ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2015 р. Справа № 911/5431/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп",

Асоціації фермерів "Агрокомплекс"

про стягнення 477 944,04грн

Головуючий суддя А.Р. Ейвазова

Суддя С.О.Саванчук

Суддя А.Ф.Черногуз

Представники:

від позивача - Грищенко О.С. (довіреність б/н від 02.06.2014);

від відповідача 1 - не з'явилися;

від відповідача 2 - не з'явилися

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко - Тайс" (далі - ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" (далі - ТОВ "ПК Трейдсервісгруп"), Асоціації фермерів "Агрокомплекс" (далі - АФ "Агрокомплекс") та просить суд:

- солідарно стягнути з ТОВ "ПК Тредсервісгруп" та АФ "Агрокомплекс" 1704,48грн відсотків за користування товарним кредитом;

- стягнути з АФ "Агрокомплекс" 17675,58грн штрафу, 4277,65 пені, 511,98грн процентів, 4242,14грн втрат від інфляції, 3631,56грн процентів за користування грошовими коштами.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем - АФ "Агрокомплекс" своїх зобов'язань за договором №ТК010411/2 від 01.04.2011 поставки на умовах товарного кредиту, укладеним між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" (далі - ТОВ "Корпорація "Агросинтез") щодо здійснення оплати у встановлений договором строк. При цьому, кредитор у відповідному зобов'язанні - ТОВ "Корпорація "Агросинтез" замінений на ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" згідно угоди №15-11/12-119 від 15.11.2012, а виконання зобов'язань АФ "Агрокомплекс" забезпечено порукою ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" згідно договору поруки №07-04-2014-58 від 07.04.2014 в частині виплати відсотків за користування товарним кредитом (т.1 а.с.3-10).

До прийняття рішення по суті заявлених вимог позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, яка фактично є заявою про збільшення заявлених вимог до 148287,58грн. Так, відповідно до поданої заяви, позивач просить:

- солідарно стягнути з ТОВ "ПК Тредсервісгруп" та АФ "Агрокомплекс" 2000,00грн відсотків за користування товарним кредитом;

- стягнути з АФ "Агрокомплекс" 24 840,44грн відсотків за користування товарним кредитом, 17 675,58грн штрафу, 29500,89грн пені, 4424,89грн процентів, 25427,63грн втрат від інфляції, 44 778,15грн процентів за користування грошовими коштами (т.1 а.с.106-114).

Відповідна заява прийнята до розгляду судом 30.01.2015 (т.1 а.с.141-142).

До розгляду спору у даній справі по суті, 31.03.2015 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, яка за своє природою, є заявою про збільшення позовних вимог. В силу поданої заяви позивач просить:

- солідарно стягнути з ТОВ "ПК Тредсервісгруп" та АФ "Агрокомплекс" 2000,00грн відсотків за користування товарним кредитом;

- стягнути з АФ "Агрокомплекс" 28 417,48грн відсотків за користування товарним кредитом, 311758,11грн штрафу, 36041,44грн пені, 4483,50грн процентів, 36324,88грн втрат від інфляції, 58918,63грн відсотків за користування грошовими коштами (т.2 а.с.19-29).

Подана заява оплачена судовим збором (т.2 а.с.34) та її копія направлена відповідачам 14.03.2015 (т.2 а.с.30-33).

Оскільки право на збільшення позовних вимог є правом позивача, визначеним ст.22 ГПК України, яке може бути ним реалізовано у будь-який час до прийняття рішення судом, відповідна заява прийнята до розгляду 24.04.2015.

Відповідач у справі - ТОВ "ПК "Трейдсервісгруп" у письмовому відзиві заявлені вимоги визнав, зазначивши, що задовольнити вимоги позивача не має можливості, у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем. Також, відповідач просив розглянути справу за відсутності його представника (т.1 а.с.96).

Відповідач у справі - АФ "Агрокомплекс" у відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на пропуск позовної давності та не подання позивачем заяви про поважність причин пропуску такого строку. Окрім того, відповідач вказує на те, що:

- відповідач не виставляв вимогу щодо сплати індексації суми боргу, у зв'язку з чим строк виконання такого зобов'язання не настав і тому не є порушеним, що унеможливлює нарахування штрафу та пені;

- штраф та пеня позивачем вже стягнуті рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі №20/5005/1890/2012;

- вимоги про стягнення одночасно пені та штрафу за прострочення сплати кредиту та відсотків свідчать про намагання позивача застосувати подвійну відповідальність за одне й те саме порушення;

- відсотки за товарним кредитом за умовами договору нараховуються до подання позову до суду;

- проценти за користування чужими грошовими коштами, які заявлені до стягнення, по суті є пенею, тому їх одночасне застосування не допускається;

- суд має право зменшити розмір санкцій, які є надмірно великими та унеможливлюють виконання боржником зобов'язань відповідно до вже відкритих виконавчих проваджень (а.с.146-153).

