РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2015Справа №910/4137/15-г

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рітейл-Страхування»

до 1) Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»

2) Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора «Покровська»

про відшкодування шкоди у розмірі 11 373, 05 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Самойленко П.М.;

від відповідача-1: Стукалова Г.В.;

від відповідача-2: Іванова Т.Ю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Рітейл-Страхування» (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі-відповідач 1) та Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора «Покровська» (далі-відповідач 2) про стягнення з відповідачів страхового відшкодування за завдані збитки у розмірі 11 373, 05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 1582.01.12 від 04.10.2012 р., внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.02.2015 р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.03.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

16.03.2015 р. через загальний відділ діловодства суду представник відповідача-1 подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки надані позивачем копії платіжного доручення № 420 від 21.03.2013 р. та страхового акту № 921-1 від 22.03.2013 р. не є належними доказами у даній справі, при цьому, до матеріалів справи не додано протоколу огляду місця події для достовірного визначення внаслідок чого було пошкоджено автомобіль.

У судовому засіданні 16.03.2015 р. оголошувалась перерва до 09.04.2015 р.

У судовому засіданні 09.04.2015 р. представник відповідача-1 надав письмові заперечення, в яких зазначає, що позивачем не надано належного доказу виконання виплати страхового відшкодування.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.04.2015 р. продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 07.05.2015 р. за участю представників сторін.

06.05.2015 р. через загальний відділ діловодства суду представник відповідача-1 подав письмові пояснення, в яких зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 7 страхового акту № 921-1 від 22.03.2013 р., який надано позивачем у якості доказу виконання зобов'язань, страхувальником не виконано дії, щодо надання згоди відносно страхової суми та відмови від претензії, які повинні засвідчуватись особистим підписом, отже надані позивачем копії платіжного доручення № 420 від 21.03.2013 р. та страхового акту № 921-1 від 22.03.2013 р. не можуть слугувати доказами для обґрунтування позовних вимог.

07.05.2015 р. представник відповідача-2 через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки з наданих до позову додатків, а саме платіжного доручення № 420 від 21.03.2013 р. у графі «призначення платежу» вказано автомобіль «Skoda Oсtavia», державний номер СЕ 5054 АН, в той час як застрахований та пошкоджений автомобіль «Land Rover», державний номер АА 1404 МК.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники відповідачів-1,2 у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 07.05.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.10.2012 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Рітейл-Страхування» та Савенком Андрієм Михайловичем укладено договір добровільного страхування наземного страхування № 1582.01.12 відповідно до якого, було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - «Land Rover», державний номер АА 1404 МК.

Строк дії договору з 04.10.2012 р. по 04.10.2013 р.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

У відповідності зі ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві про закриття кримінального провадження від 16.02.2013 р., встановлено, що 06.02.2013 р. приблизно о 04:00 в м. Києві по вул. Пимоненка, 5, невідома особа пошкодила автомобіль марки «Land Rover», державний номер АА 1404 МК, який належить Савенку А.М., а саме розбила лобове скло, після чого зникла у невідомому напрямку.

16.02.2013 р. кримінальне провадження № 0002138 від 07.02.2013 р. закрито у зв'язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому, 06.02.2013 р. Савенко А.М. звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рітейл-Страхування» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Так, положеннями ст. 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

У відповідності до акту огляду транспортного засобу від 06.02.2013 р. та від 22.02.2013 р. внаслідок зазначеної вище події автомобілю «Land Rover», державний номер АА 1404 МК, було завдано технічні пошкодження.

Згідно з рахунком на оплату № 23 від 07.02.2013 р. загальний розмір завданих збитків, склав 11 373, 05 грн.

22.03.2013 р. позивачем було складено страховий акт № 921-1, згідно якого виплата страхового відшкодування складає 11 373, 05 грн.

