номер провадження справи 1/18/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015 Справа № 908/1568/15-г

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Берт" (юридична адреса: 69005, м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 12Б, кв. 13; поштова адреса: 69063, м. Запоріжжя, вул. Ілліча, буд. 34)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільнянський молокозавод" (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Запорізька, буд. 65)

про стягнення 4 381 грн. 35 коп.

Суддя Немченко О.І.

Представники сторін:

від позивача - Артьомов О.І., довіреність б/н від 31.03.2015 року; Артьомов Є.О. довіреність б/н від 15.04.2015 року;

від відповідача - Макаренков О.Л., довіреність № 1 від 31.12.2014 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Берт" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення 326 313 грн. 76 коп. з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільнянський молокозавод" з яких: 257 840 грн. 73 коп. заборгованості за основним зобов'язанням, 31 805 грн. 56 коп. пені, 33 329 грн. 40 коп. інфляційних втрат та 3 338 грн. 07 коп. 3 % річних.

Позов заявлено на підставі ч.1 ст. 526, ч. 1 ст. 530, ч. 1,3 ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ч. 1 ст.193 ГК України.

11.03.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 16.04.2015 р., про що сторони були повідомлені належним чином, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

15.04.2015 р. від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з тим, що спірні поставки здійснювались поза договором, і строк виконання зобов'язань ще не настав.

16.04.2015 р. до канцелярії господарського суду Запорізької області від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'зку з медичним освідченням юриста підприємства.

16.04.2015 р. у судовому засіданні представником позивача позовні вимоги підтримані у повному обсязі та надані копії доказів відправлення проекту акта звірки взаємних розрахунків позивачу.

Судом надано представникам позивача для ознайомлення заперечення відповідача до позову та клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача надав суду для огляду оригінали податкових накладних, але суд зауважив на тому, що у податкових накладних є посилання на зовсім інший договір аніж той за яким стягується спірна сума.

Представник позивача не зміг пояснити зазначення в наданих суду податкових накладних наявність іншого номеру договору.

За клопотанням присутніх у судовому засіданні представників позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

На підставі викладеного, зважаючи на неявку в судове засідання представника відповідача та його клопотання, судом вирішено відкласти розгляд справи на 28.04.2015 р. о 16 год. 30 хвил. Зобов`язати сторони виконати вимоги суду, викладені у даній ухвалі.

В судовому засіданні 28.04.2015 р. представник позивача надав заяву про зменшення позовних вимог та просив суд розглядати справу саме в межах наступних позовних вимог: стягнути з відповідача на користь позивача 1800 грн. 00 коп. заборгованості за основним зобов'язанням за договором поставки № 17/03 від 17.03.2014 р., 1034 грн. 15 коп. пені за порушення грошового зобов'язання, 1427 грн. 76 коп. інфляційних витрат та 119 грн. 44 коп. - 3% річних, всього 4 381 грн. 35 коп. та повернути надмірно сплачений судовий збір.

Судом були прийняті до розгляду зменшені позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти зменшених позовних вимог, просив відмовити у зменшених позовних вимогах.

По закінченні судового засідання оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

17.03.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Берт" (позивачем, постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вільнянський молокозавод" (відповідачем, покупцем) було укладено договір поставки № 17/03 (надалі - договір поставки), за яким позивач зобов'язувався в порядку та умовах, визначених цим договором, поставити у власність відповідача товар, а відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених цим договором прийняти товар та оплатити його вартість. До договору була складена додаткова угода від 17.03.2014 р, якою було доповнено розділ «Порядок розрахунків» договору поставки.

Як вказує позивач у позовній заяві та у заяві про зменшення позовних вимог, прийнятих судом до розгляду, на виконання умов договору поставки, позивач поставив відповідачу товар, за який відповідач розрахувався несвоєчасно та частково, у зв'язку з чим за відповідачем виникла заборгованість перед позивачем в сумі 1 800 грн. 00 коп. за рахунком-фактурою № 0000272 від 22.08.2014 р. на загальну суму 16 800 грн. 00 коп.

Стягнення з відповідача на користь позивача 1800 грн. 00 коп. заборгованості за основним зобов'язанням за договором поставки № 17/03 від 17.03.2014 р., 1034 грн. 15 коп. пені за порушення грошового зобов'язання, 1 427 грн. 76 коп. інфляційних витрат та 119 грн. 44 коп. 3% річних було предметом судового розгляду у цій справі (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Суд відмовляє у задоволенні позову з урахуванням наступного:

Так, згідно вимог позивача, останній наполягав розглядати справу за заявленими матеріально-правовими підставами про стягнення заборгованості за договором поставки в межах наступних позовних вимог: стягнути з відповідача на користь позивача 1 800 грн. 00 коп. заборгованості за основним зобов'язанням за договором поставки № 17/03 від 17.03.2014 р. (згідно рахунка-фактури СФ-0000272 від 22.08.2014 р.), 1034 грн. 15 коп. пені за порушення грошового зобов'язання, 1 427 грн. 76 коп. інфляційних витрат та 119 грн. 44 коп. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на ч.1 ст. 526, ч. 1 ст. 530, ч. 1,3 ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ч. 1 ст.193 ГК України та умовами договору поставки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу України.). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події.

