ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р. Справа № 911/473/15

Господарський суд Київської області у складі судді Саванчук С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМ-ГРУПП",

65101, Одеська обл., м. Одеса, Київський р-н, вул. Космонавта Комарова, 10, оф. 208

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-1",

09000, Київська обл., Сквирський р-н, м. Сквира, вул. Леніна, буд. 19, кв. 13

про стягнення 92 170,89 грн.

за участю представників:

позивача - Клименко С.А. (довіреність від 31.12.2014, б/н);

відповідача - Гадяцька Г.О. (довіреність від 08.01.2015 № 1/15).

Обставини справи:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМ-ГРУПП" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-1" (далі - відповідач) про стягнення 92 437, 20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки від 03.09.2012 № 960.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.02.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 10.03.2015.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 5082/15 від 05.03.2015) позивачем подано до матеріалів справи документи на виконання вимог ухвали суду від 11.02.2015 та уточнення до позовної заяви.

За наслідками розгляду вказаних уточнень, з урахуванням їх змісту і змісту позовної заяви, суд оцінює їх як заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до частин 4, 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням того, що заяву підписано уповноваженою на це особою, зменшення розміру позовних вимог не суперечить чинному законодавству та не порушує нічиїх прав і охоронюваних законом інтересів, зменшення розміру позовних вимог прийнято господарським судом.

У зв'язку з прийняттям зменшення розміру позовних вимог господарським судом, у справі має місце нова ціна позову, відповідно до розміру якої буде вирішуватися спір - 92 170,89 грн. боргу.

Підстави для припинення провадження у справі, у частині зменшення позовних вимог, у господарського суду відсутні, з урахуванням абзацу 2 пункту 7. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення".

У судове засідання 10.03.2015 представники сторін не з'явились, розгляд справи відкладено на 31.03.2015.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 6714/15 від 24.03.2015) позивачем подано додаткові документи.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 7192/15 від 31.03.2015) відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 7266/15 від 31.03.2015) позивачем подано додаткові документи.

У судове засідання 31.03.2015 представник позивача з'явився, представник відповідача не з'явився, розгляд справи відкладено на 14.04.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.03.2015 продовжено строк розгляду спору.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 8126/15 від 09.04.2015) позивачем подано додаткові документи.

У судовому засіданні 14.04.2015 представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, представник відповідача заперечив позов у повному обсязі.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 14.04.2015 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМ-ГРУПП" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Край-2" (далі - покупець) укладено договір поставки від 03.09.2012 № 960 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник постачає і передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує товари згідно з замовленням покупця (Додаток №1 «Бланк замовлення») та товаросупровідною документацією, які складають невід'ємну частину цього Договору, на умовах Договору (пункт 1.1. Договору).

Відповідно до пункту 2.1. Договору, постачальник повинен поставляти товари вчасно, до відповідного філії, магазину покупця, який вказаний у замовленні, у відповідній кількості та належної якості, а також у відповідності до усіх інших вимог згідно з замовленням, Договором та законодавством.

Право власності і ризик випадкової загибелі або пошкодження товарів переходить від постачальника до покупця з моменту, коли товари поставлено покупцеві вивантаженим на приймальну платформу магазину, і сторони підписали накладну, що засвідчує те, що товари були отримані покупцем (пункт 2.7. Договору).

Згідно з пунктом 3.3. Договору, покупець здійснює вчасний розрахунок за товари. Оплата виконується шляхом банківського переказу на рахунок постачальника, зазначений у статті 9 Договору, протягом терміну платежу, зазначеного у пункті 1.1. Додатку № 3 «Спеціальні умови», за умови, що сума платежу не менше 50,00 грн. та, що постачальник надасть належним чином оформлені рахунки та накладні (у формі відповідно до інструкцій покупця) на адресу покупця.

Договір укладений строком до 31.12.2009, строк дії Договору автоматично продовжується на додаткові однорічні терміни, у випадку, якщо не менше, ніж за 30 днів до закінчення його строку дії, будь-яка сторона не повідомить іншу сторону у письмовій формі про свій намір припинити його дію (пункт 8.1. Договору).

У матеріалах справи відсутні докази припинення дії Договору, відтак, суд дійшов висновку про дію Договору протягом спірних правовідносин.

