ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року Справа № 925/794/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Кота О.В., Євсікова О.О., Плюшка І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Полянецьке
на рішення та постановугосподарського суду Черкаської області від 12.01.2015 Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015
у справі№ 925/794/13
за позовом до проОСОБА_4 Товариства з обмеженою відповідальністю "Полянецьке" стягнення 515 536,27 грн.
за участю представників:
позивача:ОСОБА_4
відповідача:Верещак П.М.; Лисак Ю.І.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року ОСОБА_4 (надалі - ОСОБА_4) звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полянецьке" (надалі - ТОВ "Полянецьке") та просив суд, із врахуванням заяв про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача 803 530,85 грн., з яких 607 166,33 грн. заборгованість за частку у майні та прибутку відповідача, 76 863,52 грн. 3% річних за користування коштами, 119 501 грн. втрати від інфляції. Крім того просив стягнути 37 118,20 грн. вартості оплачених ним експертиз та послуг аудита.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 12.01.2015 (суддя Анісімов І.А.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 (судді: Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г., Баранець О.М.), позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Полянецьке" на користь ОСОБА_4 607 166,33 грн. несплачених 15% частки власного капіталу, 76 863,52 грн. 3 % річних, 19 501 грн. інфляційних, 34 739,20 грн. вартість експертизи; в задоволенні решти позовних вимог в сумі 2 379 грн. відмовлено.

Приймаючи оскаржувані рішення та постанову суди виходили з факту наявності у позивача корпоративного права на отримання вартості частини майна товариства відповідача, яка пропорційна його частці у статутному капіталі.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, ТОВ "Полянецьке" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами та вбачається з матеріалів справи, 29.03.2000 в Уманській районній державній адміністрації за № 277 зареєстрований Статут ТОВ "Полянецьке".

15.05.2009 загальними зборами ТОВ "Полянецьке" затверджено нову редакцію Статуту та зареєстровано її 17.06.2009.

Відповідно до пункту 1.1 Статуту учасниками товариства є громадянин України ОСОБА_7 та ОСОБА_4.

Згідно пункту 7.1 Статуту для забезпечення діяльності товариства за рахунок внесків учасників формується статутний капітал у розмірі 7 440 (сім тисяч чотириста сорок) грн.

Вклади учасників в статутний капітал становлять: ОСОБА_7 - 6 324 грн., що складає 85 % статутного капіталу; ОСОБА_4 - 1 116 грн. або 15 % статутного капіталу.

Судами встановлено, що 01.11.2011 Протоколом загальних зборів ТОВ "Полянецьке" ОСОБА_4 виключений зі списку учасників товариства та виплачено йому частку вартості частини майна, пропорційно його частці у статутному капіталі, у розмірі 681 783,67 грн.

Проте ОСОБА_4 не погодився з розміром виплаченої частки та вказував, що власний капітал ТОВ "Полянецьке", відповідно до звіту за 2011 рік та Балансу станом на 01.11.2011., складає 8 593 000,00 грн., а 15% від цієї суми - це 1 288 950,00 грн. Таким чином позивач вважає, що відповідач зобов'язаний йому доплатити ще 607 166,33 грн.

Поняття товариства визначено в статті 140 ЦК України, частини третьої статті 80 ГК України, статті 50 Закону України "Про господарські товариства" відповідно до яких, господарське товариство - це товариство засноване однією або кількома особами, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Згідно з приписами ст. 117 ЦК України учасники господарського товариства зобов'язані, зокрема, виконувати свої зобов'язання перед товариством, у тому числі ті, що пов'язані з майновою участю, а також робити вклади (оплачувати акції) у розмірі, в порядку та засобами, що передбачені установчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про господарські товариства" статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю підлягає сплаті учасниками товариства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства.

Прийняття коштів або майна до статутного капіталу є господарською операцією. Відповідно до положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" будь-яка господарська операція на підприємстві має обліковуватись. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення (стаття 9 вказаного Закону).

Відповідно до приписів статті 52 Закону України "Про господарські товариства" учаснику товариства з обмеженою відповідальністю, який повністю вніс свій вклад, видається свідоцтво товариства.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вищенаведених норм, при звернені до суду із позовом про стягнення відповідної частки у майні товариства позивач повинен довести факт наявності у нього даного корпоративного права. Відповідне корпоративне право виникає в учасника товариства лише після внесення ним частки у визначеному розмірі до статутного фонду товариства. Обставини прийняття коштів або майна до статутного капіталу товариства мають бути підтверджені позивачем відповідними первинними документами та/або свідоцтвом товариства.

При цьому, пленум Верховного Суду України в частині 4 пункту 30 постанови від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" зазначив, що у разі, якщо учасник не повністю вніс (не повністю оплатив) свій вклад до статутного капіталу товариства, йому виплачується дійсна вартість частки пропорційно внесеній (оплаченій) частині вкладу.

Задовольняючи позов суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку щодо наявності у позивача корпоративного права на отримання вартості частини майна товариства відповідача, пропорційна 15% частки у статутному капіталі останнього, оскільки матеріали справи не містять первинних документів, які б засвідчували здійснення господарської операції по прийняттю від позивача коштів або майна до статутного капіталу товариства відповідача у розмірі, що відповідає 15% його статутного капіталу.

Посилання судів на виписки з ЄДРПОУ, копії протоколів загальних зборів та наказ ТОВ "Полянецьке", як на належні докази наявності у позивача відповідного корпоративного права є необґрунтованим та суперечить положенням статті 34 ГПК України щодо належності та допустимості доказів.

З огляду на викладене, рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача частини несплаченої частки в розмірі 15% є необґрунтованими та такими, що прийняті з порушенням приписів статті 43 ГПК України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частини другої статті 1115 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно з приписами статті 1119 ГПК України у разі, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, касаційна інстанція має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

Виходячи із викладеного та враховуючи, що оцінка доказів і з'ясування обставин у справі на підставі статті 1117 ГПК України знаходяться поза межами компетенції суду касаційної інстанції, а прийнятті у справі судові акти не можна вважати законними та обґрунтованими, колегія суддів дійшла висновку про їх скасування з передачею справи на новий розгляд,

Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, усім доводам сторін надати належну правову оцінку, і в залежності від встановленого вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полянецьке" задовольнити.

Рішення господарського суду Черкаської області від 12.01.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 у справі № 925/794/13 скасувати.

Справу № 925/794/13 передати на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя: О. Кот

судді: О. Євсіков

І. Плюшко