Розгляд справи здійснено за відсутності представника відповідача 1 з урахуванням його клопотання (т.1 а.с.96).

Розгляд даної справи завершено за відсутності представника відповідача 2 - АФ «Агрокомплекс» зважаючи на те, що:

- відповідачем 2 надано відзив на позов;

- про час і місце судового засідання, що відбулось 24.04.2015, відповідач повідомлений завчасно, про що свідчить підпис його представника (т.2 а.с. 48);

- клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача 2 не надходило;

- матеріалів справи достатньо для розгляду спору по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2011 між ТОВ "Корпорація "Агросинтез" (надалі - постачальник) та відповідачем 2 - АФ "Агрокомплекс" (надалі - покупець) укладено договір №ТК010411/2, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупця насіннєвий матеріал (надалі - товар або насіння) та хімічні засоби захисту рослин (далі - товар або препарати), а покупець зобов'язався прийняти товар для власних та виробничих потреб, сплатити проценти за користування товарним кредитом та ціну товару відповідно до умов договору (додаткових угод та специфікацій до нього) (далі - договір, договір поставки) (т.1 а.с.17-20).

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 2.1 договору найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна за одиницю та ціна всього товару, наведені у специфікаціях до договору, які є невід'ємними його частинами; ціна товару, що вказана у специфікаціях визначена на дату укладення договору.

Згідно з п. 5.1 постачальник надає покупцю товарний кредит у розмірі ціни отриманого і неоплаченого покупцем товару на період з дати отримання товару покупцем до дати його оплати згідно із договором.

Процента ставка по товарному кредиту, розрахунок та сума процентів за користування товарним кредитом вказується у специфікаціях (п. 5.3 договору).

В силу п. 5.6 договору при оплаті товару грошові кошти, які надійшли від покупця, в першу чергу направляються в рахунок погашення заборгованості по процентам за користування товарним кредитом, в другу - в рахунок оплати товару.

Відповідно до п. 6.1 договору, покупець зобов'язується оплатити продавцю товар у строки та у розмірах, що вказані у специфікаціях.

Пунктом 9.1 договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом року з моменту його укладення; закінчення строку дії договору не звільняє покупця від виконання грошових зобов'язань, які залишились невиконаними ним.

Відповідно до специфікації №1 від 01.04.2011, сума за вказаною специфікацією становить 64 454,12грн, з яких:

- 62762,12грн - вартість товару, який оплачується у наступному порядку: 25 104,85грн - не пізніше 15.04.2011, 37 657,27грн - не пізніше 01.10.2011;

- 1692,00грн - проценти за товарним кредитом, який надається з 20.04.2011 по 01.10.2011 на суму 37 657,27грн за ставкою - 10% річних; дата сплати процентів - 01.10.2011 (т.1 а.с.21).

Відповідно до специфікації №2 від 29.04.2011, сума за вказаною специфікацією становить 13 285,71грн, з яких:

- 12902,18грн - вартість товару, який оплачується у наступному порядку: 3870,66грн - не пізніше 29.04.2011, 9031,53грн - не пізніше 01.10.2011;

- 383,53грн - проценти за товарним кредитом, який надається з 29.04.2011 по 01.10.2011 на суму 9031,53грн за ставкою - 10% річних; дата сплати процентів - 01.10.2011 (т.1 а.с.22).

Відповідно до специфікації №3 від 05.05.2011, сума за вказаною специфікацією становить 6 646,57грн, з яких:

- 6451,09грн - вартість товару, який оплачується у наступному порядку:1935,33грн - не пізніше 06.05.2011, 4515,76грн - не пізніше 01.10.2011;

- 195,48грн - проценти за товарним кредитом, який надається з 29.04.2011 по 06.05.2011 на суму 1935,33грн, а з 29.04.2011 по 01.10.2011 на суму 4515,76грн за ставкою - 10%; дата сплати процентів у сумі 3,71грн - 06.05.2011, 191,77грн - 01.10.2011 (т.1 а.с.23).

Відповідно до специфікації №4 від 10.05.2011, сума за вказаною специфікацією становить 12 458,15грн, з яких:

- 12 139,20грн - вартість товару, який оплачується у наступному порядку: 3641,76грн - не пізніше 12.05.2011, 8497,44грн - не пізніше 01.10.2011;

- 318,95грн - проценти за товарним кредитом, який надається з 17.05.2011 по 01.10.2011 на суму 8497,44грн за ставкою -10% річних; дата сплати процентів - 01.10.2011 (т.1 а.с.24).

