Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "05" травня 2015 р. Справа № 906/247/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Алексєєва Л.Г. довіреність №15 від 01.04.2015

від відповідача: Мацієвська Т.В. довіреність від 25.02.2015

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Українська аграрна техніка" (м. Харків)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яромир" (м. Антопіль Андрушівського району Житомирської області)

про стягнення 195219,76 грн.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором купівлі-продажу товару №1008/12 АПК від 10.08.2012 в сумі 195219,76 грн., що включає в себе: 70000, 00 грн. - основна заборгованість; 80728, 88 грн. - заборгованість по відсоткам; 22 857, 46 грн. - пеня; 3803, 42 грн. - 3% річних; - 17830, 00 грн. - індекс інфляції.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала на суму 139 684,22 грн, погоджену сторонами в попередньому судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, на загальну суму 139684,22 грн., з яких: 70000,00 грн. основного боргу, 48082,19 грн. заборгованості по відсотках, 609,72 грн. та 3187,40 грн. 3% річних, 17754,00 грн. інфляційних, згідно заяви від 05.05.2015 (а.с. 72-73).

Крім того, представник відповідача подала заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення з відповідача пені та заяву про розстрочку виконання рішення суду строком на 12 місяців (а.с. 72-73).

Представник позивача погодився на розстрочення виконання судового рішення строком на 6 місяців.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2012 року між приватним підприємством "Українська аграрна техніка" та товариством з обмеженою відповідальністю "Яромир" був укладений договір № 1008/12АПК.

Згідно п.1.1 договору позивач зобов'язується передати, а відповідач - прийняти у власність ґрунтообробний комбінований агрегат АПК-7.5, заводський номер № 294.

Відповідно до п.2.1. договору загальна вартість агрегату за цим договором становить 450000,00 грн.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що відповідач зобов'язаний здійснити оплату в безготівковій формі на загальну суму 450000,00 грн. в наступні строки:

- 225000,00 грн. - до 20.09.2012 року;

- 225000,00 грн. - надаються на умовах товарного кредиту строком до 20.07.2013 року під 26% річних у гривні.

На виконання умов договору позивачем було передано, а відповідачем прийнято товар, що підтверджується товарно-транспортною накладною № 213 на суму 450000,00 грн. (а.с. 11).

Відповідачем в період з 24 вересня 2012 року по 19 липня 2013 року на розрахунковий рахунок позивача було перераховано кошти на загальну суму 380000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 24.09.2012 на суму 200000,00 грн., платіжним дорученням № 278 від 19.07.2013 на суму 150 000,00 грн. та платіжним дорученням № 279 від 19.07.2013 на суму 30000,00 грн. (а.с. 12-14).

Отже, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо оплати, за останнім утворилась заборгованість в сумі 70000,00грн. (450000,00 грн. - 380000,00 грн.).

Також, в порядку ст. 625 ЦК України п. 2.2 та п.8.2 договору, відповідачу в зв'язку з несвоєчасно проведеними розрахунками нараховано 80728,88 грн. заборгованості по відсотках, 22857,46 грн. пені, 3803,42 грн. 3% річних та 17830,00 грн. інфляційних втрат.

03.02.2015 позивач направив на адресу відповідача претензію №02/01-15 від 29.01.2015, в якій просив сплатити заборгованість протягом трьох банківських днів, проте останній залишив її без відповіді та задоволення (а.с.20-23).

За вказаних обставин, позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визначаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають безпосередньо із господарського договору або безпосередньо із закону.

В силу ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Станом на день розгляду справи судом заборгованість відповідача становить 70000,00 грн.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених ГК України та іншими законами України.

Обставини, які звільняють відповідача від обов'язку виконати свої зобов'язання за договором, та обставини, які звільняють відповідача від відповідальності за його невиконання, в матеріалах справи відсутні.

На підставі викладеного, заборгованість в сумі 70000,00 грн. підтверджена доказами, визнана відповідачем (а.с. 72) та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня).

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 2.2 договору за період з 24.09.2012 по 26.01.2015 року позивачем нараховані проценти на загальну суму 80728,88 грн.

Перевіривши розрахунок нарахованих позивачем процентів, суд приходить до висновку про його неправильність та вважає за необхідне зазначити, що стягненню підлягає сума у розмірі 48082,19 грн.

Відповідно до п. 8.2 Договору за прострочення платежу відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0.1% від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня.

Враховуючи вищевказане, позивач просить стягнути з відповідача 22857,46 грн. пені, нарахованої на підставі п. 8.2 договору.

Однак, суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення пені з наступних підстав.

