Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

14 травня 2015 року Справа № 927/622/15

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "НІД Чернігів",

юридична адреса: вул.. Квітнева. 21, с. Новий Білоус, Чернігівський район, Чернігівська область, 14026;

поштова адреса: вул. Квітнева, 21, м. Чернігів, 14026

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг",

вул. Шейгусівська, 1-А, с. Сергіївка, Прилуцький район, Чернігівська область, 17592

Про стягнення 522217,60грн.

Суддя Моцьор В.В.

Представники сторін:

позивача: Галенко О.Г. - директор, Телещак Н.М. (довіреність №09/042015/1 від 09 квітня 2015 року),

відповідача: не з'явився.

Товариством з обмеженою відповідальністю "НІД Чернігів" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" про стягнення 522217,60грн. боргу, в тому числі 405309,80грн. основної заборгованості по оплаті вартості наданих послуг по організації перевезення, 5267,73грн. 3% річних, 67574,87грн. інфляційних втрат, 39065,20грн. пені відповідно до умов договору надання послуг по організації перевезення вантажів автотранспортом по Україні №3009-1 від 30 вересня 2014 року.

В судовому засіданні 06 травня 2015 року представник позивача надав суду заяву з додатком про зменшення розміру позовних вимог на 19653,00грн. Дана заява обґрунтована тим, що після порушення провадження у справі позивач та відповідач в усному порядку дійшли згоди щодо зарахування в якості часткової оплати суми основного боргу у розмірі 19653,00грн. На дану суму позивач придбав у відповідача паливно-мастильні матеріали згідно договору №3009-4 купівлі-продажу від 30 вересня 2014 року, що підтверджується видатковими накладними №1150 від 15 жовтня 2014 року та №1406 від 28 листопада 2014 року. Суд прийняв заяву до розгляду.

В судовому засіданні суд оглянув оригінали документів, доданих до позовної заяви.

Ухвалою суду від 06 травня 2015 року розгляд справи відкладався.

14 травня 2015 року до початку судового засідання через канцелярію суду від позивача надійшли письмові додаткові пояснення №31, відповідно до яких позивач зазначив, що ним допущено помилку в розрахунку 3% річних, та просив суд зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення 3% річних і стягнути 4177,43грн. 3% річних за період з 13 листопада 2014 року по 10 квітня 2015 року. Також від позивача надійшло клопотання №30 про долучення документів до матеріалів справи. Суд прийняв пояснення до розгляду і долучив документи до матеріалів справи.

Суд розцінив надані письмові пояснення, як заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення 3% річних на суму 1090,30грн.

Суд прийняв зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу на 19653,00грн. та в частині стягнення 3% річних на суму 1090,30грн., оскільки це не протирічить діючому законодавству та не зачіпає нічиї охоронювані законом інтереси, а також є процесуальним правом сторони, відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України. Справа розглядається з урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог.

У судовому засіданні 14 травня 2015 року суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 385656,80грн. основної заборгованості по оплаті вартості наданих послуг по організації перевезення, 4177,43грн. 3% річних, 67574,87грн. інфляційних втрат, 39065,20грн. пені.

Відповідач представника у судове засідання не направив, заяв та клопотань не надіслав, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Зважаючи на те, що відповідач мав можливість, але не скористався правом надати суду письмовий відзив на позов, зважаючи на дотримання розумного строку вирішення господарського спору, господарський суд доходить висновку про можливість у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України розглянути справу та вирішити спір за наявними у справі доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив:

30 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "НІД Чернігів" (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" (замовник) укладено договір надання послуг по організації перевезення вантажів автотранспортом по Україні №3009-1 (далі - договір) (а.с. 10-13).

Згідно умов пункту 1.1, 1.2, 1.3 договору замовник доручає, а експедитор приймає на себе зобов'язання надати відповідно до умов даного договору послуги по організації перевезення наступних типів вантажів замовника: зерно кукурудзи, зерно соняшника та інші сільськогосподарські культури автомобільним транспортом. Замовник зобов'язується прийняти надані послуги по організації перевезення та оплатити їх вартість в порядку та строки, визначені договором. Дані, необхідні для надання послуг, вказуються у заявках на перевезення вантажу, що є невід'ємними частинами даного договору. Погоджені сторонами заявки регулюють взаємовідносини сторін щодо кожного окремого перевезення.

Відповідно до вимог п. 3.1 договору 30 вересня 2014 року сторони підписали додаток №2 до договору, яким погодили розцінки на перевезення вантажів автотранспортною технікою на території України (а.с. 15).

Згідно п. 3.2, 3.3 договору об'єм перевезень та загальна вартість послуг за договором визначається у заявці і сплачується замовником експедитору шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок експедитора, зазначений в даному договорі. Загальна вартість послуг по перевезенню вантажів, фактично організованих експедитором за цим договором, по кожній окремій заявці фіксується сторонами в актах приймання-передачі наданих послуг.

Розрахунок замовником експедитору здійснюється по факту за надані послуги на підставі актів приймання-передачі наданих послуг по договору організації транспортних перевезень, підписаних уповноваженими представниками сторін, протягом 10 банківських днів з дня їх підписання (п. 3.5 договору).

30 вересня 2014 року сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якої п. 2.11 договору викладено в наступній редакції: "Забезпечення заправлення транспортної техніки здійснює експедитор власними силами та за власний рахунок. Сторони погодили, що в разі необхідності, заправлення транспортної техніки, власної чи залученої експедитором до виконання цього договору, може здійснюватися замовником шляхом реалізації пального за цінами, що діють на підприємстві замовника, на підставі договору купівлі-продажу пального, що укладається між сторонами."

