ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.04.2015 Справа № 920/253/15

За позовом: Житлово-будівельного кооперативу "Садовського", м. Суми,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго", м. Суми,

про визнання додаткової угоди укладеною,

Суддя Н.П. Лугова

Представники сторін:

від позивача: Кучменко С.В.;

від відповідача: Довганюк Р.М.;

При секретарі судового засідання - А.Г. Кириченко-Шелест

В судовому засіданні 16.03.2015 року та 14.04.2015 року судом оголошувалась перерва у розгляді справи.

Суть спору: з урахуванням уточнення позовних вимог від 27.02.2015 року (а.с. 73) позивач просить суд визнати укладеною Додаткову угоду до Договору про постачання електричної енергії № 171374 від 23.09.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Сумиобленерго" та Житлово-будівельним кооперативом "Садовського", в редакції, запропонованій позивачем (а.с. 6); стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1 218 грн. 00 коп. та 2 000 грн. 00 коп. витрат на оплату правової допомоги адвоката.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Договором про постачання електричної енергії № 171374 від 23.09.2014 року ЖБК «Садовського» було включено до тарифної групи 1, яка передбачає оплату за отриману електроенергію за тарифом для організацій, тоді як на думку позивача, електроенергія повинна відпускатись ЖБК «Садовського» за тарифом для населення.

У відзиві на позов (а.с. 103) відповідач проти позову заперечує та зазначає, що згідно укладеного між сторонами Договору позивача віднесено до першої групи - промислові та непромислові споживачі (п. 3.1. договору про постачання електричної енергії № 171374 від 23.09.2014р.). ЖБК "Садовського", на думку відповідача, не має підстав бути віднесеним до 2 групи, оскільки на даний час немає житлових будинків, господарських будівель і споруд, в яких електроенергія споживається для побутових потреб населення або на технічні цілі житлового фонду. Крім того, відповідач заперечує проти внесення зімн до договору в частині зміни тарифної групи, оскільки не вважає обставини, на які посилається позивач, такими, що є істотними порушеннями умов договору.

Представник позивача в судовому засіданні подав клопотання про колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів та клопотання про витребування додаткових доказів. Розглянувши зазначені клопотання, суд відмовляє в їх задоволенні, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення справи по суті та враховуючи, що позивачу й відповідачу судом було надано достатньо часу для подання доказів та обгрунтувань своїх позицій по справі.

Відповідач у письмовому поясненні по справі (а.с. 165) підтримує свої заперечення та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважних представників сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд

ВСТАНОВИВ:

23.09.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Сумиобленерго" та Житлово-будівельним кооперативом "Садовського" укладено договір про постачання електричної енергії № 171374. Додатком 1 до договору є Технічні умови приєднання до електричних мереж електроустановок п'яти житлових будинків ОК «Забудовник 2010» від 18.12.2012р. № 56/13958.

Позивач звернувся до господарського суду, оскільки вважає, що вказаним Договором № 171374 від 23.09.2014р. ЖБК «Садовського» неправомірно включено до тарифної групи 1, яка передбачає оплату за отриману електроенергію за тарифом для організацій, тоді як на думку позивача, електроенергія повинна відпускатись ЖБК «Садовського» за тарифом для населення.

Відповідно до п. 6 ст. 276 Господарського кодексу України, розрахунки по договорам електропостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених у відповідності до вимог закону. Таким чином позивач вважає, що тариф не залежить від волі сторін, а встановлюється законодавством, зокрема: постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України «Про зміну тарифів на електричну енергію, що відпускається населенню і населеним пунктам, та затвердження Змін до Порядку застосування тарифів на електроенергію, що відпускається населенню і населеним пунктам» від 17.03.2011 № 343, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню» від 23.04.2012р. № 497, «Порядком застосування тарифів на електроенергію, що відпускається населенню і населеним пунктам» від 23.04.2012р. № 498.

Як зазначає позивач, ЖБК «Садовського» відповідає всім критеріям для отримання електричної енергії за тарифом для населення. В обгрунтування своєї позиції по справі позивач посилається на пункт 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. № 28, згідно якого населення - це споживачі електричної енергії - фізичні особи, які з метою задоволення власних побутових або господарських потреб споживають електричну енергію для потреб електроустановок, що належать їм за ознакою права власності або користування, за винятком електроустановок, які використовуються для здійснення в установленому законодавством порядку підприємницької діяльності.

Позивач зазначає, що відповідно до пункту 1.10 Статуту ЖБК «Садовського», останній є неприбутковою організацією та не займається підприємницькою діяльністю, а рішенням № 9 від 20.06.2011р. Сумської міжрайонної державної податкової інспекції ЖБК «Садовського» було внесено до реєстру неприбуткових установ (організацій).

В пункті 1.4 Статуту зазначено, що кооператив є юридичною особою. ЖБК «Садовського» видане свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи від 05.05.2011 року серія А01 № 183797. Члени кооперативу (фізичні особи (громадяни), об'єдналися шляхом створення юридичної особи - Житлово-будівельного кооперативу «Садовського». Тобто, населення об'єдналось у ЖБК «Садовського», який є юридичною особою, зокрема, для отримання електричної енергії.

Крім того, як зазначає позивач, пунктом 8.5 Технічних умов приєднання до електричних мереж електроустановок ЖБК «Садовського» № 56/5091 від 07.06.2011р. встановлені вимоги до розрахункового обліку електроенергії. Так, у підпунктах 8.5.1 та 8.5.1.1 цього пункту визначено, що в РУ-0,4 кВ новозмонтованої ТП-10/0,4 кВ замовника встановити загальнобудинковий трифазний електронний лічильник електроенергії типу МТХ 3R20.DD.3МО-РО4 (класу точності не нижче 2,0) підключений через трансформатори струму (класу точності 0,5) на розрахунковий струм навантаження. Довідкою від 24.07.2014р. № 56/7161 ПАТ «Сумиобленерго» підтвердило виконання ЖБК «Садовського» Технічних умов № 56/5091 від 07.06.2011р. в повному обсязі.

