РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015Справа №910/5112/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД"

до Фірма "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю

про стягнення 589 107, 49 грн.

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: Гаков І.О., Пінчук - Ніколайчук Ю.В. - за дов.

від відповідача: Мариношенко К.А. - за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мела Торг ЛТД" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М." про стягнення 589 107,49 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.02.14 року Господарським судом міста Києва було винесено Рішення у справі №910/9116/13 за позовом ТОВ «Ласка Лізинг» до Фірма «Т.М.М.» - ТОВ про стягнення заборгованості по вище вказаному Договору, яким позовні вимоги задоволені та вирішено стягнути з Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг, заборгованість у розмірі 1 741 451 грн. 85 коп. заборгованості; 74 142 грн. 16 коп. пені; 1 237 грн. 33 коп. втрат від інфляції; 15 571 грн. 94 коп. 3% річних та 36 648 грн. 08 коп. судового збору. При цьому, розрахунок, що був застосований Судом при винесенні Рішення (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), був здійснений станом на 25.07.13р., що підтверджується матеріалами зазначеної справи. 16.12.14р. Київським апеляційним господарським судом була винесена Ухвала у справі № 910/9116/13, якою вирішено здійснити процесуальне правонаступництво шляхом заміни Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" () на його правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТА ТОРГ ЛТД" (). 03.02.15р. року на рахунок ТОВ «МЕГА ТОРГ ЛТД» були зараховані кошти у рахунок сплати боргу згідно Наказу № 910/9116/13. Отже, рішення господарського суду у справі № 910/9116/13 від 03.02.2014 (розрахунок заборгованості станом на 25.07.2013р.) було виконано лише 03.02.2015 року. Таким чином, у зв'язку із несвоєчасним виконанням грошових зобов'язань у Відповідача перед кредитором виникла заборгованість у розмірі 589 107,49 грн.

Ухвалою від 05.03.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 31.03.2015 р.

31.03.15р. через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує.

31.03.15р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали.

На підставі ст.. 77 ГПК України, в судовому засіданні 31.03.15р. оголошено перерву до 21.04.15р.

21.04.15р. судове засідання не відбулося.

Ухвалою від 23.04.15р. розгляд справи призначено на 28.04.15р.

В судовому засіданні 28.04.15 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг», (надалі - «Позивач») та Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю, (надалі - «Відповідач») уклали Договір фінансового лізингу № 1006/09/2007 (надалі - «Договір»), згідно якого Позивач зобов'язувався передати без надання послуг по управлінню та технічній експлуатації, а Відповідач прийняти в тимчасове володіння та користування за плату майно - Вертикальна бетонозмішувальна установка Stetter (одна одиниця) (надалі - «Предмет лізингу»), а також Відповідач зобов'язувався здійснювати лізингові платежі.

Позивач на виконання умов Договору передав Предмет лізингу Відповідачу 29 серпня 2008 року, що підтверджується Видатковою накладною № РН-0000392 від 29 серпня 2008 року та Довіреністю серії ЯПД № 419882 від 27 серпня 2008 року.

Також, 01 жовтня 2008 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1006/09/2007 - ДС/1 до Договору фінансового лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007р., якою були внесені зміни до Додатку № 1 - Графіку внесення платежів.

У зв'язку з неналежним виконанням умов указаного договору ТОВ «Ласка Лізинг» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості з Відповідача.

03.02.15 року Господарським судом міста Києва було винесено Рішення у справі №910/9116/13 за позовом ТОВ «Ласка Лізинг» до Фірма «Т.М.М.» - ТОВ про стягнення заборгованості по вище вказаному Договору, яким позовні вимоги задоволені та вирішено стягнути з Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг», заборгованість у розмірі 1 741 451 грн. 85 коп. заборгованості; 74 142 грн. 16 коп. пені; 1 237 грн. 33 коп. втрат від інфляції; 15 571 грн. 94 коп. 3% річних та 36 648 грн. 08 коп. судового збору.

При цьому, розрахунок, що був застосований Судом при винесенні Рішення (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), був здійснений станом на 25.07.13р., що підтверджується матеріалами зазначеної справи.

16.12.14 року Київським апеляційним господарським судом була винесена Ухвала у справі № 910/9116/13 , якою вирішено здійснити процесуальне правонаступництво шляхом заміни Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" () на його правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТА ТОРГ ЛТД" ().

Відповідно до ч.2 статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

05 грудня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» та Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГА ТОРГ ЛТД» уклали договір уступки прав вимоги (заміни сторони в зобов'язанні ) № 198/11-2013 відповідно до якого ТОВ «Ласка Лізинг» передало, а ТОВ «МЕГА ТОРГ ЛТД» прийняло на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі договору фінансового лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007 року, укладеного між ТОВ «Ласка Лізинг» і Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи виписки по рахунку, грошові кошти в розмірі, сплачені на виконання наказу господарського суду м. Києва №910/9116/13 від 18.02.14р. фактично надійшли на рахунок позивача 03.02.2015 року.