Відповідно до специфікації №5 від 11.05.2011, сума за вказаною специфікацією становить 30736,03грн, з яких:

- 30 054,25грн - вартість товару, який оплачується у наступному порядку: 12 021,70грн - не пізніше 15.03.2011, 18 032,55грн - не пізніше 01.10.2011;

- 681,78грн - проценти за товарним кредитом, який надається з 16.05.2011 по 01.10.2011 на суму 18032,55грн за ставкою - 10% річних; дата сплати процентів - 01.10.2011 (т.1 а.с.25).

Відповідно до специфікації №6 від 13.05.2011, сума за вказаною специфікацією становить 45 411,95грн, з яких:

- 44434,39грн - вартість товару, який оплачується у наступному порядку: 13330,32грн - не пізніше 18.05.2011, 1330,32грн - не пізніше 30.07.2011, 17 773,76грн - не пізніше 01.10.2011;

- 977,56грн - проценти за товарним кредитом, який надається з 14.05.2011 по 01.10.2011 на суму 13330,32грн, з 14.05.2011 по 30.07.2011 на суму 13 330,32грн та з 14.05.2011 по 01.10.2011 на суму 17 773,76грн за ставкою - 10% річних; дата сплати процентів за товарним кредитом: 4,61грн - 18.05.2011, 381,21грн - 30.07.2011, 681,73грн - 01.10.2011 (т.1 а.с.26).

Не виконання відповідачем зобов'язань за цим договором поставки в частині оплати поставленого товару та процентів за товарним кредитом у встановлений договором строк стало предметом розгляду у справі №20/5005/1890/2012 господарського суду Дніпропетровської області.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2012, яке набрало законної сили, у вказаній справі, яка порушена за позовом ТОВ «Корпорація «Агросинтез» до АФ «Агрокомплекс» про стягнення 194 030,85грн, встановлено факт поставки відповідачу товару за вказаним договором поставки на суму 168 743,23грн. При цьому, судом визначено, що з урахуванням процентів за користування товарним кредитом - 3010,56грн, сума складає 171 753,79грн. Також, відповідним рішенням у вказаній справі встановлено факт допущення відповідачем порушення строку виконання зобов'язання з оплати поставленого товару та наявність на момент прийняття рішення судом заборгованості з урахуванням процентів за користування товарним кредитом у розмірі 82 279,35грн (т.1 а.с.37-41).

В силу ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, відповідні факти, встановлені вказаним рішення суду, яке набрало законної сили, не потребують доведення у даній справі.

Постановою Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції від 15.06.2012 відкрито виконавче провадження ВП № 37876517 з виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2012 у справі №20/5005/1890/2012 на підставі видано судом наказу (т.1 а.с.42).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2013 замінено стягувача у вказаному виконавчому провадженні - ТОВ "Корпорація "Агросинтез" позивачем у даній справі - ТОВ "Ніко-Тайс" (т.1 а.с.43-45).

Заміна сторони виконавчого провадження проведена з урахуванням укладення ТОВ «Корпорація «Агросинтез» (первісний кредитор) та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (новий кредитор) угоди №15-11/12-119 про заміну кредитора у зобов'язанні, у яку у подальшому вносились зміни та доповнення (т.1 а.с.64-65) (далі - угода №15-11/12-119).

Так, відповідно до додаткової угоди №5 від 01.08.2014, сторони погодились викласти п.1.1, 1.2, 2.4 у редакції, відповідно до якої первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання АФ "Агрокомплекс" зобов'язання щодо сплати заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, інфляційних витрат та 3% річних, набутих первісним кредитором на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01.04.2011, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01.04.2011.

Відповідно до п. 1.2 угоди № 15-11/12-119 (в редакції додаткової угоди №5 від 01.08.2014), за угодою новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми у нарахованому розмірі заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, інфляційних втрат та 3% річних, за весь період існування основної заборгованості, згідно договору на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01.04.2011.

Згідно з п. 2.1 угоди № 15-11/12-119 (в редакції додаткової угоди №5 від 01.08.2014) вартість зобов'язання, що відступається за угодою, станом на 14.08.2013 становить 46 734,56грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

В силу ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, внаслідок передання прав за договором поставки, позивач у даній справі - ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» набуло, які належала за цією угодою ТОВ «Корпорація «Агросинтез».

Відповідач 2 - АФ «Агрокомплекс» повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні (т.1 а.с.67-68, 70).

Крім того, 07.04.2014 між відповідачем 1 - ТОВ «ПК Трейдсервісгруп" (далі - поручитель) та ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" (далі - кредитор) укладено договір поруки № 07-04-2014-58, за умовами якого відповідач 1 поручається перед позивачем за виконання обов'язку АФ "Агрокомплекс" (далі - боржник) щодо виконання грошового зобов'язання по сплаті відсотків за користування товарним кредитом, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки та угоди №15-11/12-119, передбачених ст. 2 вказаного договору (т.1 а.с.71-72).

