Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "05" травня 2015 р. Справа № 906/469/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Гриньок О.А. довіреність №14-126 від 13.05.2014

від відповідача: Кравченко І.В. - директор, наказ №259-К від 20.11.2006

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Комунального підприємства "Теплосервіс" (м. Коростишів Житомирської області)

про стягнення 458922,75 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача на його користь 458922,75 грн заборгованості за отриманий у 2013 році газ по договору про купівлю-продаж природного газу №13/2374-БО-10 від 29.12.2012, з яких: 321 430,40 грн основного боргу, 47 082,46 грн пені, 71 491,53 грн інфляційних втрат, 18 918,36 грн 3 % річних.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Просив зменшити пеню на 50 % у зв'язку з важким матеріальним становищем та розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотань відповідача про розстрочку виконання рішення суду та зменшення пені, оскільки борг виник внаслідок неналежного виконання зобов'язань та позивач також перебуває у критичному фінансовому стані, про що надано звіт про фінансові результати за 9 місяців 2014.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29.12.2012 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством "Теплосервіс" укладений договір купівлі-продажу природного газу №13/2374-БО-10 (а.с.13-18), відповідно до умов якого позивач (продавець) зобов'язався передати у власність відповідача (покупця) у 2013 році природний газ, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (а.с. 15-20).

Згідно з п.1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Пунктом 3.3 даного договору визначено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства 3 примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригінала акту, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору).

Відповідно до п.5.5 договору та додаткової угоди №1від 19.07.2013 до договору (а.с.21), загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Пунктом 6.1 зазначеного договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як передбачено п. 11.1 договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині передачі газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов даного договору, позивач з січня по квітень 2013 та з жовтня по грудень 2013 передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 823761,98грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 23-29).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної оплати вартості отриманого природного газу виконав частково, внаслідок чого позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 321430,40 грн основного боргу.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу №13/2374-БО-10 від 29.12.2012.

Частиною 1 ст.193 ГК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Такі ж положення містить ст.526 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання.

Як передбачено статтею 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1, 2 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач не виконав передбаченого договором зобов'язання щодо сплати вартості отриманого природного газу в повному обсязі та у встановлений договором строк.

Тому, з врахуванням наведеного вище, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 321 430,40 грн основного боргу суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в сумі 18 918,36 грн та інфляційних втрат в сумі 71 491,53 грн.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Однак, суд не погоджується з наведеними позивачем розрахунками, а саме з зазначеними позивачем періодами нарахування річних, оскільки ним нараховувались річні по день часткових проплат включно та невірно нараховані інфляційні втрати за березень 2013.

Згідно розрахунку, проведеного судом, загальний розмір інфляційних, який підлягає стягненню становить 70 612,20 грн.

Також, згідно розрахунку, проведеного судом, загальний розмір річних, який підлягає стягненню, становить 18 802,12 грн, а саме:

по заборгованості за січень 2013:

- за період з 14.02.2013 по 24.02.2013 на суму 254 468,07 грн - 166,87 грн;

- за період з 25.02.2013 по 28.02.2013 на суму 184 468,07 грн - 60,68 грн;

- за період з 01.03.2013 по 21.03.2013 на суму 164 568,07 грн - 284,05 грн;

- за період з 22.03.2013 по 28.03.2013 на суму 119 568,07 грн - 68,79 грн;

- за період з 29.03.2013 по 01.04.2013 на суму 106 568,07 грн - 35,04 грн;

- за період з 02.04.2013 по 29.04.2013 на суму 825 68,07 грн - 190,02 грн;

- за період з 30.04.2013 по 29.09.2013 на суму 325 68,07 грн - 409,55 грн;

- за період з 30.09.2013 по 30.09.2013 на суму 23 646,76 грн - 1,94 грн;

- за період з 01.10.2013 по 29.10.2013 на суму 16 477,51 грн - 39,28 грн;

по заборгованості за лютий 2013:

- за період з 14.03.2013 по 29.10.2013 на суму 157 837,06 грн - 2983,77 грн;

- за період з 30.10.2013 по 18.11.2013 на суму 56 489,57 грн - 92,86 грн;

- за період з 19.11.2013 по 26.11.2013 на суму 52 014,57 грн - 34,20 грн;

- за період з 27.11.2013 по 09.12.2013 на суму 7 387,46 грн - 7,89 грн;

по заборгованості за березень 2013:

- за період з 14.04.2013 по 09.12.2013 на суму 182 082,75 грн - 3591,77 грн;

- за період з 10.12.2013 по 29.12.2013 на суму 153 417,18 грн - 252,19 грн;

- за період з 30.12.2013 по 01.04.2014 на суму 141 946,30 грн - 1073,35 грн;

- за період з 02.04.2014 по 12.12.2014 на суму 92 156,30 грн - 1 931,50 грн.

