ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015 р. Справа №917/597/15

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Селецька"

про стягнення 25329,73 грн.

Суддя Тимошенко К.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 25329грн. 73коп., з яких: 20000грн. 00коп. основного боргу, 2282грн. 19коп. пені, 243грн. 31коп. річних, 2804грн. 23коп. інфляційних.

Відповідач про причини невиконання ухвал суду від 26.03.2015р. та від 15.04.2015р. не повідомив. Копія ухвали суду від 21.03.2015р. відповідачем отримана 04.04.2015р., що підтверджується відповідним поштовим повідомленням (а.с.27). Відомості про отримання відповідачем копії ухвали суду від 15.04.2015р. надісланої на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві, яка відповідає його адресі, зазначеній у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.29-31) на час винесення рішення в матеріалах справи відсутні.

Згідно п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеному в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання.

Крім того, на час складання повного тексту рішення до суду надійшло повідомлення про вручення відповідачу 23.04.2015р. копії ухвали суду від 15.04.2015р. (а.с.43).

Сторони в засідання суду жодного разу не з'явилися. Розгляд справи судом відкладався 15.04.2015р. Ухилення сторін від виконання ухвал суду та невиконання сторонами своїх обов'язків, встановлених ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) не є підставою для подальшого відкладення розгляду справи. Крім того, подальше відкладення розгляду справи з врахуванням передбаченого статтею 69 Господарського процесуального кодексу України строку вирішення спору та відрядження судді неможливе.

Позивач вимоги ухвал суду від 26.03.2015р. та від 15.04.2015р. виконав частково. Про причини часткового невиконання вимог ухвал суду від 26.03.2015р. та від 15.04.2015р. позивач не повідомив.

Відповідач відзиву на позов не надав.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В засіданні суду відповідно до статті 85 ГПК України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача 20000грн. 00коп. основного боргу, 2282грн. 19коп. пені, 243грн. 31коп. річних, 2804грн. 23коп. інфляційних.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що згідно договору на проведення сільськогосподарських робіт №3 від 14.05.2014р. фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) надала сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Селецька" (відповідачу) послуги, відповідач за надані послуги розрахувався частково, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в сумі 20000грн. 00коп.

Дослідивши надані у справі докази, суд при вирішенні спору виходить з наступного:

Згідно наданої позивачем копії договору на проведення сільськогосподарських робіт від 14.05.2014р. №3 (далі-договір) (копія договору а.с.7) відповідач (замовник) доручив, а позивач (виконавець) зобов'язався виконати роботи своїми засобами на земельних ділянках відповідача (замовника), а відповідач зобов'язався прийняти виконані роботи.

Пунктами 3.2, 3.3 договору сторони визначили, що оплата здійснюється за фактично виконані обсяги робіт. Розрахунки за договором здійснюються в національній валюті України, шляхом безготівкового банківського переказу на протязі трьох банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно наданої позивачем копії акту виконаних робіт №3 від 20.05.2014р. (а.с.8), підписаного обома сторонами та засвідченого печатками обох сторін позивач виконав роботи на суму 48000грн. 00коп.

Як зазначає позивач, за виконані роботи відповідач розрахувався частково, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в сумі 20000грн. 00коп.

Відповідач доводи позивача і надані ним докази не спростував, наявність та суму боргу не заперечує, доказів сплати стягуваної за позовом суми боргу не надав.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), ст.193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Виходячи з викладеного вимога позивача про стягнення 20000грн. 00коп. боргу за виконані роботи обґрунтована і підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 7.2 договору сторони визначили, що при простроченні платежу за виконані роботи відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Позивач просить стягнути з відповідача 2282грн. 19коп. пені за період з 26.09.2014р. по 20.02.2015р.

