Господарський суд Чернігівської області
=================================================================================================================================================================
УХВАЛА

від "06" травня 2015 р. по справі № 927/433/15

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Т.Г. Оленич

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №927/433/15

За позовом: першого заступника прокурора м. Чернігова в інтересах держави

В особі позивача: Чернігівської міської ради, вул. Магістратська,7, м. Чернігів, 14000

До відповідачів: 1. комунального підприємства «Паркування та ринок» Чернігівської

міської ради, вул. Мстиславська, 3-а, м. Чернігів, 14000

2. приватного підприємства «Вимпел -плюс»,

вул. Ушинського, 6/509, м. Чернігів, 14000

Про визнання недійсними додаткових угод до договору

за участю представників сторін:

від позивача: Вовка П.І. - начальника юридичного відділу, довіреність №3-28/530 від 05.05.2015

від відповідача-1: Рубана О.О. (довіреність №59 від 21.02.2015)

від відповідача-2: Семешка Р.О. (довіреність №7/2015 від 20.03.2015

та прокурора м. Чернігова Дементьєвої М.М.

Ухвала виноситься після перерв, оголошених в судовому засіданні на підставі ч.3 ст.77 Господарського процесуального кодекс України з 15.04.2015 по 29.04.2015, 3 29.04.2015 по 06.05.2015.

ВСТАНОВИВ:

Першим заступником прокурора м. Чернігова подано позов в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради про визнання недійсними: додаткової угоди №1 від 06.05.2008, п.6.2 додаткової угоди №2 від 18.06.2008 та п.6.2 додаткової угоди №4 від 17.12.2008 в частині внеску комунальним підприємством «Паркування та ринок» Чернігівської міської ради до спільної діяльності виробничої бази по вул. Щорса, 114-а у м. Чернігові, укладених до договору про спільну діяльність від 29.06.2007, сторонами в якому є приватне підприємство «Вимпел-плюс» та комунальне підприємство «Паркування та ринок» Чернігівської міської ради, як таких, що не відповідають вимогам закону.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням внаслідок укладення спірних угод в частині передачі виробничої бази по вул. Щорса, 114-а у м. Чернігові в якості внеску у спільну діяльність прав позивача на здійснення правомочностей власника майна.

Відповідач-1 у відзиві на позов проти позовних вимог повністю заперечує та зазначає, що у зв'язку з укладенням між відповідачами додаткової угоди №10 від 31.12.2014, відповідно до якої п.6.2. договору про спільну діяльність викладено у новій редакції та виключено з переліку внеску у спільну діяльність базу по вул. Щорса, 114-а в м. Чернігові, предмет спору відсутній, внаслідок чого провадження у справі має бути припинено. За твердженням відповідача-1, при укладенні спірних додаткових угод ним не допущено ані порушення Статуту підприємства, ані Закону України «Про місцеве самоврядування», оскільки п.4.5. Статуту містить вичерпний перелік способів розпорядження належним відповідачу-1 майном, на здійснення яких необхідна згода власника. Спільна діяльність за змістом норм чинного законодавства не є юридичною особою, організацією, установою або громадянином, а тому не може бути суб'єктом права власності. Спірна база була передана на баланс спільної діяльності для ведення обліку спільних витрат на її реконструкцію, а не списана з балансу відповідача-1. Така передача не тягне за собою передачу права власності на базу. Сам позивач надає докази того, що база є власністю Чернігівської міської громади і нікому не відчужена.

Відповідач-2 у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує повністю, вважаючи їх необґрунтованими, стверджуючи при цьому, що при передачі майна як внеску у спільну діяльність не відбулося зміни власника, а тому й не порушено право власності. Об'єкт нерухомості, розташований по вул. Щорса, 114-А у м. Чернігові, не передавався на баланс відповідача-2, а лише переданий для ведення спільної діяльності з дотриманням приписів ст.1134 Цивільного кодексу України.