Розрахунки позивача по нарахуванню річних за квітень 2013 в сумі 2 481,07 грн, жовтень 2013 в сумі 705,22 грн, листопад 2013 в сумі 1 671,10 грн, грудень 2013 в сумі 2 720,98 грн вірні.

Враховуючи викладене в частині стягнення 116,24 грн 3% річних та 879,33 грн інфляційних втрат слід відмовити, як необґрунтовані.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за період з 14.02.2013 по 13.07.2014 в сумі 47 082,46 грн.

Відповідно до ст.610, п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, що включає його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно з п.7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору покупець у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється у 5 років (п. 9.3 договору).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Однак, суд не погоджується з наведеним розрахунком пені, а саме з зазначеними позивачем періодами її нарахування, оскільки ним нараховувалась пеня по день часткових проплат включно.

Згідно розрахунку, проведеного судом, загальний розмір пені становить 46 991,24 грн., а саме: по заборгованості за січень 2013:

- за період з 14.02.2013 по 24.02.2013 на суму 254 468,07 грн - 1150,79 грн;

- за період з 25.02.2013 по 28.02.2013 на суму 184 468,07 грн - 303,40 грн;

- за період з 01.03.2013 по 21.03.2013 на суму 164 568,07 грн - 1420,25 грн;

- за період з 22.03.2013 по 28.03.2013 на суму 119 568,07 грн - 343,96 грн;

- за період з 29.03.2013 по 01.04.2013 на суму 106 568,07 грн - 175,18 грн;

- за період з 02.04.2013 по 29.04.2013 на суму 82 568,07 грн - 950,10 грн;

- за період з 30.04.2013 по 13.08.2013 на суму 32 568,07 грн - 1359,83 грн.

Розрахунки позивача по нарахуванню пені за лютий 2013 в сумі 11 381,57 грн, березень 2013 в сумі 12 755,77 грн, квітень 2013 в сумі 3 591,39 грн, жовтень 2013 в сумі 1 507,70 грн, листопад 2013 в сумі 4 171,62 грн, грудень 2013 в сумі 7 879,68 грн вірні. Позовні вимоги в частині стягнення 91,22 грн. пені необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, враховуючи клопотання відповідача, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2 ст.233 ГК України).

Стаття 551 ЦК України також передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.11р. №18 визначено, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Враховуючи важке фінансове становище відповідача та те, що відповідач є комунальним підприємством та не є кінцевим споживачем природного газу, а також те, що споживачами є бюджетні установи, збитків позивачеві не причинено, частину суми основного боргу перед позивачем погашено, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені до 28 194,75 грн., що становить 60% від перерахованої судом суми пені (46991,24 грн. х 60%).

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів повного розрахунку з позивачем суду не надав, в судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 321 430,40 грн основного боргу, 46 991,24 грн пені, 18 802,12 грн 3% річних, 70 612,20 грн інфляційних обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягали б задоволенню. Однак, суд зменшує розмір пені, що підлягає стягненню, на 40% до 28194,75 грн. Відтак, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 18887,71 грн (91,22 грн + 18796,49 грн) пені, 116,24 грн 3% річних та 879,33 грн інфляційних втрат.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно до обґрунтовано заявлених позовних вимог, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Що стосується клопотання відповідача про відстрочку виконання судового рішення на 12 місяців суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно п.7.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти клопотання представника відповідача щодо надання розстрочки виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про розстрочку виконання рішення суду, а отже в його задоволенні відмовляє.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85,121 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплосервіс" (12501, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Миру 3, код 33165653) на користь Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720):

- 321 430,40 грн основного боргу;

- 28 194,75 грн пені;

- 18 802,12 грн 3% річних;

- 70 612,20 грн інфляційних нарахувань, тобто всього - 439 039,47 грн за неналежне виконання умов договору № 13/2374-БО-10 купівлі-продажу природного газу від 29.12.2012 та 9 156,72 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. В задоволенні клопотання КП "Теплосервіс" про розстрочку виконання рішення суду відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 06.05.15

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк: 1 - у справу, 2- позивачу (рек. з повід.)