РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Справа № 902/330/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: Лисенко О.В. (довіреність №б/н від 12.05.2015 року)

відповідача: Бажуков А.К. (довіреність №010-01/3474 від 14.05.2013 року)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 07.04.2015 року у справі №902/330/15 (суддя Стефанів Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпарі"

до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Укрексімбанк" у м. Вінниці

про визнання Кредитного договору №7413К10 від 25.12.2013 року недійсним

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області (суддя Стефанів Т.В.) від 07 квітня 2015 року у справі №902/330/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпарі» (надалі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» Філія АТ «Укрексімбанк» в м.Вінниці про визнання кредитного договору №7413К10 від 25.12.2013 року недійсним, заяву про застосування заходів до забезпечення позову задоволено. Вжито заходи до забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - наказу господарського суду Вінницької області №902/1473/15 від 19.02.2015 року.

Вказана ухвала обґрунтована тим, що невжиття заходів до забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - наказу господарського суду Вінницької області №902/1473/15 від 19.02.2015 року виходячи із змісту спірних правовідносин, в подальшому може призвести до неможливості виконання судового рішення або ж суттєво утруднити його виконання, оскільки встановлені судом обставини підтверджують факт можливої реалізації заставного майна на прилюдних торгах.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, відповідач - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Вінницької області від 07.04.2015 року у справі №902/330/15 про вжиття заходів до забезпечення позову, прийняти нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви ТОВ «Альпарі» про забезпечення позову від 06.04.2015 року. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Вінницької області норм процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що предметом судового розгляду є вимога про визнання недійсним кредитного договору, вимога про застосування наслідків недійсності правочину не заявлялась. При цьому, незалежно від результатів вирішення господарським судом спору по даній справі, видача наказу та примусове виконання рішення по даній категорії позовних вимог не провадиться (оскільки право позивача захищається шляхом визнання факту). Отже, відсутній безпосередній прямий зв'язок між позовними вимогами та заходами до забезпечення позову в контексті вимог статті 66 ГПК України, щодо яких клопоче позивач. В мотивувальній частині оскаржуваної ухвали зазначено, що вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, а в разі задоволення заяви забезпечить можливість відновлення статусу позивача як власника спірного майна. Проте, даний висновок суду не відповідає дійсності. Як свідчить клопотання про забезпечення позову та мотивувальна частина оскаржуваної ухвали - в якості спірного майна зазначається нерухоме майно по пр.Космонавтів, 49 в м.Вінниці, яке належить не позивачу, а майновому поручителю - ТОВ «Альпарі-Кельце-Інвест», яке взагалі не є учасником даного судового процесу. На думку апелянта, зупинення виконання наказу господарського суду Вінницької областів від 19.02.2015 року призводить до порушення права ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на належний судовий захист своїх порушених законних інтересів та отримання своєчасного виконання рішення суду відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28 квітня 2015 року у справі №902/330/15 прийнято до провадження апеляційну скаргу ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та призначено дату судового засідання на 13 травня 2015 року.

13 травня 2015 року від відповідача - ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" надійшли пояснення по справі №902/330/15, в яких останній зазначає, що нерухоме майно, яке належить ТОВ "Альпарі-Кельце-Інвест" було передано в іпотеку згідно Іпотечного договору №7412Z1 від 28.02.2012 року для забезпечення зобов'язань за Генеральною угодою №7407N4 від 27.08.2007 року, яка судом була визнана такою, що відповідає вимогам закону та не порушує права будь-якої з її учасників-підписантів, зокрема і ТОВ "Альпарі", за результатами розгляду позову ТОВ "Альпарі" до АТ "Укрексімбанк" про визнання її недійсною (справа №902/435/14). В матеріалах справи міститься достатня кількість підтверджених документальних даних, які свідчать про те, що поданий позов по суті не має реального обґрунтування, зводиться до маніпулювання фактами та з урахуванням заявленого клопотання про забезпечення позову є нічим іншим, як інструментом затягування з боку ТОВ "Альпарі" виконання законного рішення суду по справі №902/435/14 про стягнення боргу на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в загальній сумі близько 48 млн.грн. та інструментом ухилення від відповідальності за невиконання прийнятих на себе зобов'язань перед державним банком.

Позивач своїм правом, передбаченим статтею 96 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав. В судовому засіданні представник ТОВ "Альпарі" проти апеляційної скарги заперечив, вважає ухвалу місцевого господарського суду законною та обґрунтованою, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень по справі, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду - скасуванню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16.03.2015 року до господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпарі" до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" Філія АТ "Укрексімбанк" в м.Вінниці про визнання Кредитного договору №7413К10 від 25.12.2013 року недійсним.

