з орендарем.

Вказані обставини встановлені в рішенні господарського суду міста Києва від 20.10.2014, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2015, тому в порядку ст. 35 ГПК України, не підлягають повторному доведенню.

В порядку ст. 33 ГПК України, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо прийняття банком приміщення на відповідальне зберігання.

Частина 1 ст. 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України.

Належних доказів на підтвердження перебування на балансі позивача спірного майна, в порядку ст. 33 ГПК України, суду не надано.

В матеріалах справи міститься акт від 10.10.2012 підписаний представником ТОВ "Офіс Лайн" та ПАТ "ВіЕйБі Банк", в якому сторони зафіксувати те, що представники банку забрали всі документи, включаючи ті, що містять комерційну таємницю та перебували в нежитловому приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21 літ. "Г" та ПАТ "ВіЕйБі Банк" засвідчив про відсутність будь-яких претензій до власника приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позивачем не надано в порядку ст. 33 ГПК України, доказів на підтвердження того, що майно згідно переліку знаходилось у приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21 літ "Г", на час користування орендованим приміщення і на час фактичного припинення договірних відносин.

Враховуючи вищезазначене, підстав для доведення факту того, що спірне майно є власністю відповідача, немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, тому вони не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 15.05.2015.

Суддя М.Є. Літвінова