Відповідно до п. 2.1 договору поруки під основним зобов'язанням у ньому розуміють угоду № 15-11/12-119 про заміну кредитора у зобов'язанні від 15.11.2012, укладену згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01.04.2011.

Згідно п. 3.1 договору поруки обсяг відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сплатою відсотків за користування товарним кредитом у сумі 2000,00грн.

Як визначено договором поруки, у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутись із вимогою про виконання як до боржника так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором (п. 4.1 договору поруки).

Відповідно до п. 6.1 договору поруки вказаний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками та діє до моменту припинення поруки.

Моментом припинення поруки, відповідно до п. 6.2 договору поруки, є припинення забезпеченого нею зобов'язання, а також зміна зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У зв'язку з тим, що відповідач 2 не виконав свої зобов'язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01.04.2011, позивач, який набув прав кредитора відповідно до угоди №15-11/12-119 від 15.11.2012, звернувся до відповідача 1 з вимогою №05/58/14 від 05.05.2014 про виконання в триденний термін із моменту отримання даної вимоги зобов'язань відповідача 2 відповідно до умов договору поруки №07-04-2014-58 від 07.04.2014 (т.1 а.с.73).

Відповідач 1, у відповідь на вищевказану вимогу позивача листом за вих. №58 від 12.05.2014 повідомив, що виконати відповідні зобов'язання не може, оскільки перебуває у скрутному фінансовому становищі. Крім того, відповідач 1 у даному листі гарантує позивачу, що взяті ним на себе зобов'язання за договором поруки № 07-04-2014-58 від 07.04.2014 будуть виконані у строк до 31.10.2014 (т.1 а.с.74).

Враховуючи те, що відповідач 2 несвоєчасно та неналежним чином виконав свої зобов'язання щодо здійснення оплати вартості отриманого товару за договором поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01.04.2011, а відповідач 1 не виконав своїх зобов'язань за договором поруки № 07-04-2014-58 від 07.04.2014, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачами 1 та 2 зобов'язань зі сплати процентів за користування товарним кредитом, а також застосування до відповідача 2 відповідальності, встановленої умовами договору поставки та чинним законодавством за порушення зобов'язань з оплати поставленого товару та сплати процентів за користування товарним кредитом.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом виконання зобов'язань, яке визначено ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 712 ЦК України, що регулює відносини сторін при поставці, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, що передбачено вказаною нормою.

Так, згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як визначено ч.1 ст.694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. В силу ч.5 цієї норми, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до ст. 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Однією з вимог, заявлених у даній справі є вимога про стягнення процентів за користування товарним кредитом, а саме:

- з відповідача 1 та відповідача 2 солідарно 2000грн;

- з відповідача 2 - 28417,48грн.

При цьому, проценти за користування товарним кредитом нараховані у період з 02.10.2011 по 13.03.2015, з них: на суму 79268,79грн - з 02.10.2011 по 25.08.2014, а на суму 138187,42грн - з 26.08.2014 по 13.03.2015, де:

- 79 268,79грн - розмір заборгованості за поставлений товар без врахування процентів за товарним кредитом (82 279,35грн - 3 010,56грн), встановлена рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2012 у справі №20/5005/1892/2012;

- 138187,42грн - заборгованість за поставлений товар з урахуванням донарахування курсової різниці, як пояснив в судовому засіданні представник позивача (фактично за розрахунком суду: 79263,79+58918,63 =138182,42грн).

Так, рішенням господарського суду Київської області від 27.10.2014

у справі №911/4109/14 задоволено вимоги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" щодо стягнення з ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та АФ "Агрокомплекс" 58 918,63грн курсової різниці, яка донарахована станом до 26.08.2014 (3000,00грн - солідарно з ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та АФ "Агрокомплекс"; 55 918,63грн - з АФ "Агрокомплекс") (т.1 а.с.35-63).

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником; порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Приписами чч. 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що відповідачами не надано суду доказів виконання зобов'язань за договором поставки в частині оплати поставленого товару, він є таким, що порушив зобов'язання. При цьому, позивач вважає, що проценти, встановлені за користування товарним кредитом мають нараховуватись і після настання строку оплати, визначеного договором, а в силу договору поруки №07-04-2014-58 від 07.04.2014, відповідачі є солідарно зобов'язаними в частині сплати процентів за користування товарним кредитом в частині сплати 2000грн.

Між тим, суд вважає, що заявлені у відповідній частині вимоги є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як визначено умовами договору поставки, з урахуванням специфікацій, сторони обумовили період, на який надається товарний кредит і за який нараховуються проценти, а також визначили їх розмір та строк оплати. При цьому, специфікаціями обумовлено, що проценти по товарному кредиту оплачуються в порядку, вказаному у договорі.