15 квітня 2015 року до початку розгляду справи по суті прокурором подано заяву про зміну предмету позову, в якій він просить п.3 прохальної частини позовної заяви вважати таким: «Визнати недійсними додаткові угоди №1 від 06.05.2008 до договору про спільну діяльність від 29.08.2007, укладеного між ПП «Вимпел-плюс» та КП «Паркування та ринок» Чернігівської міської ради». Ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до висновку, що вказана заява за своєю суттю не є заявою про зміну предмету позову, оскільки до позовної заяви додано дві додаткові угоди під №1 від 06.05.2008 до договору про спільну діяльність, які розрізняються між собою змістом, а тому суд приходить до висновку, що предметом спору по даній справі є правомірність обох додаткових угод №1 від 06.05.2008.

29 квітня 2015 року прокурором подано заяву про відмову від позову. Заява мотивована тим, що між відповідачами 31.12.2014 укладено додаткову угоду №10, якою п.6.2. договору про спільну діяльність викладено у новій редакції та виключено з переліку внеску у спільну діяльність базу по вул. Щорса, 114-а в м. Чернігові, у зв'язку з чим, на думку прокурора, спір добровільно врегульований.

Відповідно до ч.4 ст.29 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Згідно із ч.4 ст.22 Господарського процесуального кодексу України до прийняття рішення по справі позивач вправі відмовитись від позову.

Отже з огляду на зміст вищенаведених норм господарського процесу, прокурор вправі відмовитись від поданого ним позову.

В силу ч.6 ст.22 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не приймає відмови від позову, якщо ця дія суперечить законодавству або порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що дії прокурора по відмові від позову не суперечать законодавству, не порушують права та охоронювані законом інтереси інших осіб, а тому судом приймається відмова прокурора від позову.

В судовому засіданні, до прийняття відмови прокурора від позову судом роз'яснено прокурору наслідки вчинення такої процесуальної дії, передбачені ч.2 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, які полягають у неможливості повторного звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Позивач відмову прокурора від позову не підтримав.

Відповідно до ч.5 ст.29 Господарського процесуального кодексу України відмова прокурора від поданого ним позову не позбавляє позивача права вимагати вирішення спору по суті.

З огляду на вищевикладену норму господарського процесу суд продовжує розгляд спору по суті.

В судовому засіданні, яке відбулось 06.05.2015, позивач заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості представити суду документи, які мають значення для вирішення спору по суті, які він запитав у фонду комунального майна як органу, до повноважень якого віднесено управління комунальним майном територіальної громади м. Чернігова, на підтвердження чого надано запит №59 від 30.04.2015.

Також позивачем подано клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів у зв'язку з необхідністю надання додаткових доказів по справі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що клопотання позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В силу ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші, особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи.

При цьому, в силу ст.69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. Однак відповідно до ч.3 зазначеної статті, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Строк вирішення спору по даній справі закінчується 18 травня 2015 року.

Разом з тим, враховуючи намір позивача надати суду додаткові документи, які можуть мати значення для вирішення спору, з метою дотримання принципу змагальності судового процесу, повного, всебічного та об'єктивного встановлення всіх обставин справи, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання позивача та продовжити строк розгляду спору на п'ятнадцять днів до 02 червня 2015 року включно.

З огляду на продовження строку вирішення спору, задоволенню також підлягає усне клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Керуючись ст.ст.4-3, 4-7, 22, 29, 43, 69, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Прийняти відмову прокурора від позову.

2. Продовжити строк розгляду спору по справі №927/433/15 на п'ятнадцять днів - до 02 червня 2015 року включно.

3. Розгляд справи відкласти, призначивши судове засідання на 27 травня 2015 року о 10год.00хв. в приміщенні господарського суду Чернігівської області за адресою: м. Чернігів, просп. Миру, 20, каб.№17.

Суддя Т.Г. Оленич