ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р.Справа № 922/1538/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом Приватного Підприємства "Ромалекс", м. Рубіжне
до Комунального підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Пономарьов Б.Ю., дов. № 20/85 від 14.01.15 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне Підприємство "Ромалекс", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - КП "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради основний борг в сумі 64230,92 грн., 17166,32 грн. пені, 3% річних в сумі 2856,40 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн., мотивуючи свої неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за договором № 2 від 09.07.12 р.

01.04.15 р. відповідач через канцелярію суду надав відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що відповідно до умов спірного договору (п. 3.2), підставою для оплати є наданий рахунок та акт виконаних робіт, підписаний сторонами. Втім, позивачем до позовної заяви жодного із вищенаведених документів не надано, що, на думку відповідача, свідчить про безпідставність позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, вимоги суду не виконав, витребувані судом документи не надав, хоча мав таку можливість, оскільки, за його заявами, розгляд справи неодноразово відкладався.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.05.15 р. підтримав свій відзив, проти задоволення позовних вимог заперечував.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

09 липня 2012 року між Комунальним підприємством "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради (відповідач, замовник) та Приватним підприємством "Ромалекс" (позивач, виконавець) був укладений договір №2 про надання бази нарахувань споживачам за послуги внутрішньобудинкового обслуговування систем централізованого водопостачання та водовідведення житлових будинків по коду послуг 004/1 (далі - договір)(а.с. 19-20), відповідно до умов якого, позивач взяв на себе обов'язок щомісячно нараховувати квартирну плату споживачам за послуги внутрішньобудинкового обслуговування систем централізованого водопостачання та водовідведення житлових будинків та надавати повний пакет інформації в електронному вигляді, що підтверджується актом приймання передавання (п. 1.1 договору).

Відповідач зобов'язався оплачувати надані позивачем послуги (п. 1.6 договору).

Згідно з п. 1.2 договору, відповідач направляє позивачу щомісяця до 10-го числа місяця наступного за звітним інформацію щодо платежів, які надійшли на поточний рахунок відповідача, в тому числі щодо платежів, які надійшли у якості взаємозаліків, за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових мереж водосполучення та водовідведення в житлових будинках, в розрізі особових рахунків в електронному вигляді, що підтверджується актом приймання передавання.

Відповідно до положень п.п. 2.2.1 договору, позивач зобов'язаний щомісячно до 8-го числа місяця наступного за звітнім надавати відповідачу в електронному вигляді інформацію про нараховані суми в розрізі особових рахунків. Інформацію надавати із зазначенням ПІБ споживача послуг, адреси, загальної площі квартири, суми нарахування за місяць, суми корегувань оплати, суми пільг, субсидій.

За послуги які надаються позивачем, відповідач щомісячно зобов'язався проводити оплату в розмірі 4% (чотири відсотки) від суми нарахування споживачам, з урахуванням пільг та субсидій, за послуги технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення в житлових будинках з урахуванням ПДВ (п. 3.1 договору).

В п. 3.2 договору сторони домовились, що підставою для оплати послуг є надані рахунок та акт виконаних робіт, підписані сторонами.

Таким чином, чіткий строк оплати відповідачем наданих позивачем послуг в договорі не встановлений, втім необхідною умовою для оплати послуг є надані рахунок та акт виконаних робіт, підписані сторонами.

Так, позивач в позовній заяві зазначає, що впродовж періоду з квітня 2012 року по грудень 2014 року на адресу відповідача направлялися акти виконаних робіт. Втім, за вказаний період відповідач - Комунальне підприємство "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" жодного разу не виконало вимог договору в частині сплати отриманих послуг від Приватного підприємства "Ромалекс". Вказані обставини стали підставою для звернення з даним позовом до господарського суду Харківської області.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, виходячи з наступного.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У разі якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 Цивільного кодексу України).

Як вже було зазначено, чіткий строк оплати відповідачем наданих позивачем послуг в договорі не встановлений, втім необхідною умовою для оплати послуг є надані рахунок та акт виконаних робіт, підписані сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В п. 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення).

Позивач в позовні заяві зазначає, що впродовж періоду з квітня 2012 року по грудень 2014 року на адресу відповідача направлялися акти виконаних робіт, що свідчить про настання у відповідача обов'язку оплатити надані за спірним договором послуги. Проте, жодного доказу направлення актів та/або рахунків за період з квітня 2012 року по грудень 2014 року на адресу відповідача позивачем не надано.

Суд неодноразово витребував у позивача докази направлення на адресу відповідача актів та рахунків за спірним договором, втім позивач зазначені докази не надав.

Суд наголошує, що в матеріалах справи взагалі відсутні докази надання позивачем послуг зазначених в спірному договорі, в тому числі акти приймання-передачі та рахунки на оплату, які передбачені п. 3.2 договору.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи відсутність чітких строків оплати відповідачем наданих позивачем послуг в договорі, беручи до уваги ненадання позивачем доказів направлення на адресу відповідача актів та рахунків за спірним договором, суд приходить до висновку про недоведеність надання позивачем послуг за спірним договором та настання у відповідача обов'язку оплатити позивачу послуги на загальну суму 64230,92 грн.

Таким чином, суд, вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 64230,92 грн. відмовити.

Щодо вимог про стягнення пені та 3% річних, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання умов договору, винна сторона несе відповідальність в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла в період, за який нараховується пеня.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки позивачем не доведений факт надання послуг за спірним договором та неналежне виконання відповідачем умов договору щодо оплати послуг за спірним договором, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача 17166,32 грн. пені та 3% річних в сумі 2856,40 грн. є передчасними та такими, що підлягають відхиленню.

За таких підстав, вимоги позивача є позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В зв'язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до чинного господарського процесуального законодавства, сплачені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.05.2015 р.

Суддя Т.В. Інте