ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 р. Справа № 917/708/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Сад", юр.адреса: вул. Облачна, 1, с. Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область, 38751; поштова адреса: вул. Комарова, 7, м. Полтава, 36008

до Приватного підприємства "Агромаш", вул. Шевченка, 12, с. Вакулиха, Карлівський район, Полтавська область, 39521

про визнання недійсним правочину

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Чолан М.В.

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про визнання договору № 11/6 11.06.2014 р. купівлі - продажу сільськогосподарської техніки від 11.06.2014 р., недійсним.

Представник позивача в засідання суду не з'явився.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив:

11.06.2014 р. між сторонами було укладено договір № 11/6 купівлі-продажу сільськогосподарської техніки (далі договір, а.с. - 11-15).

Позивач вважає, що даний правочин суперечить Господарському кодексу України в частині того, що договір купівлі-продажу не містить всіх обов'язкових істотних умов договору.

Так, як зазначає позивач, в розділі 3 договору визначено, що ціна Товару, що поставляється, складає 1570800,00 грн. (Один мільйон п'ятсот сімдесят тисяч вісімсот грн. 00 коп.) з ПДВ, що по ринковому курсу купівлі долара на день укладення Договору складає еквівалент 132 000 (Сто тридцять дві тис.) доларів США. Вартість товару підлягає перегляду у випадку зміни ринкового курсу долара США.

Сторони погодилися, що ринковий курс для умов даного Договору відповідає курсу продажу долара США наданого за інформацією валютного відділу обслуговуючого банку Постачальника і розміщеною на сайті : http://www.aval.ua/ru/personal/other/exchange/ на день оплати (підписання) дорівнює 11,9 грн./долар США.

У випадку, якщо ринковий курс долара на день оплати Покупцем вартості Товару буде вищий курсу, який існував на день підписання Договору, Постачальник має право виставити рахунок на сплату Покупцем гривневої різниці вартості-товару.

Покупець зобов'язується провести оплату Товару шляхом перерахування коштів на

поточний рахунок Постачальника у наступні строки:

Перший платіж становить 297500,00 гривень (Двісті дев'яносто сім тисяч п'ятсот двадцять гривень 00 копійок ), в т.ч. ПДВ - 20% - 49 583,33 гривень, здійснюється Покупцем в строк до 14 червня 2014 року.

Грошовий еквівалент першого платежу в іноземній валюті становить 25000,00 доларів США (двадцять п'ять тисяч доларів С1ІІА ), який визначено по курсу продажу долара США гідно (П.3.1.1.) на день, який передує дню підписання цього договору і становить 11,9 гривень за один долар США.

Якщо у день, що передує дню платежу середній курс продажу долара США , зміниться більш як на +/-0.1 % порівняно з середнім курсом продажу долара США, який передує дню підписання цього Договору, то сума у гривнях, що підлягає сплаті Покупцем на виконання ним зобов'язань за "цим пунктом, визначається шляхом множення зазначеного в цьому пункті грошового еквіваленту в іноземній валюті, на курс продажу долара США в банку позичальника (див. П.З.1.1.) на день, який передує дню фактичного здійснення платежу Покупцем.

Другий платіж становить 636650,00 гривень (шістсот тридцять шість тис, шістсот п'ятдесят гривень 00 копійок ), в т.ч. ПДВ 20% -106108,33 гривень., здійснюється Покупцем в

строк до 15 серпня 2014 року.

Грошовий еквівалент першого платежу в іноземній валюті становить 53500,00 доларів США (п'ятдесят три тисячі п'ятсот доларів США ), який визначено по курсу продажу долара США згідно (П.З.1.1.) на день, який передує дню підписання цього договору і становить 11,9 гривень за один долар США.

Якщо у день, що передує дню платежу середній курс продажу долара США , зміниться більш як на +0.1 % порівняно з середнім курсом продажу долара США, який передує дню підписання цього Договору, то сума у гривнях, що підлягає сплаті Покупцем на виконання ним зобов'язань за цим пунктом, визначається шляхом множення зазначеного в цьому пункт грошового еквіваленту в іноземній валюті, на курс продажу долара США в банк позичальника (див. П.3.1.1. на день, який передує дню фактичного здійснення платежу Покупцем.

Третій платіж становить 636650,00гривень (шістсот тридцять шість тис. шістсот п'ятдесят гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ - 20% -106108,33. гривень. здійснюється Покупцем в строк до 15 вересня 2014 року

Грошовий еквівалент першого платежу в іноземній валюті становить 53500,00 доларів США (п'ятдесят три тисячі п'ятсот доларів США ), який визначено по курсу продажу долара США згідно (П.3.1.1.) на день, який передує дню підписання цього договору і становить 11,9 гривень за один долар США.