Позивач виконав умови вищезазначеного договору, в період з жовтня по грудень 2014 року надав відповідачу послуги з перевезення, загальною вартістю 1101568,80грн., що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг, підписаними обома сторонами та скріпленими їх печатками (а.с. 16-38).

Відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості послуг з перевезення виконав частково, оплативши послуги на суму 696259,00грн., про що свідчать платіжні доручення: №3468 від 13 жовтня 2014 року на суму 80000,00грн., №3544 від 23 жовтня 2014 року на суму 42000,00грн., №3578 від 27 жовтня на суму 43259,00грн., №3701 від 31 жовтня 2014 року на суму 51000,00грн., №3762 від 05 листопада 2014 року на суму 50000,00грн., №3838 від 14 листопада 2014 року на суму 50000,00грн., №3881 від 21 листопада 2014 року на суму 40000,00грн., №3891 від 25 листопада 2014 року на суму 80000,00грн., №3904 від 27 листопада 2014 року на суму 70000,00грн., №4026 від 03 грудня 2014 року на суму 50000,00грн., №4049 від 04 грудня 2014 року на суму 40000,00грн., №4082 від 05 грудня 2014 року на суму 50000,00грн., №312 від 29 січня 2015 року на суму 50000,00грн.

Також, після порушення провадження у справі позивач та відповідач в усному порядку дійшли згоди щодо зарахування в якості часткової оплати суми основного боргу у розмірі 19653,00грн. На дану суму позивач придбав у відповідача паливно-мастильні матеріали згідно договору №3009-4 купівлі-продажу від 30 вересня 2014 року, що підтверджується видатковими накладними №1150 від 15 жовтня 2014 року та №1406 від 28 листопада 2014 року (а.с. 57-62).

Отже, заборгованість відповідача, як зазначив представник позивача в судовому засіданні, становить 385656,80грн.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Всупереч приписам ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України відповідач доказів, які б спростовували обставини, викладені позивачем, не надав.

Враховуючі те, що матеріалами справи підтверджено факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 385656,80грн., суд вважає, що позовні вимоги в цій частині стягнення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Позивачем також заявлено до стягнення 4177,43грн. 3% річних за період з 13 листопада 2014 року по 10 квітня 2015 року, 67574,87грн. інфляційних втрат за період з 29 січня по 10 квітня 2015 року, 39065,20грн. пені за період з 29 січня по 10 квітня 2015 року.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо сплати наданих послуг з перевезення, передбачених пунктом 3.5 договору.

Відповідно до ст.ст.546,549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.1.1 договору сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором відповідно до чинного законодавства України.

Згідно ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки здійснені позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 4177,43грн. 3% річних, 67574,87грн. інфляційних втрат та 39065,20грн. пені є правомірними і підлягають задоволенню.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Окрім того, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 5000,00грн. витрат на послуги адвоката.

Відповідно до статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Статтею 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ч. 3 статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Частина 1 статті 12 Закону України "Про адвокатуру" передбачає, що оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

09 квітня 2015 року між ТОВ "Консалтингова-керуюча компанія "РАМСГЕЙТ" (виконавець) та ТОВ "НІД Чернігів" (замовник) укладено договір про надання юридичних послуг №09/04/2015, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався надати замовнику юридичні послуги, опис та обсяги яких визначаються в цьому договорі та/або в замовленнях (Додатках №1, №2, №3), що надалі іменуються як "послуги", а замовник погоджується прийняти та оплатити такі послуги в порядку, строки та на умовах, визначених цим договором (а.с. 44-48).

Відповідно до Додатку №2 до договору №09/04/2015 від 09 квітня 2015 року (замовлення про надання юридичних послуг) вартість послуги щодо стягнення з ТОВ "Агрікор Холдинг" 405309,80грн. основного боргу та 111907,80грн. штрафних санкцій становить 3000,00грн. (а.с. 72).

Згідно п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року №7, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Як встановлено судом вище, вартість послуг по даному позову становить 3000,00грн.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "НІД Чернігів" перерахувало ТОВ "Консалтингова-керуюча компанія "РАМСГЕЙТ" 3000,00грн. згідно рахунку-фактури № СФ-0000165 від 09 квітня 2015 року, який виставлений позивачу для оплати юридичних послуг за договором №09/04/2015 від 09 квітня 2015 року (а.с. 49,51).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені до стягнення позивачем витрати на правову допомогу є обґрунтованими тільки на суму 3000,00грн., а тому підлягають задоволенню саме в цій сумі.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з нього підлягає стягненню судовий збір в розмірі 10444,35грн.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" (вул. Шейгусівська, 1-А, с. Сергіївка, Прилуцький район, Чернігівська область, 17592, , р/р 0501 в ФАБ "Південний", МФО 320917) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НІД Чернігів" (юридична адреса: вул. Квітнева. 21, с. Новий Білоус, Чернігівський район, Чернігівська область, 14026; поштова адреса: вул. Квітнева, 21, м. Чернігів, 14026, , р/р 6591 в ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 353586) 385656,80грн. боргу, 4177,43грн. 3% річних, 67574,87грн. інфляційних втрат, 39065,20грн. пені та 10444,35грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя В.В. Моцьор

.