Згідно частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як зазначалося вище, згідно п. 3.3 договору розрахунки за договором здійснюються на протязі трьох банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Акт виконаних робіт сторонами підписано 20.05.2014р. (а.с.19), таким чином строк оплати згідно п. 3.3 договору спливає 23.05.2014р., отже прострочка оплати починається з 24.05.2014р., а визначений ч. 6 ст. 232 ГК України шестимісячний строк нарахування пені закінчується 23.11.2014р. Пеня за період з 26.09.2014р. по 23.11.2014р. нарахована на суму боргу 20000грн. 00коп. становить 826грн. 30коп. В цій частині вимога про стягнення пені обгрунтована і підлягає задоволенню. В решті пені, стягуваної позивачем за період з 24.11.2014р. по 20.02.2015р., позов необґрунтований і задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 243грн. 31коп. річних

Дослідивши розрахунок позивача (а.с. 6) суд встановив, що в розрахунку річних, нарахованих позивачем на суму боргу 20000грн. 00коп. за період з 26.09.2014р. по 20.02.2015р., допущена арифметична помилка. Згідно розрахунку, здійсненого з використанням відповідної програми інформаційно-пошукової системи "Ліга", річні за вказаний період на вказану позивачем суму боргу 20000грн. 00коп. складають 243грн. 29коп. (а.с.38), а не 243грн. 31коп., як зазначає позивач. Таким чином, вимога про стягнення річних за вказаний період в сумі 0грн. 02коп. необґрунтована і задоволенню не підлягає. В решті суми річних позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Виходячи з цього вимога позивача по стягнення інфляційних в сумі 2804грн. 23коп. обґрунтована і підлягає задоволенню.

Відповідач правомірність позову в цій частині також не заперечує, контррозрахунок стягуваної суми не надав.

Відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Аналогічні положення закріплено в статті 43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідач відзиву на позов та будь-яких доказів у спростування позову, наданих позивачем доказів і наведених у позовній заяві доводів не надав, позов не заперечує.

Виходячи з викладеного вимога позивача про стягнення 20000грн. 00коп. основного боргу, 826грн. 30коп. пені, 243грн. 29коп. річних, 2804грн. 23коп. інфляційних обґрунтована, не заперечується відповідачем та підлягає задоволенню. В іншій частині вимог позов не обгрунтований і задоволенню не підлягає.

Суд ухвалою від 26.03.2015р. (а.с.1) зобов'язував сторони у разі сплати стягуваної за позовом суми - надати докази сплати.

На час винесення рішення (12.05.2015р.) в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем стягуваної за позовом суми.

На час складання повного тексту рішення від 12.05.2015р. від позивача 14.05.2015р. надійшов лист від 05.05.2015р. (а.с40) (який позивачем відправлено на адресу суду 12.05.2015р., що підтверджується відповідним штампом пошти (а.с.42), в якому позивач зазначає про сплату відповідачем боргу в сумі 20000грн. 00коп., на підтвердження чого надає виписку по рахунку про сплату відповідачем 28.04.2015р. 20000грн. 00коп.

При сплаті суми основного боргу 28.04.2015р. ні позивач, ні відповідач своєчасно не надали суду докази сплати, і позивач листом від 28.04.2015р. повідомив, що сума основного боргу не змінилась та становить 20000грн. 00коп. (а.с.28).

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами, рішення у справі прийняте 12.05.2015р. Суд, при прийнятті рішення 12.05.2015р., не міг врахувати докази, які на час прийняття рішення не були надані сторонами (позивачем та відповідачем).

Частиною другою та четвертою статті 117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню. Якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Селецька" (37750, Полтавська область, Оржицький район, с. Великоселецьке, р/р в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, ідентифікаційний код 03772973) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, р/р НОМЕР_1 в ПГРУ «Приватбанк», МФО 331401, ІПН НОМЕР_2) 20000грн. 00коп. основного боргу, 826грн. 30коп. пені, 243грн. 29коп. річних, 2804грн. 23коп. інфляційних, 1721грн. 99коп. витрат по судовому збору.

3. В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Суддя Тимошенко К.В.

Повне рішення складено 15.05.2015р.