Наведені фактичні обставини, на думку позивача, підтверджують наявність у ЖБК «Садовського» загального засобу обліку електроенергії для проведення розрахунків.

У відповідності до частин 2 - 4 ст. 188 Господарського кодексу України, позивач надіслав відповідачеві пропозицію укласти додаткову угоду до Договору про постачання електричної енергії № 171374 від 23.09.2014 року разом із проектом додаткової угоди. Оскільки ПАТ «Сумиобленерго» до цього часу не повідомило ЖБК «Садовського» про результати розгляду, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Розглянувши всі обставин справи в їх сукупності, оцінивши надані сторонами докази та керуючись законом, суд дійшов висновку про наступне:

У відповідності до вимог Закону України "Про електроенергетику" регулювання діяльності енергетичної галузі та забезпечення проведення цінової і тарифної політики в електроенергетиці покладено на Національну комісію, що здійснює державне регулювання в сфері енергетики.

Згідно з підпунктом 21 п. 4 Положення про НКРЕ, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011р. № 1059/2011 на Національну комісію, що здійснює державне регулювання в сфері енергетики, покладені завдання щодо роз'яснень з питань застосування нормативно-правових актів НКРЕ.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), регулюються Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28. Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Згідно з п. 1.13 названих Правил, укладення, внесення змін, подовження чи розірвання дії будь-якого із договорів здійснюються відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

Пунктом 1.6 вказаних Правил передбачено, що договір про постачання електричної енергії укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, на основі типового договору, який є додатком № 3 до Правил користування електричною енергією.

При укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (п. 5.2 Правил).

Частиною 6 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті (суб'єктів господарювання і негосподарюючих суб'єктів), електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти, зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 4 ст. 275 ГК України виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема суб'єкти природних монополій, зобов'язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії. Розбіжності, що виникають при укладенні такого договору, врегульовуються відповідно до вимог цього Кодексу.

При цьому, слід зазначити, що згідно п. 2 Тимчасової методики розрахунку роздрібного тарифу на спожиту електроенергію, тарифу на передачу електроенергії місцевими електромережами та тарифу на постачання електроенергії, затвердженої постановою НКРЕ від 06.05.1998р. № 564 споживачі об'єднанні у дві групи: 1 група - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи - підприємці; 2 група - міське та сільське населення.

Тарифи на електроенергію, що відпускається населенню, затверджені постановою НКРЕ від 23.04.2012р. № 497. Тарифи на електроенергію для населення встановлено залежно від категорій споживачів. До категорії «населення», яке розраховується з енергопостачальною організацію за загальним розрахунковим засобом обліку та об'єднане шляхом створення юридичної особи, можуть відноситься, зокрема, садові товариства. ЖБК, ЖБТ, ГБК, ОСББ тощо.

Водночас, відповідно до абзацу 3 Примітки до Тарифів електрична енергія, яка витрачається в дачних та дачно-будівельних кооперативах, садових товариствах, гаражно-будівельних кооперативах на технічні цілі (робота насосів) та освітлення території, відпускається за тарифом 34,95 грн. за 1 кВт год.

Відповідно до Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996р. № 28 розрахунки за використану електроенергію здійснюються за показниками лічильника відповідно до діючих тарифів згідно з договором про постачання електричної енергії, укладеним споживачем з електропостачальною компанією, в якому також визначено клас напруги електроспоживання на межі балансової належності енергопостачальної компанії та об'єкта споживача.

Слід зазначити, що 23.09.2014 року між ПАТ "Сумиобленерго" та ЖБК "Садовського" укладено Договір про постачання електричної енергії за № 171374. В Додатку № 3.1 названого Договору позивач визначений споживачем 1 групи (промислові та непромислові споживачі).

Як свідчать матеріали справи, п. 2.2 Статуту позивача визначено, що одним з видів діяльності кооперативу є надання послуг у будівництві, в тому числі будівництві об'єктів енергозабезпечення. При цьому відповідач вважає, що за характером статутних видів діяльності ЖБК "Садовського" створений не тільки для задоволення комунально-побутових потреб виключно для членів кооперативу, а з метою прибуткових видів діяльності.

Загальні підстави зміни або розірвання договору передбачені статтею 651 Цивільного кодексу України, відповідно до частини першої якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 651 ЦК України).

При цьому позивач не надав суду у відповідності до ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України доказів того, що Прейскурант є підставою для внесення змін до умов договору шляхом укладення додаткової угоди. Також позивач у письмових поясненнях не довів та жодним чином не посилався на порушення постачальником умов договору, або на зміну істотних обставин після його укладання. На момент укладення договору сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, а отже спірний правочин було вчинено 23.09.2014р. саме з моменту узгодження викладених вище істотних умов договору, підписання його сторонами та скріплення печатками юридичних осіб.

В даному спорі позовні вимоги сформульовані як визнання додаткової угоди укладеною, чим фактично змінюються істотні умови укладеного між сторонами договору.

Вирішення питання про внесення змін до договору пов'язане із застосуванням положення частини 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, відповідно до якого договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін, і тому суд не може зобов'язати іншу сторону договору внести зміни до нього за відсутності обставин.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів підтверджуючих наявність передбачених законом підстав для визнання укладеною додаткової угоди до Договору між сторонами від 23.09.2014р.

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими й такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір та витрати на послуги адвоката покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 12.05.2015 року

Суддя Н.П. Лугова