ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р. Справа № 911/1056/15

Розглянувши матеріали справи за позовом 1 Спеціального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій;

до Публічного акціонерного товариства «Яготинське хлібоприймальне підприємство»;

про стягнення 12 970,82 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: Кондратенко О.В. (довіреність № 630 від 23.02.2015 р.);

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом 1 Спеціального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій до Публічного акціонерного товариства «Яготинське хлібоприймальне підприємство» про стягнення 12 970,82 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.03.2015 року порушено провадження у справі № 911/1056/15 та призначено до розгляду на 07.04.2015 року.

31.03.2015 року до Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання № 250-10 від 26.03.2015 року про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, яке відбулось 07.04.2015 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 17.03.2015 року не виконав. Розгляд справи відкладався до 21.04.2015 року.

В судовому засіданні 21.04.2015 року розгляд справи відкладався до 12.05.2015 року у зв'язку з повторним нез'явленням вдповідача.

В судовому засіданні 12.05.2015 року позивач повідомив, що відповідачем після порушення провадження у справі 20.03.2015 року було сплачено 3542 грн. та 10.04.2015 року було сплачено 5667,20 грн., всього 9209,20 грн. Таким чином, на момент розгляду спору несплаченими залишолись 708,40 грн. основного боргу.

В судове засідання 12.05.2015 року відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, повторно не з'явився, відзив на позов не надав.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами докази та пояснення, суд

Встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 14.04.2010 року між 1 Спеціальним регіональним центром швидкого реагування Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту МНС України, правонаступником якого є 1 Спеціальний центр швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій (позивач) та Відкритим акціонерним товариством «Яготинське XПП», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Яготинське хлібоприймальне підприємство» (відповідач) був укладений Договірна постійне та обов'язкове обслуговування № 77 (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивач зобов'язується здійснювати аварійно-рятувальне обслуговування «Об'єкта» відповідача, з метою своєчасного реагування та виконання аварійно-рятувальних робіт при виникненні на об'єкті надзвичайної ситуації та ліквідації наслідків.

Перелік обов'язків Центру визначений розділом 2. Договору. В основному обов'язки позивача полягають у забезпеченні функціонуванні структурних підрозділів Центру у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення (п. 2.1.2. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору вартість функціонування структурних підрозділів Центру погоджена сторонами та зазначена в Калькуляції (розрахунку), яка є невід'ємною частиною Договору.

Згідно калькуляції (додаток № 1 до Договору) вартість функціонування структурних підрозділів Центру становить 708,40 грн. (з ПДВ) на місяць.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що плата за обслуговування здійснюється «Об'єктом» щомісячно до 10 числа наступного місяця за попередній місяць, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок «Аварійно - рятувальної служби».

З огляду на п. 7.2. Договору, оскільки суду не надано доказів ініціювання розірвання Договору за 1 місяць до його закінчення, такий Договір автоматично пролонгував ся на наступний термін.

Акти виконаних робіт надсилались відповідачу у відповідних місяцях, що підтверджується реєстрами поштових відправлень.

Про існування господарських відносин між сторонами за Договором свідчить той факт, що відповідач в період після укладення Договору з квітня 2010 року по травень 2013 року (включно) сплачував за надані Центром послуги по обслуговуванню «Об'єкта» в повному обсязі.

Однак, відповідач своєчасно та в повному обсязі надані послуги не оплачував, у зв'язку з чим, за ним утворилась заборгованість ,зокрема, за рахунками за червень, липень, жовтень, листопад та грудень 2013 року та за січень - травень, жовтень-грудень 2014 року на загальну суму 9917,60 грн. Відповідні обставини відповідачем не заперечені та не спростовані.

За наведені в позові періоди прострочення термінів оплати наданих послуг позивач просить стягнути 794,80 грн. пені на підставі п. 6.3. Договору, 2001,16 грн. інфляційних та 257,26 грн. 3% річних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Також, позивач зазначив, що неодноразово звертався до відповідача з вимогами погасити заборгованість за надані послуги.

В ході розгляду спору позивач повідомив суду та надав докази сплати відповідачем після порушення провадження у справі 20.03.2015 року - 3542 грн. та 10.04.2015 року - 5667,20 грн., всього 9209,20 грн. Таким чином, на момент розгляду спору несплаченими залишились 708,40 грн. основного боргу. Оскільки часткова сплата відбулась після подання позову, така сплата не впливає на доданий до позову розрахунок штрафних санкцій.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є договором про надання послуг, за яким, згідно ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 6.3 Договору передбачено стягнення пені у розмірі подвійної ставки НБУ від суми нарахування місячного платежу за кожен день прострочення відповідно до вимог чинного законодавства.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Таким чином, пеня нарахована на фактичні суми заборгованості за періоди, в яких існувала відповідна заборгованість, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ з врахуванням Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Від так вимога пені обґрунтована, правомірна і підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, нарахування 3% річних та інфляційних проведено виходячи із фактичної суми заборгованості, що існувала на відповідну дату, таким чином, вимоги позивача про стягнення 3% річних інфляційних підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 708,40 грн. основного боргу, 794,80 грн. пені, 2001,16 грн. інфляційних та 257,26 грн. 3% річних.

Оскільки відповідач сплатив частину суми боргу після подачі позовної заяви, на день розгляду справи відсутній предмет спору в частині стягнення основного боргу в сумі 9209,20 грн., тому відповідно до п. 11 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі у відповідній частині.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, який сплатив суму основного боргу після звернення позивача до суду, відшкодування судових витрат покладається на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, п. 11 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Яготинське хлібоприймальне підприємство» (07700, Київська обл., м. Яготин, вул. Привокзальна, 21, код 00954509) на користь 1 Спеціального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій (04114, м. Київ, вул. Вишгородська, 150, код 33945453) 708,40 (сімсот вісім) грн. основного боргу, 794,80 (сімсот дев'яносто чотири) грн. пені, 2001,16 (дві тисячі шістнадцять) грн. інфляційних, 257,26 (двісті п'ятдесят сім) грн. 3% річних та 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В частині стягнення 9209,20 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено:18.05.2015 р.

Суддя Т.П. Карпечкін