РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015Справа №910/4236/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства Компанія "Ельба"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірідіс Патріа"
про стягнення 157 427,06 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Зайцева О.В. (дов б/н від 11.03.2015 року)
від відповідача не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 23 квітня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство Компанія "Ельба" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірідіс Патріа" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 157 427,06 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2015 року порушено провадження у справі № 910/4236/15-г, слухання справи призначено на 09.04.2015 року.

Представники сторін в судове засідання 09.04.2015 року не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 09.04.2015 року розгляд справи було відкладено на 23.04.2015 року.

У судовому засіданні 02.04.2015 року представник позивача надав документи на вимогу ухвали суду від 09.04.2015 року та усні пояснення по справі, в яких підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 23.04.2015 року повторно не з'явився, вимоги ухвали суду у справі № 910/4236/15-г не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 3-Г, на яку було відправлено ухвали суду вказана в позові та підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що відповідно до пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

28.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством Компанія "Ельба" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вірідіс Патріа" (покупець) було укладено договір поставки № 28/10-2013, (надалі по тексту - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується поставляти товари по цінах і в асортименті, вказаними в специфікації (Додаток № 1), разом з товаросупровідною документацією відповідно до поданих покупцем та підтверджених постачальником замовлень, а покупець зобов'язується приймати такі товари та оплачувати.

Згідно з пунктом 2.1. Договору ціни на товари, що поставляються, вказуються в Специфікації і товарних накладних , які з моменту їх підписання, є невід'ємною частиною Договору. Ціни вказуються в національній валюті.

Відповідно до пункту 4.1. Договору постачальник здійснює поставку товару до місця призначення, вказаного в замовленні, тобто постачальник зобов'язується прийняти від покупця замовлення на поставку товару, і здійснити її своїми засобами і за свій рахунок на адресу і строк вказані в такому замовленні.

Пунктом 4.2. Договору сторони погодили, що право власності, ризик випадкової загибелі і випадкового пошкодження товару переходить до покупця у момент підписання сторонами товаророзпорядчих документів або складання акту приймання - передачі товару, що засвідчує момент прийняття товарів покупцем в місці поставки.

Підставою для здійснення покупцем оплати поставленого товару, є повне виконання постачальником своїх зобов'язань за Договором . Покупець оплачує поставлений товар через 21 календарний день з моменту реалізації товару (пункт 6.1. Договору).

На виконання умов Договору позивач поставив на користь відповідача товар на загальну суму 218 217,42 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними:

- № 1774 від 13.11.2013 року на суму 67 200,00 грн.;

- № 1757 від 13.11.2013 року на суму 67 017,42 грн.;

- № 2139 від 13.11.22013 року на суму 84 000,00 грн.

Згідно накладної на повернення постачальнику № 5 від 26.05.2014 року, відповідач повернув, а позивач прийняв товар на суму 44 790,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов Договору, свої зобов'язання щодо оплати вартості товару виконав лише частково, внаслідок чого, у відповідача утворилась заборгованість перед Публічним акціонерним товариством Компанія "Ельба" у розмірі 157 427,06 грн.

Зважаючи на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 157 427,06 грн. заборгованості договором поставки № 28/10-2013 від 28.10.2013 року.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою договір № 28/10-2013 від 28.10.2013 року є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки нафтопродуктів виконав належним чином, зауважень щодо поставки продукції від відповідача не надходило, що підтверджується видатковою накладною № 1774 від 13.11.2013 року на суму 67 200,00 грн.; № 1757 від 13.11.2013 року на суму 67 017,42 грн. та № 2139 від 13.11.22013 року на суму 84 000,00 грн. (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Водночас, товар на суму 44 790,36 грн. був повернутий відповідачем на користь позивача за згодою сторін, про що свідчить накладна на повернення постачальнику № 5 від 26.05.2014 року, яка підписана уповноваженими особами та скріплена печатками сторін (належним чином засвідчена копія містяться в матеріалах справи).

Спір у даній справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати за поставлений позивачем товар згідно Договору, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірідіс Патріа" виникла заборгованість перед Публічним акціонерним товариством Компанія "Ельба" у розмірі 157 427,06 грн., яка станом на день розгляду даної справи є непогашеною.

Доказів протилежного суду не надано.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи до уваги те, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 157 427,06 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем, в порядку статей 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростований, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Компанія "Ельба" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірідіс Патріа" 157 427,06 грн. заборгованості за договором поставки № 28/10-2013 від 28.10.2013 року підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги вищевикладене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Компанія "Ельба" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в розмірі, визначеному чинним законодавством.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірідіс Патріа" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 3-Г, ) на користь Публічного акціонерного товариства Компанія "Ельба" (08600, м. Київ, Київська обл., м. Васильків, вул. Володимирська, буд 22, ) 157 427 (сто п'ятдесят сім тисяч чотириста двадцять сім) грн. 06 коп. заборгованості, 3 148 (три тисячі сто сорок вісім) грн. 54 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.04.2015 року

Суддя С.В. Стасюк