ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2015 р. справа № 911/1067/15

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця» Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Транс-Інвест», Київська обл., м. Вишневе

про стягнення 50 400,00 гривень

за участю представників:

від позивача: Хлабистін Д.М. (довіреність №26 від 01.01.2015)

від відповідача: Дашковський А.М. (довіреність б/н від 02.01.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.03.2015 Державне підприємство «Придніпровська залізниця» (далі-ДП «Придніпровська залізниця»/позивача) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Транс-Інвест» (далі-ТОВ «Укр-Транс-Інвест»/відповідач) про стягнення 50 400,00 грн штрафу.

Відповідач позов визнав частково та просив суд зменшити суму заявленого до стягнення штрафу в порядку п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.03.2015 порушено провадження у справі №911/1067/15 та призначено справу до розгляду на 31.03.2015.

31.03.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду даної справи. Зазначене клопотання судом задоволено.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.03.2015 розгляд даної справи було відкладено на 27.04.2015.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

20.05.2011 між ДП «Придніпровська залізниця» (далі-залізниця) та ПАТ «Керамет» (далі-вантажовласник) було укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №ПР.ДН-1-11 317/НЮп, предметом якого є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

У вересні 2014 року ТОВ «Укр-Транс-Інвест», як вантажовідправник, на підставі залізничної накладної №34711424 (номер вагона 66243379), відправило вантаж зі станції Бердичів Південно-Західної залізниці на станцію Правда Придніпровської залізниці. Вантажоодержувачем зазначеної залізничної накладної (графа №4) зазначено ПАТ «Керамет» за адресою: 83003, м. Донецьк, вул. Калужська, 13 А.

19.09.2014 на станції призначення Правда Придніпровської залізниці було виявлено неправильність зазначеної адреси вантажоодержувача, про що складено акт загальної форми №679, а також направлено на станцію відправлення телеграму №НР-46 про невірно зазначені реквізити вантажоодержувача у накладній №34711424.

20.09.2014 на підставі відповіді-телеграми №НР743 на станції призначення Правда Придніпровської залізниці було здійснено виправлення адреси вантажоодержувача з вулиці Калужської, 13 А на вулицю Калужську, 16 А та завершено процес перевезення вантажу.

Посилаючись на те, що у відповідності до ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності відомостей, зазначених ними у накладних, позивач просить суд стягнути з відповідача, як вантажовідправника, 50 400,00 грн штрафу у розмірі п'ятикратної провізної плати за неправильно зазначену у накладній №34711424 адресу вантажоодержувача, з підстав ст.ст. 122, 118 Статуту залізниць України.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної відповідно до ст. 909 ЦК України.

Як передбачено статтею 6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Як визначено в п. п. 2.1, 4.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерством транспорту України від 21.11.2000 №644, відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил.

Відповідно до додатку 3 Правил графа накладної №4 «Одержувач» заповнюється у порядку, передбаченому для графи №1 «Відправник».

При цьому у графі № 1 «Відправник» зазначаються відомості щодо відправника: найменування (прізвище, ім'я та по батькові), код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), поштова адреса (назва міста або населеного пункту, району, вулиці та номер будинку, замість повної адреси може бути вказано номер абонентської поштової скриньки). За можливості вказуються номер телефону, факсу, адреса електронної пошти.

За змістом ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

З огляду наведеного, при заповненні накладної на перевезення вантажу відповідальність за точність та повноту відомостей, зазначених у відповідній накладній покладається на вантажовідправника.

Водночас, в порушення наведених нормативних приписів, відповідачем при заповненні залізничної накладної №34711424 було допущено помилку у адресі вантажоодержувача, що підтверджується актом загальної форми №679 та визнається відповідачем у повному обсязі, що, як наслідок, свідчить про підставність вимоги позивача, як перевізника, про стягнення з першого штрафу за неналежне виконання своїх зобов'язань.

Згідно з п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача, з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Наведене кореспондується з положеннями ст. 122 Статуту залізниць України.

Положеннями ст. 118 Статуту залізниць України визначено, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

У відповідності до накладної №34711424, розмір провізної плати за нею становить 10 080,00 грн.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також те, що розмір заявленого до стягнення штрафу відповідає вищезазначеним нормам, а також є арифметично вірним, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 50 400,00 грн штрафу за неправильно зазначену у залізничній накладній адресу вантажоодержувача, з підстав ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та неспростована у встановленому порядку відповідачем.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 12.02.2015 у справі №912/2090/14.

При винесенні даного рішення судом також були враховані роз'яснення президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» № 04-5/601 від 29.05.2002 (зі змінами та до сповненнями), відповідно до п. 6.2 яких у застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Що ж до клопотання відповідача про зменшення суми заявленого до стягнення штрафу в порядку п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем останнього, а також у зв'язку з відсутністю негативних наслідків для позивача від неправильного зазначення першим адреси вантажоодержувача слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України унормовано, що у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 статті 83 ГПК України передбачено право суду у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У відповідності до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Статтями 33, 34 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Водночас, оскільки в порушення наведених законодавчих положень, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів існування виняткових обставин в розумінні ст. 83 ГПК України, за наявності яких можливе зменшення розміру неустойки, доказів існування дебіторської заборгованості та звернення з даного приводу до суду, як і не надано доказів вжиття ним заходів до негайного добровільного усунення ним порушення та його наслідків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу у розумінні ст. 83 ГПК України, у зв'язку з чим зазначене клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 07.10.2017 у справі №924/14/14.

Крім того, разом з позовними вимогами позивач просив суд стягнути з відповідача, зокрема, 1 489,42 грн, витрат пов'язаних з забезпеченням прибуття представника позивача у судове засіданні 31.03.2015 у даній справі, явка якого судом була визнано обов'язковою, в тому числі: 689,42 грн вартість проїздних документів залізничним транспортом та 800,00 грн вартість проживання представника позивача у м. Києві.

В обґрунтування понесених витрат, суду надано копії:

- посвідчення про відрядження Квача В.В. до м. Києва для розгляду справ з 27.03.2015 по 02.04.2015,

- проїздних документів Квача В.В. ЛД №486279 вартістю 252,72 грн, ЛД №486272 на суму 436,70 грн,

- товарного чеку №213 від 31.03.2015 про оплату послуг оренди житла Квачем В.В. у м. Києві з 31.03.2015 по 02.04.2015 на суму 800,00 грн.

Частиною 1 ст. 44 ГПК та ч. 5 ст. 49 України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

У відповідності до п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема, витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Враховуючи наведені нормативні приписи, а також обґрунтованість посилань позивача на понесення останнім витрат, пов'язаних з розглядом справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 1 489,42 грн витрат позивача, пов'язаних з забезпеченням прибуття представника останнього у судове засідання у даній справі, в порядку ст. 49 ГПК України.

Вимога ж позивача про покладення на відповідача витрат на оплату відрядження представника позивача (добові) у розмірі 974,40 грн задоволенню не підлягає з огляду на доказову непідтвердженість понесених позивачем витрат у зазначеному розмірі у розумінні ст. 34 ГПК України, а саме доказів виплати позивачем Квачу В.В. 974,40 грн добових.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ч. 5 ст. 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Транс-Інвест» (08133, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Балукова, 1, ідентифікаційний код 37756769) на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (49600, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, просп. К.Маркса, 108, ідентифікаційний код 01073828) 50 400 (п'ятдесят тисяч чотириста) грн 00 коп. штрафу, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн 00 коп. судового збору та 1 489 (одну тисячу чотириста вісімдесят дев'ять) грн 42 коп. витрат, пов'язаних з розглядом справи.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 07.05.2015.

Суддя В.А. Ярема