Статтею 549 Цивільного кодексу України (ч.1 та ч.3) визначено поняття неустойки (пені). Частина друга ст. 625 Цивільного кодексу України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Так, рахунок-фактура № СФ-0000272 від 22.08.2014 р., який міститься в матеріалах справи містить посилання на постачальника (позивача у справі), одержувача (відповідача у справі), назву «замінник молочного жиру «Сонола» 3 ТЛ-ТС № 53 в кількості 1000 кг на загальну суму 16 800 грн. 00 коп., замовлення «без замовлення». Підпис у графі «виписав» та «Рахунок дійсний до сплати до 29.08.2014 р.». При цьому будь-яких посилань на договір поставки рахунок-фактура не містить. Як не містить і посилання на видаткову-накладну. У матеріалах справи також міститься видаткова накладна № РН-0000261 від 22.08.2014 р. із посиланням на рахунок-фактуру № СФ-0000272 від 22.08.2014 р., а також довіреність № 244 від 21.08.2014 р. із посиланням на видаткову накладну № 261 від 22.08.2014 р.

При цьому жодних посилань на договір поставки № 17/03 від 17.03.2014 р., умовами якого позивач обґрунтовує позовні вимоги, як на підставу вищевказаної поставки товару, зазначені рахунок-фактура, видаткова накладна та довіреність не містять.

Будь-яких доказів в підтвердження здійснення спірної поставки саме за умовами договору поставки № 17/03 від 17.03.2014 р. та дотримання при цій поставці всіх умов договору позивач не надав, вказавши суду про відсутність відповідних доказів.

Як стверджує відповідач факт поставки не підтверджується товаротранспортними накладними, поставки між сторонами здійснювались поза договором і строк виконання зобов'язань ще не настав.

Позивачем також не було надано доказів пред'явлення відповідачу для оплати рахунку-фактури № СФ-0000272 від 22.08.2014 р та будь-яких вимог про сплату спірної заборгованості. Не надано позивачем і доказів сплати 5 000 грн. 00 коп. 24.12.2014 р. за вказаним рахунком-фактурою, про що ним вказано у розрахунку заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до чинного законодавства України, позовні заяви повинні подаватись до суду в разі порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача. Тобто подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони.

Позивачем не доведено правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості за договором поставки в сумі 1 800 грн. 00 коп.

З вищевикладених обставин, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 800 грн. 00 коп. заборгованості за основним зобов'язанням за договором поставки № 17/03 від 17.03.2014 р., необґрунтованими, не доведеними належними доказами, безпідставно заявленими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заявлених до стягнення 1 034 грн. 15 коп. пені за порушення грошового зобов'язання, 1 427 грн. 76 коп. інфляційних витрат та 119 грн. 44 коп. 3% річних.

У заявлених позовних вимогах (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) слід відмовити у повному обсязі.

Судовий збір за позовною вимогою у розмірі 1 827 грн. 00 коп. залишається за позивачем.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», враховуючи зменшення розміру позовних вимог, позивачу з державного бюджету України слід повернути судовий збір у розмірі 4 699 грн. 28 коп. (6 526 грн. 28 коп. - 1 827 грн. 00 коп.). При цьому, повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Повернення судового збору судовим рішенням не суперечить чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Берт" (юридична адреса: 69005, м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 12Б, кв. 13; поштова адреса: 69063, м. Запоріжжя, вул. Ілліча, буд. 34, ) з Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у м.Запоріжжя (Орджонікідзевський район), 22030001, банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, , рахунок №3007) судовий збір у розмірі 4 699 (чотири тисячі шістсот дев'яносто дев'ять) грн. 28 коп., сплачених платіжним дорученням № 113 від 25.02.2015 року (на суму 6 526 грн. 28 коп.).

Дане судове рішення є підставою для повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Берт", м. Запоріжжя () з Державного бюджету України судового збору у розмірі 4 699 (чотири тисячі шістсот дев'яносто дев'ять) грн. 28 коп.

Оригінал платіжного доручення № 113 від 25.02.2015 року (на суму 6 526 грн. 28 коп.) знаходиться в матеріалах справи господарського суду Запорізької області № 908/1568/15-г.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено і підписано « 05» травня 2015 року.

Суддя О.І. Немченко