Згідно розрахунку позивача, ним нарахована відповідачу пеня за період з 24.09.2012 по 26.01.2015.

Однак, згідно ч. 6 ст. 232 ЦК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, пеня мала б нараховуватись за період з 25.09.2012 по 25.03.2013.

Відповідно до ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені).

Таким чином, строк позовної давності для стягнення пері за період з 25.09.2012 по 25.03.2013. закінчився 25.03.2014.

Позовна заява позивачем було подана до суду лише 24.02.2015, тобто після спливу позовної давності для застосування вимоги про стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем була подана суду відповідна заява про застосування строків позовної давності щодо вимоги про стягнення пені.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 3803,42 грн. та інфляційних втрат в сумі 17830,00 грн.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку проведеного судом, розмір 3% річних за період з 24.09.2012 по 18.07.2013 становить 609,72 грн. (на суму заборгованості 25000,00грн.) та за період з 21.07.2013 по 26.01.2015 - 3187,40 грн. (на суму заборгованості 70000,00 грн.).

Таким чином, загальний розмір 3% річних, що підлягають стягненню становить 3797,12 грн.

Крім того, перевіривши розрахунок сум інфляційних нарахувань, суд приходить до висновку про його неправильність, тому вважає за необхідне зазначити, що стягненню підлягають наступні суми:

- за період з жовтня 2012 по січень 2013 - 50,00 грн. (на суму заборгованості 25000,00грн.);

- за період з серпня 2013 по грудень 2014 - 17754, 91 грн. (на суму заборгованості 70000,00 грн.).

Загальний розмір інфляційних збитків становить 17804,91 грн.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню частково - з відповідача стягується на користь позивача 70000,00 грн. основного боргу, 48082,19 грн. заборгованості по відсотках, 3797,12 грн. 3% річних та 17804,91 грн. інфляційних втрат. В решті позову відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Що стосується клопотання представника відповідача щодо розстрочки виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що воно підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

За приписами статті 121 Господарського процесуального кодексу України має право за заявою сторони у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

З правового аналізу наведеної норми вбачається, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Відстрочка або розстрочка виконання рішення означає зміну строків виконання рішення, що суттєво зачіпає інтереси стягувача, відділяючи реальне виконання рішення на більш пізній строк, ніж це визначено рішенням суду. Розстрочка - це виконання рішення по частинам у вказані господарським судом строки.

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Проте, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникнення спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Розстрочка виконання рішення надається лише в тих випадках, коли є достатньо доказів того, що у сторін з поважних причин немає можливості виконати рішення у встановлений строк. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки як для стягувача так і для боржника при виконанні рішення у встановлений строк та не допускати їх настання.

Судом приймаються до уваги ступінь виконання відповідачем своїх зобов'язань по договору, доводи відповідача про неможливість виконання рішення суду у зв'язку з тим, що негайне виконання рішення суду може негативно вплинути на фінансовий стан відповідача та призвести до порушення господарської діяльності останнього. Також, судом приймається до уваги бажання відповідача погасити заборгованість, про що свідчить клопотання про розстрочку та інші докази додані до клопотання.

Враховуючи обґрунтованість доводів підприємства, у зв'язку з тим, що це не суперечить чинному законодавству України, суд вважає можливим частково задовольнити клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Яромир" про надання йому розстрочки виконання судового рішення.

За таких обставин, суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення суду на 6 місяців з моменту його винесення до 05 листопада 2015 року з щомісячними платежами відповідно до графіку сплати заборгованості.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85,121 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яромир" (13414, Житомирська область, Андрушівський район, с. Антопіль, вул. Жовтнева, 7, код 34747196) на користь Приватного підприємства "Українська аграрна техніка" (61145, м. Харків, вул. Космічна, буд. 23, кімната 913, код 33127969):

- 70000,00 грн. основного боргу;

- 48082,19 грн. заборгованості по відсотках;

- 3797,12 грн. 3% річних;

- 17804,91 грн. інфляційних втрат;

- 2793,68 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Розстрочити виконання рішення суду від 05.05.2015 у справі №906/247/15 на шість місяців, сплачуючи борг у сумі 139684,22 грн. наступним чином:

- до 05 червня 2015 - 23280,70 грн.;

- до 05 липня 2015 - 23280,70 грн.;

- до 05 серпня 2015 - 23280,70 грн.;

- до 05 вересня 2015 - 23280,70 грн.;

- до 05 жовтня 2015 - 23280,70 грн.;

- до 05 листопада 2015 - 23280,70 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 06.05.15

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати: