РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015Справа №910/5900/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром»

До Публічного акціонерного товариства «Оболонь»

Про стягнення 88 801,80 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Кириленко Н.В. представник за довіреністю № б/н від 02.01.15.

Від відповідача: Ордуханова А.П. представник за довіреністю № б/н від 10.07.14.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Оболонь» (далі - відповідач) про стягнення 88 801,80 грн., а саме: 74 156,04 грн. - основного боргу, 7 648,98 грн. - збитків від інфляції, 6 465,38 грн. - пені, 531,40 грн. - 3% річних.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не здійснено оплату товару, поставленого останньому за Договором № 112 ОПП від 27.03.14. на поставку товару, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем та звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.15. порушено провадження у справі № 910/5900/15-г та призначено її до розгляду на 16.04.15.

16.04.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому Публічне акціонерне товариство «Оболонь» позовні вимоги визнає частково, надає свій контррозрахунок пені і збитків від інфляції та просить суд на підставі ст. 83 ГПК України зменшити розмір пені, 3% річних та збитків від інфляції.

В судовому засіданні 16.04.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 12.05.15., про що сторони були повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 12.05.15. позивач наголосив на тому, що відповідачем сума основного боргу сплачена та просив стягнути пеню, 3% річних та збитки від інфляції.

Відповідач в судовому засіданні проти стягнення в повному обсязі пені, 3% річних та збитків від інфляції заперечував та просив суд зменшити їх розмір.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/5900/15-г.

В судовому засіданні 12.05.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.03.14. між позивачем (далі - Постачальник) та відповідачем (далі - Покупець) було укладено Договір № 112 ОПП на поставку товару (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти на своєму складі та оплатити взуття (далі - Товар) у кількості згідно суми всіх замовлень в одиниці виміру відповідно до додатків (додаткових угод) до Договору.

Додатковою угодою № 1 від 27.03.14. до Договору сторони погодили, що найменуванням Товару, що поставляється за Договором є: черевики шкіряні суцільно-юхтові чорного кольору. В берцях декоративна світло відбивна стрічка. Композитний внутрішній носок. Підошва двошарова поліуретан та вітрильна гума литтєвого методу кріплення: маслобензостійка, вислотолугостійка, термостійка, енергопоглинаючий каблук, профіль, що самоочищається. ГОСТ 28507-99, EN ISO 20345:2009. Одиниця виміру - пари. Ціна з ПДВ 190,56 грн.

Додатковою угодою № 2 від 22.10.14. до Договору сторони погодили, що найменуванням Товару, що поставляється за Договором є: черевики шкіряні суцільно-юхтові чорного кольору. В берцях декоративна світло відбивна стрічка. Композитний внутрішній носок. Підошва двошарова поліуретан та вітрильна гума литтєвого методу кріплення: маслобензостійка, вислотолугостійка, термостійка, енергопоглинаючий каблук, профіль, що самоочищається. ГОСТ 28507-99, EN ISO 20345:2009. Одиниця виміру - пари. Ціна з ПДВ 242,34 грн.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 9.1 з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (27.03.14.) і діє до 30.01.15.

Відповідно до п. 2.1 Договору ціна визначається на основі додатків (додаткових угод) до Договору .

Згідно з п. 3.1 Договору поставка товару здійснюється Постачальником (за свій рахунок) на склад Покупця на умовах DDP, згідно з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів Інкотермс Міжнародної торгової палати в редакції 2010 року. Пункт поставки: м. Київ, вул. богатирська, 3.

Кожна партія Товару повинна супроводжуватись відповідними документами - видатковими та податковими накладними (п. 3.7 Договору).

Відповідно до п. 3.8 Договору, датою поставки Товари вважається вказана у видатковій накладній дата отримання Товару Покупцем.

Товар вважається поставленим Постачальником та прийнятим Покупцем, якщо немає претензій по кількості та якості Товару (п. 4.1 Договору).