Так, відповідно до п.5 договору, товарний кредит надається з дати отримання товару покупцем до дати його оплати згідно із договором. При цьому, у разі прострочення терміну товару вказаного у договорі, відсотки по товарному кредиту нараховуються до дати його фактичної оплати, а при зверненні постачальника до суду із позовною заявою про стягнення з покупця заборгованості за цим договором, відсотки по товарному кредиту за прострочені платежі нараховуються до дати подання позову.

Отже, сторони відповідно до їх волевиявлення, за взаємною згодою визначено порядок нарахування процентів, що не суперечить загальним засадам, які дозволяють сторонам на власний розсуд врегулювати їх відносини.

Зокрема, п. 4 ст.179 ГК України встановлено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Аналогічні положення містять і норми ЦК України, які визначають, що: сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст.627 ЦК України); зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст.628 ЦК України), сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст.6 ЦК України).

Позов про стягнення заборгованості за поставлений товар та процентів за користування товарним кредитом поданий до господарського суду Дніпропетровської області, який своїм рішенням встановив розмір процентів за користування товарним кредитом, що підлягали сплати за умовами договору - з урахуванням визначеного строку користування товарним кредитом, узгодженим сторонами у специфікаціях до договору - до 01.10.2011 та стягнув їх з відповідача 2.

Так, користування товарним кредитом у межах строку, на який він наданий за волевиявленням сторін, та на відповідних умовах є правомірною поведінкою покупця. При цьому, користування понад строк, визначений договором за згодою сторін, є неправомірною поведінкою покупця, що передбачає інші наслідки, встановлені сторонами договору та чинним законодавством. З урахуванням зазначеного та зважаючи на те, що нарахування процентів здійснюється до подання позову за умовами договору, визначення сторонами чіткого періоду користування товарним кредитом та подання позовної заяви до господарського суду Дніпропетровської області, у якій заявлено вимоги про стягнення процентів за користування товарним кредитом, нарахування відповідних процентів після подання відповідного позову є необґрунтованим.

За таких обставин, у задоволенні вимог про стягнення з відповідача 1 та відповідача 2 солідарно 2000грн, відповідача 2 - 28417,48грн процентів за користування товарним кредитом суд відмовляє.

Так, як визначено ч.5 ст.694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до ст. 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати; договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

На підставі відповідної норми, позивачем нараховано 58 918,63грн процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 26.08.2014 по 13.03.2015. При цьому, фактично відповідні проценти нараховані на курсову різницю, яка стягнута рішенням господарського суду Київської області від 27.10.2014 у справі №911/4109/14.

Як визначено умовами договору, у відповідності з ч.3 ст.692, 694, 536 ЦК України, у разі прострочення сплати будь-якого платежу покупець сплачує постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми за весь час прострочення, сума яких нараховується таким чином: СП=(СППх05хД):100, де: СП - сума процентів, що підлягає сплаті покупцем постачальнику; СПП - сума простроченого платежу; Д - кількість календарних днів прострочення платежу.

Отже, сторонами у договорі обумовлено нарахування іншого виду процентів саме за порушення виконання грошових зобов'язань - прострочення сплати будь-якого платежу за договором, що у даному випадку мало місце.

Однак, ст.536 ЦК України є загальною, а до відносин купівлі-продажу має застосовуватись спеціально норма - ч. 3 ст.692 ЦК України, відповідно до якої, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштам

Відповідна норма конкретизує визначений ст.536 ЦК України обов'язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене ст.625 ЦК України право продавця вимагати від покупця сплати 3% річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У розумінні зазначених статей, проценти є не відповідальністю, а платою за час користування грошима, що не були своєчасно сплачені боржником, як визначив Верховний Суд України у постановах від 01.07.2014 у справі №5010/1575/2012-20/83 за позовом ТОВ «Криворізький маслоекстракційний завод» до ТОВ «Рогатин-Корм» про стягнення заборгованості та від 01.07.2014 у справі №11/5026/1925/2012 за позовом ТОВ «ТПК Август» до ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» про стягнення суми.

В силу ч.3 ст. 82 ГПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч.1 ст.11116 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.11128 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.1,2 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права; суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, висновок щодо застосування відповідних норм права, який викладений у вказаних постановах, має враховуватись судом.

Між тим, проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами договору нараховуються за кожен день прострочення (враховуючи встановлену договором формулу) виконання зобов'язання з оплати (п.8 договору), за своєю правовою природою, зважаючи на спосіб їх обчислення - за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені, яка надана ч.3 ст.549 ЦК України, відповідно до якої пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Однак, умовами укладеного договору його сторони домовились про застосування відповідальності за порушення строків виконання грошових зобов'язань у вигляді пені у розмірі 0,05% але не більше подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми грошового зобов'язання за кожен день прострочення (п.8 договору).