Якщо у день, що передує дню платежу середній курс продажу долара США , зміниться більш як на +0.1 % порівняно з середнім курсом продажу долара США, який передує дню підписання цього Договору, то сума у гривнях, що підлягає сплаті Покупцем на виконання ним зобов'язань за цим пунктом, визначається шляхом множення зазначеного в цьому пункті грошового еквіваленту в іноземній валюті, на курс продажу долара США в банку позичальника (див. П.З.1.1.) на день, який передує дню фактичного здійснення платежу Покупцем.

Позивач в позовній заяві посилається на п. 8.2 Договору, згідно якого зміни до даного Договору вносяться сторонами у такому порядку. Зацікавлена сторона передає (надсилає) другій Стороні у письмовій формі свою пропозицію. Друга сторона зобов'язана в 10-ти денний термін надати (надіслати) на нього відповідь також у письмовій формі. При недосягненні згоди спір вирішується в порядку передбаченому п. 8.1 Даного Договору. Усі виправлення за текстом цього Договору мають силу та можуть братися до уваги виключно за умови, що вони в кожному окремому випадку датовані, засвідчені підписами сторін та скріплені печатками. Враховуючи даний пункт договору позивач вважає, що сторони при підписанні даного договору не погодили ціну товару і ціна в договорі має бути визначена в гривні і за даних обставин вважає договір неукладеним.

Також позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що оспорюваний договір не містить такої істотної умови - як строк дії договору.

Згідно п. 6.1 Договору, договір набирає чинності в момент його підписання і діє до повного виконання.

Позивач вважає, що встановлення строку дії договору до повного виконання сторонами суперечить ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України.

Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що п. 3.4 Договору призводить до подвійного нарахування пені, що суперечить ст. 61 Конституції України та є підставою для визнання його недійсним відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Так, згідно п. 3.4 Договору, при здійсненні оплати після терміну, вказаного у п. 3.2 Даного Договору, така оплата вважається відстроченою. При відстроченні оплати за даним Договором з Покупця стягуються відсотки за право користування товарний кредитом-у розмірі 0,5% за кожен день відстрочення (за умови передачі товару до моменту проведення остаточного розрахунку).

Позивач вказує на той факт, що саме по собі нарахування плати (відсотків) за користування товарного кредиту в редакції п. 3.4 Договору підпадає по своїй правовій природі під пеню, що є неправомірним, оскільки пеня вже встановлена в п. 5.2 Договору, згідно якого за прострочення виконання своїх зобов'язань сторони сплачують договірну неустойку в таких розмірах:а) за несвоєчасну сплату коштів - 0,5 % від несплаченої у термін суми за кожен день прострочення; б) за несвоєчасну передачу товару - 0,5 % від вартості не переданого в термін товару за кожен день прострочення.

Також, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається не те, що вказаний Договір купівлі-продажу сільськогоподарської техніки взагалі суперечить правовій природі договору купівлі-продажу, оскільки п. 1.3 Договору, покупець (позивач) набуває права власності на товар тільки з моменту 100% оплати за товар та підписання на цій підставі видаткової накладної.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 названого Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Згідно з ч.1 ст.627 Кодексу відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч.1 ст.628 Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.632 Кодексу ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Отже наведеними нормами встановлено принцип свободи договору. Такий принцип полягає, насамперед, у свободі укладення договору і визначенні його умов. Свобода договору виявляється, зокрема, у наданні сторонам договору широкого розсуду при визначенні конкретних його умов.

З наведених норм випливає також, що зміст договору - це ті умови, на яких укладена відповідна угода сторін. Зміст договору визначається угодою сторін. При цьому, ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін. Сторони договору купівлі-продажу можуть на власний розсуд визначати спосіб встановлення ціни у договорі, якщо законодавець не встановив імперативних норм для формування такої ціни.

Крім того, згідно з ч.2 ст.524 Цивільного кодексу України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов"язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.2 ст.533 Кодексу якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, але не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Щодо досліджуваної справи, то укладаючи договір №11/6 від 11.06.2014р., сторони узгодили певний порядок індексації вартості товару та визначили цей порядок обов"язковим для виконання сторонами, про що свідчать печатки та підписи їх уповноважених представників на договорі.

В розумінні п. 3.1, 3.2 договору індексація - це курсова різниця між вартістю товару на момент поставки та вартості товару на момент здійснення простроченого платежу.

З урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи судом зроблено висновок про те, що п.п.3.1, 3.2 спірного договору відповідає вимогам Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а волевиявлення учасників цього правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, договір вчинено у формі, встановленій законом.

Щодо визнання договору недійсним з підстави, зо спірний договір не містить обов'язкової умови договору - строк дії договору то суд зазначає наступне:

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з частиною сьомою статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Оскільки змістом зобов'язання є права і обов'язки сторін, то поняття "строк договору" та "строк дії договору" є тотожними.