Положеннями п. п. 5.1-5.3 Договору сторони погодили, що оплата за Товар здійснюється у національній валюті України - гривні. Покупець здійснює 100% оплату поставленого Товару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника в строк, що не перевищує 30 календарних днів від дати поставки Товару. Сторони погодили наступну черговість погашення вимог за грошовими зобов'язаннями Покупця: у разі недостатності суми проведеного Покупцем платежу для погашення грошових вимог Постачальника у повному обсязі, отримана сума в першу чергу зараховується та погашає вимоги Постачальника в рахунок послідовного погашення суми основного боргу Покупця за поставлений Товар за принципом FIFO, починаючи з погашення найпершого неоплаченого на дату платежу товаророзпорядчого документу (видаткова або товарно-транспортна накладна) і до останнього.

На підставі видаткових накладних, що наявні в матеріалах справи, позивачем було поставлено відповідачу Товар на загальну суму 74 156,04 грн., а саме: видаткова накладна № T-ROM02164 від 28.10.14. на суму 38 532,06 грн. та видаткова накладна № T-ROM02572 від 01.12.14. на суму 35 623,98 грн.

Податкові накладні позивача, складені на виконання зобов'язань за Договором по вказаним видатковим накладним наявні в матеріалах справи.

Спір у справі виник в зв'язку з неповною оплатою товару.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідачем було сплачено позивачу наявну заборгованість в розмірі 74 156,04 грн. у відповідності до наявних в матеріалах справи банківських виписок по особовому рахунку позивача (24.03.15., 25.03.15., 06.04.15., 10.04.15., 14.04.15., 16.04.15., 17.04.15., 20.04.15., 21.04.15., 22.04.15., 23.04.15.), тобто після звернення позивача 12.03.15. з даним позовом до суду.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

З огляду на вищенаведене, в зв'язку з тим, що відповідач сплатив заборгованість в розмірі 74 156,04 грн. після звернення позивача з даним позовом, суд вважає, що провадження у справі в частині стягнення 74 156,04 грн. основного боргу підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судові витрати по розгляду даної справи в цій частині покладаються на відповідача.

В зв'язку з порушенням відповідачем умов Договору, позивач на підставі п. 6.6 Договору просить суд стягнути з відповідача на свою користь 6 465,38 грн. - пені.

Згідно з п. 6.6 Договору, в разі порушення строку оплати, покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договорами строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд відзначає, що за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки (п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" № 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом встановлено факт прострочення виконання грошового зобов'язання, та здійснено перерахунок пені внаслідок чого встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає 6 060,91 грн. В іншій частині в розмірі 404,47 грн. пеню нараховано безпідставно, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Оболонь», суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Зазначене клопотання обґрунтовано скрутним фінансовим становищем відповідача.

Нормами чинного законодавства України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК).

У вирішенні пов'язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а також в абзацах першому - четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.11. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (п. 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Згідно з п. 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Разом з тим, відповідачем не подано суду жодних належних доказів на підтвердження викладених в заяві обставин його тяжкого фінансового стану, та того, що результати господарської діяльності будуть позитивними, що у майбутньому надасть можливість боржнику акумулювати необхідну грошову суму на виконання рішення. При цьому, судом враховано прострочення виконання основного зобов'язання за Договором на п'ять місяців.

Також суд відзначає, що зменшення розміру неустойки у виняткових випадках є правом, а не обов'язком суду.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 531,40 грн. - 3% річних та 7 648,98 грн. - збитків від інфляції.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

За перерахунком суду розмір відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання складає 531,40 грн., розмір збитків від інфляції складає 7 605,90 грн., внаслідок чого вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Збитки від інфляції в розмірі 43,08 грн. нараховано безпідставно, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору в цій частині покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та збитків від інфляції, що підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Оболонь», суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Як відзначалось судом, нормами чинного законодавства України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК).

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Разом з тим, інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В частині стягнення 74 156 (сімдесят чотири тисячі сто п'ятдесят шість) грн. 04 коп. основного боргу провадження у справі припинити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Оболонь» (04655, м. Київ, вул. Богатирська, б. 3; ідентифікаційний код 05391057) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, б. 77; ідентифікаційний код 31862978) 6 060 (шість тисяч шістдесят) грн. 91 коп. - пені, 531 (п'ятсот тридцять одну) грн. 40 коп. - 3% річних, 7 605 (сім тисяч шістсот п'ять) грн. 90 коп. - збитків від інфляції, 1 767 (одну тисячу сімсот шістдесят сім) грн. 09 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.05.15.

Суддя Т.М. Ващенко