Між тим, застосування за одне й те саме порушення відповідальності одного виду суперечить приписам ст.61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

При цьому, як визначено ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення 58918,63грн відсотків за користування чужими грошовими коштами з відповідача 2.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 36 041,44грн за період з 27.07.2013 по 13.03.2015, яка нарахована з урахуванням розміру боргу:

- 79 268,79грн - з 27.07.2013 по 25.08.2014;

- 138 187,42грн (заборгованість з оплати переданого товару у розмірі 79268,79грн + курсова різниця за рішенням господарського суду Київської області від 27.10.2014 у справі №911/4109/14) - з 26.08.2014 по 13.03.2015.

Заявлені вимоги з урахуванням встановлення відповідної відповідальності умовами договору, визначення у п.8 договору, що пеня нараховується до моменту виконання зобов'язань (сторонами змінено загальне правило, визначене ч.6 ст.232 ГК України, що дозволено відповідною диспозитивною нормою шляхом визначення іншого, зокрема, у договорі) та домовленості сторін щодо строку позовної давності за відповідними вимогами тривалістю три роки, підлягають задоволенню частково з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Київської області від 08.10.2013 у справі №911/2922/13 з АФ «Агрокомплекс» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» стягнуто 17675грн пені, яка нарахована за період з 17.02.2012 по 26.07.2013 ( у т.ч. 2000грн солідарно з ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» (т.1 а.с.46-54).

Таким чином, нарахування пені починаючи з 27.07.2013 є обґрунтованим.

З урахуванням того, що відповідачами не доведено погашення боргу за поставлений товар, розмір якого встановлений рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2012 у справі №20/5005/1890/2012, на момент прийняття рішення у даній справі навіть у частині, суд погоджується з обґрунтованістю нарахування пені з урахуванням заборгованості у розмірі 79 268,79грн з 27.07.2013 по 13.03.2015 за подвійною обліковою ставкою НБУ. За розрахунком суду, розмір пені за відповідний період складає 26 406,28грн.

Вимоги в частині стягнення пені, яка нарахована на курсову різницю, що стягнута за рішенням господарського суду Київської області від 27.10.2014 у справі №911/4109/14, за період з 26.08.2014 (у розрахунку позивача допущено описку у даті початку періоду /т.2 а.с.26/, а кількість днів, зазначена ним у першому проміжному періоді -79, відповідає періоду з 26.08.2014 по 12.11.2014) по 13.03.2015, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Умови договору поставки встановлюють відповідальність за прострочення сплати будь-якого грошового зобов'язання, між тим не визначають у який строк має сплачуватись курсова різниця. При цьому, індексація, як визначено договором (п.6 договору), проводиться на дату здійснення платежу, який ще не відбувся (заборгованість за переданий товар на час прийняття рішення не погашена, що підтверджено сторонами), з чого слідує, що такий обов'язок не може наступати до вчинення відповідної дії - сплати платежу та обсяг такого зобов'язання не може бути встановлено до такого моменту, оскільки не відомо який буде курс на момент оплати (менший або більший ніж на момент укладення договору).

Як визначено умовами договору, при зверненні постачальника до суду із позовною заявою про стягнення із покупця заборгованості за договором, сума заборгованості покупця перед постачальником визначається наступним чином: С3=(К2/К1)хСПП, де: СЗ - сума заборгованості покупця перед постачальником, СПП - сума всіх прострочених платежів, К2 - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату складання позовної заяви, К1 - курс гривні до долара США, встановлений НБУ на дату укладання договору; якщо К2 є меншим за К1, то СЗ=СПП.

Позов про стягнення основної заборгованості за поставлений товар та процентів за товарним кредитом подавався до господарського суду Дніпропетровської області і на дату складання відповідної позовної заяви мав бути встановлений розмір заборгованості за умовами п.6 договору (з урахуванням індексації). Господарський суд Дніпропетровської області, розглянувши відповідний позов, визнав обґрунтованими у повному обсязі вимоги позивача про стягнення основного боргу, що складається з вартості переданого та неоплаченого товару, а також процентів за товарним кредитом, та своїм рішенням від 19.04.2012 встановив факти наявності заборгованості за поставлений товар та процентів за користування товарним кредитом у розмірі 82 279,35грн (у т.ч. проценти - 3 010,56грн, на які позивачем у даній справі пеня не нараховувалась).

За таких обставин, вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню у розмірі 26406,28грн, а у задоволенні вимог про стягнення 9635,16грн суд відмовляє.

Також, у даній справі позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 2 -АФ «Агрокомплекс» штрафу у розмірі 311758,11грн.

Так, як визначено п.8 договору поставки, за прострочення понад 30 календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від вартості договору за кожен факт порушення терміну платежу.