Сторонами погоджено Додаток № 3 до Договору «Спеціальні умови», згідно з пунктом 1.1. якого, покупець оплачує реалізовані товари за період - один календарний тиждень, у магазинах покупця, протягом 14 банківських днів з дня закінчення календарного тижня, за умови, що постачальник надасть належним чином оформлені рахунки та накладні (у формі відповідно до інструкції покупця) на адресу покупця, яка вказана в статті 9 Договору, протягом не більше, ніж 7 днів з дня поставки. Якщо у постачальника є борги по документам, покупець має право затримати розрахунок на відповідний час затримки наданих документів.

Згодом, між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМ-ГРУПП", Товариством з обмеженою відповідальністю "Край-2" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Край-1" укладено додаткову угоду про зміну сторони у зобов'язанні від 20.08.2014 б/н, відповідно до якої, сторони дійшли згоди про заміну сторони покупця з Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-2" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Край-1" у зобов'язаннях за Договором з дати підписання цієї додаткової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на виконання умов Договору, поставив відповідачу товар, всього на суму 442 028,99 грн., що підтверджується наданими у матеріали справи видатковими накладними (Т.1, а.с. №№ 25-89, Т.2, а.с. №№ 114-155, 254-260), що підписані у двосторонньому порядку уповноваженими представниками сторін, а відповідач вказаний товар отримав.

Підписи уповноважених представників сторін на видаткових накладних скріплені відбитками печаток обох сторін, що оцінюється судом як підтвердження юридичною особою - відповідачем, фактів вчинення господарських операцій з поставки товару. До матеріалів справи долучені копії зазначених накладних.

Крім того, на підтвердження позовних вимог, позивачем надано у матеріали справи копії податкових накладних на поставку товару, що складені на господарські операції з поставки товару за спірними видатковими накладними.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.4., 201.6., 201.7. статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Зважаючи не викладене, судом оцінюються податкові накладні, що складені позивачем, як докази того, що позивачем відображені господарські операції за спірними видатковими накладними, у своїх податкових зобов'язаннях.

Також, до матеріалів справи позивачем надано копію акту звірки взаємних розрахунків сторін станом на 17.10.2014, який підписано представниками сторін та скріплено відбитками їх печаток, в якому сторони дійшли згоди про наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 94 170,89 грн.

На підтвердження наявності заборгованості, до матеріалів справи надано довідки з банківських установ: Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк промислово-інвестиційний банк» від 03.03.2015 № 116-00-20-2-22/54, від 14.01.2015 № 116-00-20-2-22/11 та Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» від 20.01.2015 № Р2-В4/58-16, в яких відкрито поточні рахунки постачальника, що засвідчені підписами уповноважених осіб банків та скріплені відбитками їх печаток, за весь період спірних правовідносин з відповідачем, відповідно до яких судом встановлено здійснення відповідачем часткових оплат за Договором у розмірі 252 200,00 грн.

Також, між позивачем та відповідачем відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 97 658,10 грн., що підтверджується угодами про зарахування зустрічних однорідних вимог, копії яких додано до матеріалів справи (Т.2, а.с. №№ 156-171).

Оскільки відповідач зобов'язання за Договором, у частині оплати вартості товару, що поставлений позивачем, виконав частково, станом на дату подання позову до суду, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за Договором у розмірі 92 170,89 грн. - різниця між вартістю поставленого товару та розміром часткової оплати.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір, що укладено між сторонами, за правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З наявних у матеріалах справи письмових доказів, з огляду на те, що вони підписані уповноваженими на те особами, вбачається наявність у відповідача грошового зобов'язання перед позивачем, строк виконання якого настав і яке відповідачем не виконане.

З огляду на зазначене, за результатами оцінки доказів, що наявні у матеріалах справи та встановлення всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 92 170,89 грн. є доведеною, обґрунтованою, відповідачем не спростованою, а, відтак, підлягає задоволенню.

Під час розгляду справи, відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі № 911/473/15, у зв'язку з неможливістю її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи № 916/1116/15-г про визнання спірного Договору недійсним.

За результатами розгляду даного клопотання, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на таке.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі, отже, зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому, пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Під неможливістю розгляду даної справи, слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Вирішуючи питання про зупинення або про відмову у зупиненні провадження у справі, суд має враховувати обставини конкретної справи.

Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі, господарський суд, у кожному випадку, повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, що розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також, чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Суд, вирішуючи питання про стягнення заборгованості за Договором, що укладений між сторонами у справі, встановив відповідні обставини його укладення, зокрема, підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення відбитками їх печаток, досягнення згоди з усіх істотних умов договору поставки, тобто, встановив, чи є такий договір укладеним, також судом встановлено, що Договір був чинний протягом спірних у даній справі правовідносин сторін.

З огляду на зазначене, підстави для зупинення провадження у справі відсутні.

Окрім того, у судовому засіданні 14.04.2015, відповідач заперечив проти задоволення позову, у зв'язку з ненаданням позивачем рахунків на оплату товару.

Згідно з частинами 1, 2 статті 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

З огляду на такі твердження відповідача, судом враховано, що рахунок-фактура - це документ, що лише містить платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку оплатити поставлені товари.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі № 37/405.

Відповідно до частини 1 статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України, суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Крім того, відповідач заперечує позов тим, що, за умовами Договору, покупець оплачує реалізовані товари, а жодних доказів реалізації товару позивачем не надано.

З урахуванням цих тверджень відповідача, судом враховано наступне.

Абзацом 2 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено можливість визначити строк виконання зобов'язання шляхом визначення вказівки на подію, яка неминуче має настати. Разом із тим, реалізація товару, що придбаний відповідачем, кінцевому споживачу, не є подією, що неминуче має настати.

Крім того, сторонами у Договорі не встановлено обов'язку саме позивача звертатися до відповідача з вимогою про отримання інформації про кількість реалізованого товару.

Матеріали справи не містять доказів передання відповідачем звітів щодо реалізованого товару позивачу, відповідачем ніякими доказами не доведено наявність залишку товару, що поставлений позивачем за спірними видатковими накладними, а, відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування при розгляді судом господарського спору, покладено на сторони, зокрема, відповідач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, поданими суду доказами. Відтак, зазначені відповідачем обставини не можуть бути підставою для несплати вартості поставленого товару.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних відносин сторін положення частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, тобто, строк виконання відповідачем грошового зобов'язання є таким, що настав.

Товар відповідачем прийнято, що підтверджується підписами уповноваженої особи відповідача та відбитками його печатки на вищевказаних видаткових накладних.

Матеріали справи не містять доказів заперечень відповідача при отриманні товару щодо неналежності виконання позивачем зобов'язань з поставки товару за Договором.

Підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідають вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факти здійснення господарських операцій і встановлення відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

З огляду на зазначене, за результатами оцінки доказів, що наявні у матеріалах справи та встановлення всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 92 170,89 грн. є доведеною, обґрунтованою, відповідачем не спростованою, а, відтак, підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ціни позову у розмірі 92 170,89 грн., що визначена у заяві про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята господарським судом, розмір судового збору складає 1 843,42 грн., оскільки згідно з Законом України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі, що виражається у відсотковому співвідношенні до ціни позову та не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати.

З наявного у матеріалах справи оригіналу платіжного доручення від 25.12.2014 № 1514 вбачається, що судовий збір сплачено позивачем у розмірі 1850,42 грн., тобто, більшому, ніж передбачено законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог, пропорційно заявленим позовним вимогам.

Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів, у тому числі, й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається, зокрема, в резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті.

Вказану правову позицію викладено у підпункті 5.2. пункту 5. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7.

З огляду на зазначене, судовий збір, що сплачений позивачем при поданні позову згідно з платіжним дорученням від 25.12.2014 № 1514 підлягає частковому поверненню позивачу з державного бюджету у розмірі 7,00 грн.

Відшкодування решти судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 1 843,42 грн., відповідно до частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-1" (09000, Київська обл., Сквирський р-н, м. Сквира, вул. Леніна, буд. 19, кв. 13, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМ-ГРУПП" (65101, Одеська обл., м. Одеса, Київський р-н, вул. Космонавта Комарова, 10, оф. 208, ідентифікаційний ) 92 170 (дев'яносто дві тисячі сто сімдесят) грн. 89 коп. основної заборгованості та 1 843 (одна тисяча вісімсот сорок три) грн. 42 коп. судового збору.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМ-ГРУПП" (65101, Одеська обл., м. Одеса, Київський р-н, вул. Космонавта Комарова, 10, оф. 208, ідентифікаційний ) з Державного бюджету України 7 (сім) грн. 00 коп. судового збору, що зайво сплачений згідно з платіжним дорученням від 25.12.2014 № 1514.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 20.04.2015.

Суддя С.О. Саванчук