Ухвалою від 18.03.2015 року судом порушено провадження у справі № 902/330/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпарі" до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" Філія АТ "Укрексімбанк" в м.Вінниці про визнання Кредитного договору № 7413К10 від 25.12.2013 року недійсним.

07.04.2015 року позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - наказу господарського суду Вінницької області №902/1473/15 від 19.02.2015 року.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, подана заява мотивована тим, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України від 16.03.2015 року ВП № 46878064, відкрито виконавче провадження за наказом господарського суду Вінницької області №902/1473/14 від 19.02.2015 року про стягнення з ТОВ "Альпарі" заборгованості в загальній сумі 47694750,90 грн..

Окрім того, постановою ВПВР ДВС України від 16.03.2015 року ВП №46878064 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ТОВ "Альпарі" та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику.

Також, 17.03.2015 року відділ примусового виконання ДВС України виніс постанову ВП №46877844 про звернення стягнення на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпарі-Кельце-Інвест" згідно іпотечного договору №7412Z1 від 28.02.2012 на будівлі та споруди, що розташовані за адресою: м. Вінниця, проспект Космонавтів, 49, а саме: приміщення літ. "А" загальною площею 2411,4 кв.м. - підвал - пр. № 1: № 1-М 34, № З 8-М 47 - 590,3 кв.м., І поверх - пр. № 2: № 1- № 23, №34-617 кв.м., II поверх - пр. № 3: № 1 - № 38 - 604,4 кв.м., III поверх - пр. № 4: № 1 - № 25 - 599,7 кв.м.; незавершене будівництво: прибудова адмінкорпусу (1 черга) готовністю 70% літ. "А 1", прибудова торгового корпусу з універсамом (2 черга) готовністю 52% літ. "А2", прибудова торгового корпусу (3 черга) готовністю 37% літ. "АЗ"; земельна ділянка загальною площею 0,6120 га, кадастровий номер :02:066:0022 за адресою: м.Вінниця, просп. Космонавтів, 49 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії в м. Вінниці в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №7413К10 від 25.12.2013 в розмірі 41836252,02 грн. заборгованості за кредитом, 4325414,81 грн. відсотків за користування кредитом, 177410,08 грн. комісії за користування кредитом, 1203508,62 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 124782,15 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 5 799,37 грн. пені за несвоєчасну сплату комісії.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Початкову ціну заставного майна на прилюдних торгах має бути визначено за результатами оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Заявник у заяві про вжиття заходів забезпечення позову пояснив необхідність їх вжиття тим, що Державна виконавча служба, реалізуючи покладені на неї функції розпочала підготовчі дії щодо реалізації (продажу) майна іпотекодавців. Разом з тим, розгляд судової справи по суті займає значний проміжок часу, протягом якого іпотечне майно, на яке звернуто стягнення з великою вірогідністю буде продано за прилюдних торгах за ціною, значно нижчою за балансову вартість такого майна. Заставна вартість іпотечного майна складає 81260000 грн., що у два рази перевищує розмір кредиту і збереження цього майна для позивача є пріоритетним, оскільки його відчуження призведе до ліквідації Товариства та майнових поручителів. Відсутність же майна, внаслідок його продажу, унеможливить виконання рішення суду у справі №902/330/15 про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування неможливості виконання судового рішення заявник посилався також і на те, що позовною вимогою в даній справі є визнання недійсним кредитного договору №7413К10 від 25.12.2013 року. У разі визнання його судом недійсним, він вважатиметься таким з моменту його укладення. Наслідком недійсності кредитного договору є передбачений статтею 216 Цивільного кодексу України порядок застосування правових наслідків недійсного правочину - реституція.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, реституція полягає у поверненні кожною зі сторін договору у натурі всього одержаного на виконання цього договору. Тобто, позивач буде зобов'язаний повернути ПАТ "Укрексімбанк" суму коштів, отриману у кредит - 41842000,00 грн.. Разом з тим, враховуючи кошти, фактично сплачені відповідачу у складі відсотків в розмірі 1910666,85 грн. обов'язок позивача полягатиме у сплаті лише 39931333,15 грн..

Водночас, після сплати суми заборгованості за кредитом, обтяження майна, яке було у іпотеці буде знято і позивач з майновими поручителями матимуть змогу розпоряджатись ним.

У разі ж продажу іпотечного майна, застосування реституції буде неможливим в силу відсутності іпотечного майна, яке ПАТ "Укрексімбанк" зобов'язане буде вивести із обтяження та повернути позивачу.

Здійснивши оцінку встановлених обставин, змісту позовних вимог, наведених вище законодавчих приписів у сукупності, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про забезпечення позову з метою запобігання утрудненню чи неможливості виконання судового рішення та забезпечення гарантованого виконання рішення суду і належного захисту прав позивача, виходячи із наявності зв'язку між таким заходом до забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - наказу господарського суду Вінницької області № 902/1473/15 від 19.02.2015 року, і предметом позовної вимоги (визнання кредитного договору №7413К10 від 25.12.2013 року недійсним).