З урахуванням 7 випадків порушення строку сплати понад 30 календарних днів (за кожною із вищевказаних специфікацій), позивачем нараховано відповідачу штраф у розмірі 30% вартості договору, яка склала 172 992,53грн, а саме: 363 284,25=172 992,53х30%х7. Поряд з цим, оскільки рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2012 у справі №20/5005/1890/2012 з відповідача 2 вже стягнуто 52 526,14грн штрафу, у даній справі заявлені вимоги про стягнення штрафу у розмірі 311758,11грн.

Зважаючи на те, що відповідач 2, як встановлено вказаним рішенням суду, допустив порушення строків оплати понад 30 днів, заявлені вимоги у відповідній частині є обґрунтованими.

Між тим, ч.3,4 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У даній справі відповідачем 2 заявлено про застосування позовної давності (т.1 а.с.146-153).

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) п.1 ч.2 ст.258 ЦК України встановлена позовна давність тривалістю в один рік. При цьому, ч.1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Як встановлено, сторонами збільшено позовну давність та встановлено її для вимог, зокрема, про стягнення штрафу тривалістю у три роки (останній абзац п.8 договору поставки).

Строк сплати останнього платежу за всіма специфікаціями, згаданими вище, - 01.11.2011, отже, обов'язок сплатити штраф у відповідача 2 та право вимагати це у кредитора - ТОВ «Корпорація «Агросинтез», правонаступником якого у відповідному зобов'язанні є позивач в силу факту укладення угоди №15-11/12-119, виникли після спливу 30 календарних днів, тобто з 02.12.2011, що і є моментом, коли кредитор мав дізнатись про порушення свого права на отримання штрафу і є початком перебігу строку позовної давності з огляду на положення ст.261 ЦК України. При цьому, зміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, як визначено ст.262 ЦК України.

Між тим, позов у даній справі подано позивачем лише 18.12.2014, тобто після спливу трьох років (т.1 а.с.2).

Згідно ч. 2 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Між тим, вимоги про стягнення 7 штрафів за сім порушень не є однією вимогою, оскільки вони обумовлені сімома різними фактами порушення зобов'язань, визначених специфікаціями до договору поставки, тому заявлення позову з вимогою про стягнення одного штрафу за одне порушення строків оплати, визначене однією із специфікацій, не є підставою вважати, що строк позовної давності за вимогами про стягнення 6 інших штрафів за інші порушення, перервався.

За таких обставин, зважаючи на пропущення строку позовної давності та відсутності підстав для визнання причин пропуску такого строку поважними, у задоволенні вимог про стягнення штрафу у розмірі 311 758,11грн суд відмовляє.

Окрім того, у поданій позовній заяві позивачем заявлені вимоги про стягнення 4483грн процентів, нарахованих за період з 27.07.2013 по 13.03.2015 та 36324,88грн втрат від інфляції за період жовтень 2013 року - лютий 2015 року згідно ч.2 ст.625 ЦК України, які підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

В силу ч. ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на прострочення відповідачем 2 строку оплати, визначеного договором поставки, заявлені вимоги є обґрунтованими, однак, суд не погоджується з правильністю розрахунку таких вимог.

Так, позивачем проценти розраховуються виходячи з розміру боргу - 79 268,79грн з 27.07.2013 по 25.08.2014, а з 26.08.2014 по 13.03.2015 - 138 187,42грн (з урахуванням курсової різниці, стягнутої рішенням господарського суду Київської області від 27.10.2014 у справі №911/4109/14); втрати від інфляції на вказані суми відповідно за періоди: з жовтня 2013року по серпень 2014 року та з вересня 2014 року по лютий 2015 року.

З урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05.12.2011 у справі № 16/164(2010) (№3-125гс11) за позовом прокурора Подільського району м. Києва в інтересах держави в особі КП "Київпастранс» до ТОВ

"Львівські автобусні заводи" про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, щодо виникнення грошових зобов'язань в силу ч.5 ст.11 ЦК України на підставі судового рішення, та можливості застосування до боржника, що прострочив виконання такого зобов'язання, негативних наслідків, установлених ч.2 ст.625 ЦК України, суд погоджується з нарахуванням процентів та втрат від інфляції на курсову різницю, стягнуту рішенням суду.

Між тим, з урахуванням того, що повний текст рішення господарського суду Київської області від 27.10.2014 у справі №911/4109/14 підписано 20.11.2014, отже, з урахуванням положень ст.85 ГПК України, воно набрало чинності 01.12.2014 (в силу ч.3 ст.51 ГПК України, оскільки 30.11.2014 - неробочий день), таке рішення, згідно ст.115 ГПК України, є обов'язковим до виконання та підлягало виконанню з 02.12.2014.

Таким чином, вимоги про стягнення процентів підлягають задоволенню у розмірі 4370,51грн, а саме:

- з 27.07.2013 по 01.12.2014 на заборгованість у розмірі 79 268,79грн (заявлена позивачем) - 3 212,01грн;

- з 02.12.2014 по 13.03.2015 на заборгованість у розмірі 138182,42грн - 1158,50грн.