Як стверджує позивач, відповідно до зазначеного вище рахунку та страхового акту Савенку А.М. було виплачено страхове відшкодування у розмірі 11 373, 05 грн., згідно платіжного доручення № 420 від 21.03.2013 р. Оскільки житловий будинок № 5 на вул. Пимоненка перебуває на балансовому утриманні Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», який в свою чергу уклав договір № 368/6 з Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора «Покровська» на обслуговування, позивач звернувся до відповідача-2 з регресною вимогою по страховому випадку, що відбувся 06.02.2013 р. внаслідок падіння плитки з фасаду будинку по вул. Пимоненка, 5 в результаті якого було пошкоджено «Land Rover», державний номер АА 1404 МК, на яку листом від 06.12.2013 р. № 894 відповідач-1 повідомив, що будинок № 5 по вул. Пимоненка не відноситься до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора «Покровська», а лише обслуговується відповідно до рішення Шевченківської райради від 19.02.2007 р. № 187 «Про вдосконалення системи управління житлово-комунальним господарством Шевченківського району м. Києва». Таким чином, ні договором, ні статутом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора «Покровська» не передбачено фінансування, облік, звіт і проведення ремонтних робіт фасадів будинків, що обслуговуються ЖЕКом.

Також, відповідач-1 у своїх запереченнях на претензію позивача про відшкодування збитків у порядку регресу від 28.11.2014 р. № 798, зазначив, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» не є відповідальною стороною та не вбачає законних підстав для задоволення претензії на відшкодування збитків у порядку регресу.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Рітейл-Страхування» зазначає, що у зв'язку з тим, що останнім було здійснено виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного автомобіля «Land Rover», державний номер АА 1404 МК, позивач відповідно до ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», набув право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду, тобто до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» як балансоутримувача та до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора «Покровська», як обслуговуючого підприємства будинку № 5 по вул. Пимоненка.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об'єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2012 р. між Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Шевченківського району» (далі - балансоутримувач) та Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора «Покровська» (далі - виконавець) укладено договір № 368/6 на утримання житлових будинків, споруд, об'єктів благоустрою і прибудинкових територій, умовами якого передбачено, що за даним договором балансоутримувач передає, а виконавець приймає функції надання послуги з утримання житлових будинків, споруд, об'єктів благоустрою і прибудинкових територій для забезпечення надання житлово-комунальних послуг.

У відповідності до п. 1.1 статуту Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.01.2015 р. № 10, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» перейменоване відповідно до рішення Київської міської ради від 09.10.2014 р. № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» та віднесено до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до п. 1.3. договору, перелік житлових будинків, споруд, оснащених інженерними комунікаціями, об'єктів благоустрою та прибудинкової території, що передається виконавцю на обслуговування викладається в додатку № 1 до даного договору (будинок № 5 по вул. Пимоненка Миколи знаходиться під № 128 у додатку № 1 до договору від 25.12.2012 р. № 368/6).

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76 передбачено, що утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Так, ст. 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з приписами статті 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)шкоди;

3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не довів суду належними засобами доказування причинного-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та заподіянням збитків автомобілю «Land Rover», державний номер АА 1404 МК, зокрема протиправність поведінки відповідачів як заподіювачів збитків та докази вини відповідачів.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що у якості доказу сплати страхового відшкодування власнику автомобіля «Land Rover», державний номер АА 1404 МК, позивачем надано платіжне доручення № 420 від 21.03.2013 р., при цьому, у графі призначення платежу зазначено: страх.відшкод. згідно страх. Акту № 921-1 від 21.03.2013 р. (застрах. Савенко А.М., авто «Skoda Oсtavia», державний номер СЕ 5054 АН).

Отже, надане позивачем платіжне доручення № 420 від 21.03.2013 р., не приймається судом як належний доказ сплати страхового відшкодування по даному страховому випадку, оскільки останнє стосується іншого предмета страхування, а саме автомобіля «Skoda Oсtavia», державний номер СЕ 5054 АН.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 12.05.2015 р.

Суддя Бондарчук В.В.