Згідно з частиною третьою статті 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити, зокрема, строк дії договору. Отже, строк дії господарського договору є його істотною умовою. Разом з тим слід мати на увазі, що строк дії договору, який сторони зобов'язані погодити, не обмежений будь-яким максимальним строком. Тому сторони можуть визначити, що договір діє до припинення прав та обов'язків, які з нього виникли.

При цьому слід враховувати, що згідно з частиною першою статті 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Згідно зі звичаєм, що склався в діловому обороті, не зазначення в договорі строку дії договору свідчить про волю сторін на встановлення правила про те, що договір діє до припинення зобов'язання, що виникло з договору, виконанням або з інших підстав відповідно до закону. Отже, за відсутності в господарському договорі строку дії договору у суду немає підстав вважати його неукладеним ( або недійсним), якщо докази, наявні у справі, не свідчать про те, що справжня воля сторін полягала у намірі досягнути згоди про строк дії договору в майбутньому.

Тому позовні вимоги з даної підстави задоволенню також не підлягають.

Посилання позивача, щодо того, що оспорюваний Договір купівлі-продажу сільськогосподарської техніки взагалі суперечить правовій природі договору купівлі-продажу, судом до уваги не береться враховуючи наступне:

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами у договорі визначено інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар, а саме: покупець (позивач) набуває права власності на товар тільки з моменту 100% оплати за товар та підписання на цій підставі видаткової накладної (п. 1.3 Договору), що не суперечить чинному законодавству.

Посилання позивача, що 14.06.2014 р. за актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки товар (обприскувач самохідний) був переданий позивачу, але у вказаному акті не зазначено, що "у власність" і в зв'язку з цим, договір не відповідає вимогам ст. 655 ЦК України та є підставою для визнання його недійсною згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 215 ЦК України судом до уваги не беруться як необґрунтовані та такі, що ґрунтуються на вільному тлумаченні позивачем норм законодавства.

Щодо подвійного нарахування пені, що на думку позивача, суперечить ст. 61 Конституції України, то суд встановив, що п. 5.2 Договору передбачено, що за прострочення виконання своїх зобов'язань сторони сплачують договірну неустойку в таких розмірах: а) за несвоєчасну сплату коштів - 0,5 % від несплаченої у термін суми за кожен день прострочення; б) за несвоєчасну передачу товару - 0,5 % від вартості не переданого в термін товару за кожен день прострочення.

Крім того, п. 3.4 Договору, передбачено, що при здійсненні оплати після терміну, вказаного у п. 3.2 Даного Договору, така оплата вважається відстроченою. При відстроченні оплати за даним Договором з Покупця стягуються відсотки за право користування товарним кредитом-у розмірі 0,5% за кожен день відстрочення (за умови передачі товару до моменту проведення остаточного розрахунку).

Вказаний пункт договору (3.4), підпадає під визначення статті 536 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Проценти за користування чужими грошовими коштами, передбачені ст.536 ЦК України, за своєю правовою природою розглядаються як борг, а не відповідальність. Та обставина, що проценти за цією статтею є боргом, виражається, зокрема у відсутності зв'язку між можливістю їх стягнення та наявністю підстав юридичної відповідальності, а також в неприпустимості їх зменшення за вимогою боржника.

Нарахування таких процентів можливе лише у період правомірного відтермінування в часі (про, що і зазначено в п. 3.4 Договору) оплати боржника, тоді як пеня обраховується за період винної несплати - прострочення платежу. Застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), у тому числі процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (частина п'ята статті 694 названого Кодексу), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією. Таким чином, пеню необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, що є платою саме за користування ними, а не санкцією за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання.

Передбачені оспорюваним договором проценти не є неустойкою (штрафом, пенею), а є саме процентами за користування товарним кредитом відповідно до частини п'ятої статті 694 ЦК України та стягуються незалежно від наявності вини боржника. Дана позиція викладена в оглядовому листі ВГСУ від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Отже, оскільки в п. 3.4 Договору зазначено, що при здійсненні оплати після терміну, вказаного у п. 3.2 Даного Договору, така оплата вважаєтьсявідстроченою і відсотки за право користування товарним кредитом-у розмірі 0,5% за кожен день відстрочення стягуються при відстроченні оплати за даним Договором, а не в разі порушення зобов'язання щодо оплати , то не має підстав вважати, що за своєю правовою природою проценти за користування коштами визначені в п. 3.4 оспорюваного договору, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день відстрочення, підпадають під визначення пені (частина третя статті 549 ЦК України).

За даних обставин, суд, приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що в договорі закріплено подвійне нарахування пені на підставі чого позивач просить визнати даний договір недійсним. Тому позовні вимоги задоволенню з цієї підстави не підлягають.

У зв'язку з відсутністю обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання договору № 11/6 11.06.2014 р. купівлі - продажу сільськогосподарської техніки від 11.06.2014 р., недійсним.

На підставі матеріалів справи, керуючись ст.ст.33,43,49,75,82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 08.05.2015 р.

Суддя Н.Г. Гетя