Вимоги про стягнення втрат від інфляції підлягають задоволенню у розмірі 33 507,45грн, а саме:

- з 27.07.2013 по 01.12.2014 на заборгованість у розмірі 79 268,79грн (заявлена позивачем) - 17201,33грн;

- з 02.12.2014 по 13.03.2015 на заборгованість у розмірі 138182,42грн - 16306,12грн.

За таких обставин, у задоволенні вимог про стягнення 112,99грн процентів та 2817,43грн втрат від інфляції суд відмовляє.

Окрім того, позивач просив відшкодувати йому за рахунок відповідачів 2300,00грн витрат на оплату послуг адвоката.

Відповідні вимоги підлягають задоволенню в частині з урахуванням наступного.

Приписами ст. 44 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, а також порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

В силу вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Судом встановлено, що між позивачем (далі - замовник) та адвокатом Грищенко О.М. (далі - виконавець) укладено договір №06-1/12 від 06.12.2012 про надання адвокатських послуг (т.1 а.с.129-131) та 02.06.2014 додаткову угоду №1 до договору №06-1/12 від 06.12.2012.

Відповідно до п. 1.1 договору (в редакції додаткової угоди), виконавець зобов'язується надати замовнику правову допомогу щодо аналізу правовідносин між замовником та АФ "Агрокомплекс" та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп», які виникли на підставі договору поставки №ТК010411/2 від 01.04.2011, угоди № 15-11/12-119 про заміну кредитора у зобов'язанні від 15.11.2012 та на підставі договору поруки №07-04-2014-58 від 07.04.2014, надання консультацій з приводу можливого та законодавчо доцільного стягнення із боржників обрахованого, відповідно до норм чинного законодавства України, розміру пені, штрафу, відсотків за користування чужими грошовими коштами, відсотків за користування товарним кредитом, 3% річних та інфляційних втрат, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржниками перед замовником зобов'язань щодо оплати вартості отриманого товару на підставі договору поставки №ТК010411/2 від 01.04.2011, угоди № 15-11/12-119 про заміну кредитора у зобов'язанні від 15.11.2012 та на підставі договору поруки №07-04-2014-58 від 07.04.2014, консультації з питань практичного застосування норм чинного законодавства із врахуванням останніх змін та доповнень, що стосуються зазначених правовідносин та підстав їх виникнення, підготовки та написання від імені замовника до господарського суду відповідної позовної заяви, представництва інтересів замовника в суді під час розгляду судової справи за поданим позовом, здійснення інших процесуальних заходів, направлених на виконання умов та обов'язків виконавця за вказаним договором.

Згідно п. 1.2 договору, правова допомога вважається наданою та виконаною з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання правової допомоги.

Згідно з п. 3.1 договору сторони погодили, що розмір оплати послуг виконавця (гонорар) за даним договором становить 2300,00грн.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що суму, зазначену в п. 3.1 договору, замовник повинен сплатити в строк до 31.04.2013.

Згідно акту від 16.01.2015 відповідні послуги надані та їх вартість становить 2300грн (т.1 а.с.136).

На виконання умов вказаного договору, позивачем перераховано Грищенку О.М. 2300,00грн за послуги згідно договору №06-1/12 від 06.12.2012, що підтверджується платіжним дорученням №147 від 07.12.2012 (т.1 а.с.138).

До матеріалів справи долучена копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009 на ім'я Грищенка Олександра Миколайовича, копія посвідчення адвоката на ім'я Грищенка Олександра Миколайовича (т.1 а.с.137) та довіреність від 02.06.2014, видана ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на представництво його інтересів Грищенком Олександром Миколайовичем (т.1 а.с.97).

Таким чином, судом встановлено понесення позивачем витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 2300грн.

Згідно ч.5 ст.49 ГПК України, відповідні витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача 2, вимоги до якого задоволені частково, пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 309,35грн.

Відповідно до ч. ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню

позивачу за рахунок відповідача 1 - пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у сумі 1285,68грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Асоціації фермерів "Агрокомплекс" користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" 33507,45грн втрат від інфляції, 4370,51грн процентів, 26406,28грн пені, 1285,68грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором, 309,35грн в рахунок часткового відшкодування витрат на оплату послуг адвоката.

3. В частині солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" та Асоціації фермерів "Агрокомплекс" 2000,00грн відсотків за користування товарним кредитом відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог про стягнення з Асоціації фермерів "Агрокомплекс" 28417,48грн процентів за користування товарним кредитом, 311758,11грн штрафу, 9635,16грн пені, 112,99грн процентів, 2817,43грн втрат від інфляції, 58918,63грн процентів за користування чужими грошовими коштами відмовити.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.05.2015

Головуючий суддя Ейвазова А.Р.

Суддя Саванчук С.О.

Суддя Черногуз А.Ф.