З розрахунку наданого позивачем, він просить стягнути з відповідача індекс інфляції за період з 01.08.2013 року до 31.01.2015 включно в сумі 509 382,39 грн. та 3% річних за період з 26.07.2013 року по 02.02.2015 року в розмірі 79 725,10 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 28.03.2006 р. у справі № 2-4/1319-2004 - Інформаційним Листом від 24.10.2006 р. № 01-8/2358 Вищий господарський суд України довів цю постанову до відома всіх судів для використання в роботі) «Діюче законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з наявністю судового рішення чи відкриття виконавчого провадження по його примусовому виконанню.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання».

Також Верховний Суд України констатував правомірність нарахування індексу інфляції та 3% річних на суму, визнану судовим рішенням до стягнення.

Як зазначив Вищий господарський суд України в постанові від 01.08.2006р. № 14/14 (ухвалою Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 28 вересня 2006 року відмовлено у її перегляді), У зв'язку з тим, що в країні відбулися інфляційні процеси, то позивач має право на збереження реальної величини грошей, присуджених до стягнення рішенням суду, але не виплачених у зв'язку з його невиконанням.

Таким чином, Вищим господарським судом України та Верховним Судом України неодноразово підтверджено правомірність застосування ст. 625 ЦК України в частині нарахування індексу інфляції та 3% річних після винесення судового рішення про стягнення заборгованості.

Відповідно до абз. 4 п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Тобто, вищезазначеним пунктом постанови визначено, що на суму стягнутої з боржника неустойки (штрафу, пені) з моменту набрання рішення суду можливе нарахування інфляційних і процентів річних.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з розрахунком інфляції за період з 01.08.2013 року до 31.01.2015 включно в сумі 509 382,39 грн. та 3% річних за період з 26.07.2013 року по 02.02.2015 року в розмірі 79 725,10 грн., наданим позивачем і вважає його обґрунтованим.

Аналогічні позиції викладені у постанові Вищого господарського суду України № 8/117-38 від 06.03.08р., №2-28/1418-2007 від 06.02.08р.

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються з підстав недоведеності не відповідності фактичним обставинам справи.

Стосовно тверджень відповідача, що позовна заява підписана представником Пінчук-Ніколайчук Ю.В. без належних повноважень за довіреністю б/н від 17.03.15р. Відповідач зазначив, що вказана довіреність видана за підписом директора ТОВ «Мега Торг ЛТД» Кицишина Д.П., згідно витягу з ЄДРПОУ директором позивача є Калита В.М.

Слід зазначити, в матеріалах справи наявний протокол № 2 від 27.11.13р. відповідно до якого призначено на посаду директора Кицишина Д.П. - 28.11.13р., відповідно до протоколу № 3 від 24.03.15р. Кицишина Д.П. звільнено з посади з 25.03.15р., в той час позов подано до суду 04.03.15р. Таким чином, повноваження на підписання та подання позовної заяви до суду належним чином підтверджені.

Суд не погоджується з твердження відповідача зазначеним у відзиві, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2014 року у справі №910/9116/13 було виконано відповідачем 30.10.2014 року, оскільки 30.10.2014 року було винесено постанову ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м.Києві про звільнення коштів боржника з-під арешту в зв'язку з фактичним виконанням рішення суду по справі № 910/9116/13, а відтак розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат має бути здійснений до 29.10.2014, виходячи з наступного.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При цьому, порушення строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання.

Матеріали справи свідчать, що грошові кошти в розмірі 1 869 051,36 грн., сплачені на виконання наказу господарського суду м.Києва №910/9116/13, фактично надійшли на рахунок позивача 03.02.2015 року, в зв'язку з чим позивач має право на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, що не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові до моменту зарахування вказаних коштів на рахунок позивача, а саме до 03.02.2015 року.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ч.2 ст. 35, ст. 44, ч. 5 ст. 49 ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фірми "Т.М.М."- товариство з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вулиця Галі Тимофеєвої, будинок 3, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Торг ЛТД" (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, 22/8, офіс 402, ) три проценти річних в розмірі 509 382 (п'ятсот дев'ять тисяч триста вісімдесят дві) грн. 39 коп., індекс інфляції в розмірі 79 725 (сімдесят дев'ять тисяч сімсот двадцять п'ять ) грн. 10 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 782 (одинадцять тисяч сімсот вісімдесят дві) грн. 15 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.04.15р.

Суддя І.О. Домнічева