Однак, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду не може погодитися з такими висновками, з огляду на наступне.

Забезпечення позову, за своєю правовою природою, є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів держави, територіальних громад, юридичних або фізичних осіб.

Відповідно до статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до пунктів 1, 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" забезпечення позову визначається як гарантія реального виконання рішення суду та засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

В пунктів 1 названої постанови наголошено на тому, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заява про забезпечення позову є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову. При цьому обов'язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до статті 33 ГПК України, яка передбачає обов'язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, що кореспондує зі способами захисту порушених прав. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Як встановлено колегією суддів, предметом спору у даній справі є визнання недійсним укладеного між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ТОВ "Альпарі" кредитного договору №7413К10 від 25.12.2013 року.

При цьому, незалежно від результатів вирішення господарським судом спору по даній справі, видача наказу та примусове виконання рішення по даній категорії позовних вимог не провадиться, оскільки право позивача захищається шляхом визнання факту, а не передачі майна чи вчинення певних дій.

Таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову по даній справі суперечить змісту ст.66 ГПК України, оскільки заборона, накладена ухвалою від 07.04.2015 року, ніяким чином не може вплинути на виконання рішення суду по даній справі.

З огляду цього, висновок місцевого суду, про те, що невжиття судом заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливлять виконання рішення у справі, є безпідставним.

Перелік заходів до забезпечення позову визначений ст.67 ГПК України і розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до зазначеної норми, до заходів забезпечення позову належать, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, судом першої інстанції не враховано, що зазначений спосіб забезпечення застосовується не інакше як на підставі норм Закону України "Про виконавче провадження".

Забезпечивши позов шляхом зупинення виконавчого провадження, яке здійснював орган державної виконавчої служби, господарський суд вийшов за межі власних повноважень, оскільки в силу частини першої ст.67 ГПК України господарський суд вправі зупинити виключно стягнення, яке здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого документа.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до безпідставного стягнення грошових коштів та незаконного звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу банку, що може утруднити виконання судового рішення, прийнятого у даній справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки позивачем не були документально підтверджені обставини щодо доцільності вжиття таких заходів до забезпечення позову, а вжиті заходи забезпечення позову не пов'язані з предметом спору, не визначено, як саме зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - наказу господарського суду Вінницької області №902/1473/15 від 19.02.2015 року може забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Позичальником при поданні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову не було документально підтверджено обставин щодо вчинення дій з реалізації предмета іпотеки, а місцевим господарським судом не враховано те, що зупинення стягнення на підставі наказу господарського суду Вінницької області №902/1473/15 від 19.02.2015 року фактично унеможливлює здійснення виконавчих дій для виконання рішення, яке набрало законної сили та було переглянуто як апеляційною так і касаційною інстанціями.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу також на той факт, що суд першої інстанції зазначив, що в разі задоволення заяви про забезпечення позову буде надана можливість відновлення статусу позивача як власника спірного майна, однак власником майна про яке зазначає заявник є ТОВ "Альпарі-Кельце-Інвест" а не позивач у справі. Крім того, нерухоме майно, яке належить ТОВ "Альпарі-Кельце-Інвест" було передано в іпотеку згідно іпотечного договору №7412Z1 від 28.02.2012 року для забезпечення зобов'язань за Генеральною угодою №7407N4 від 27.08.2007 року, яка судом була визнана такою, що відповідає вимогам закону та не порушує права будь-якої з її учасників-підписантів, зокрема і ТОВ "Альпарі", за результатами розгляду позову ТОВ "Альпарі" до АТ "Укрексімбанк" про визнання її недійсною (справа №902/435/14), а не кредитного договору, який є предметом спору у даній справі.

Враховуючи те, що позивачем документально не підтверджені обставини, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, невідповідність вжитих заходів позовним вимогам, на забезпечення яких вони вживаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів до забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - наказу господарського суду Вінницької області №902/1473/15 від 19.02.2015 року.

Відповідно до статті 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального права чи процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103 - 105 ,106 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" задоволити, ухвалу господарського суду Вінницької області від 07.04.15 року у справі №902/330/15 скасувати.

У задоволенні заяви ТОВ "Альпарі" від 06.04.2015 року про забезпечення позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпарі" (21027, м.Вінниця, вул.Космонавтів, 49, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" Філія АТ "Укрексімбанк" в м.Вінниці (м.Вінниця, вул.Козицького, 51, корп.1, , МФО 302429) 609 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Матеріали оскарження ухвали у справі № 902/330/15 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.