ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р.Справа № 916/4892/14
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Колоколова С.І., Ярош А.І.,

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Угненко І.А. (за довіреністю),

від відповідача - Калюжний Д.Ю. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал»

на рішення господарського суду Одеської області від 16.02.2015

по справі № 916/4892/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал»

до Одеської національної академії зв'язку ім. О.С. Попова

про стягнення 24 670,29 грн.,

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 12.05.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (далі - ТОВ «Інфокс», позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Одеської національної академії зв'язку ім. О.С. Попова (далі - ОНАЗ ім. О.С. Попова, відповідач) про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 24 670,29 грн., а також витрат по сплаті судового збору.

Позов обґрунтований тим, що відповідач порушив умови п. 2.3.1, 2.3.11 Договору, не провів повірку та не відремонтував лічильник, що призвело до порушення п. 5.14 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Мінжитлокомунгоспу 27.06.2008, № 190 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 за № 936/15627 (далі - Правила), згідно яких усі засоби обліку в обумовлені законодавством строком підлягають періодичній повірці. Задовільні результати повірки підтверджуються свідоцтвом про повірку або записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційної документації. Засоби обліку опломбовуються з нанесенням відбитка повірочного тавра в місцях, що передбачені експлуатаційною документацією.

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.02.2015 в задоволенні позову ТОВ «Інфокс» відмовлено повність.

Рішення мотивовано тим, що розрахунок заборгованості складений позивачем на підставі п. 5.14 Правил, є невірним, також позивач в силу 33 ГПК України, не довів в установленому законом порядку обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ТОВ «Інфокс» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило рішення скасувати, прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Скаржник посилається на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, неповно з'ясовані та не доведені обставини, що мають значення для справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 13.03.2015 апеляційна скарга прийнята до провадження та розгляд останньої призначено на 14.04.2015.

14.04.2015 заслухавши пояснення представників сторін судова колегія оголосила перерву до 12.05.2015.

У зв'язку із перебуванням судді Шевченко В.В. у відпустці з 05.05.2015 по 15.05.2015, розпорядженням №98 від 24.04.2015 в.о. керівника апарату ОАГС Юрьєвим С.Д. відповідно до п. 3.1.13 Положення про автоматизовану систему документообігу призначено повторний автоматичний розподіл справи, за наслідками якого, до складу колегії суддів увійшов суддя Колоколов С.І., що підтверджується протоколом про автоматичний розподіл справ між суддями (повторний розподіл) від 24.04.2015.

Представник позивача в судовому засіданні 12.05.2015 підтримав пояснення надані в попередньому судовому засіданні, якими підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, а також в письмових поясненнях від 22.04.2015.

В судовому засіданні 12.05.2015 представник відповідача підтримав пояснення надані в попередньому судовому засіданні, в яких проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2002 року між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (водоканал) та ОНАЗ ім. О.С. Попова (абонент) укладено Договір на послуги водопостачання та водовідведення № 214/2, за умовами якого, сторони у своїх правовідносинах зобов'язуються керуватися діючими нормативними актами, зокрема, «Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затвердженими наказом Мінжитлокомунгоспу від 01.07.1994 року № 65, «Правилами приймання стічних вод підприємств, установ та організацій в систему каналізації м. Одеси», затвердженими розпорядженням Одеської облдержадміністрації від 09.02.1998 року № 87/А-98, існуючими ДСТУ, технічними умовами та іншим нормативними актами, прийнятими в установленому законом порядку (п. 2.1. договору).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно до п.1.1 «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України» (далі - Правила № 190), що затверджені Наказом Мінжитлокомунгоспу 27.06.2008 року № 190, зазначені Правила визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Правила № 190 є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

04.09.2014 року позивачем проведено обстеження системи водопостачання та водовідведення гуртожитку № 4 ОНАЗ ім. О.С. Попова, розташованого по вул. Піонерська, 20 в м. Одеса, за результатами якого було складено акт № 4832 (а.с.12), яким встановлено відсутність лічильнику у зв'язку з передачею його на державну повірку строком до 15 діб відповідно до акту демонтажу від 24.07.2014 року № 8061 (а.с.13).

Згідно до п.п. 2.3.1, 2.3.11 договору № 214/2 від 19.02.2002 року абонент зобов'язується утримувати в належному технічному справному стані мережі водопостачання, прилади і пристрої, устаткування і спорудження, що знаходяться в нього на балансі. В незалежності від строку експлуатації 1 раз у 2 роки здійснювати державну повірку приладів обліку.

Проте відповідач не провів повірку, що призвело до порушення п. 5.14 Правил №190, згідно до яких усі засоби обліку в обумовлені законодавством строком підлягають періодичній повірці. У випадку тривалості повірки понад місяць об'єм води визначається відповідно до п 3.3. цих Правил до дня установки повіреного засобу обліку.

У зв'язку з вищенаведеним 11.09.2014 року відбулось засідання технічної комісії, оформлене протоколом № 36 (виписка а.с.10), на якому вирішено, що за несвоєчасне встановлення водолічника після проведення робіт за його державною повіркою, за порушення п. 5.14 Правил необхідно провести розрахунки за п.п. 3.3, 3.4 Правил.

Відповідно до п. п. 3.3, 3.4 Правил у разі, якщо споживач самостійно користується системами комунального водопостачання та водовідведення, таке водокористування вважається безобліковим. У разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування.

Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

У даному випадку дата безоблікового водокористування починається через 30 днів з моменту складання акту демонтажу, як це передбачено п. 5.14 Правил, де у випадку тривалості повірки понад місяць об'єм води визначається відповідно до п 3.3 цих Правил до дня установки повіреного засобу обліку.

На підставі вищевикладеного позивачем розраховано заборгованість згідно до п.п. 3.3, 3.4 Правил на суму 24 670,29 грн., про яку повідомлено відповідача листом від 16.09.2014 року № 8999, що підтверджується вхідним штампом ОНАЗ ім. О.С. Попова від 18.09.2014, № 01-28-359(а.с.11).

Статтями 901, 903 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до п. 3.2 Правил № 190 водопостачання вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користувався ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судова колегія, перевірила розрахунок позивача щодо сплати відповідачем суми боргу в розмірі 24 670,29 грн. за порушення п. п. 3.3, 3.4 Правил № 190, вважає його правомірним, обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що всі наведені відповідачем посилання на неправомірність нарахування позивачем заборгованості спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Наведені позивачем докази у встановленому законом порядку відповідачем не спростовані.

Щодо доводів відповідача на підписання акту № 4832 від 04.09.2014 року неуповноваженою особою, колегія суддів зазначає, що наведене не впливає на його зміст та не спростовує висновків акту щодо відсутності лічильника на час обстеження.

Судова колегія відхиляє доводи відповідача про те, що розрахунок повинен бути здійснений виходячи з пропускної спроможності труби діаметром 32 мм, на якій встановлений лічильник, виходячи з наступного.

Як було зазначено вище, відповідно до п.3.3 Правил, у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.

Так, у наведеному пункті Правил зазначено, що при здійсненні розрахунку боргу враховується діаметр труби вводу, а не діаметр лічильника 32 мм.

В матеріалах справи наявний Проект «Узел учета потребляемой холодной воды» з якого вбачається, що діаметр труби від розподільчої мережі до зовнішньої стіни будинку складає 50 мм (л.с.93). Посилання відповідача на те, що діаметр труби підтверджується технічними умовами, які позивачем суду не надані, судовою колегією до уваги не беруться оскільки технічні умови не встановлюють певний діаметр труби вводу, вони мають лише рекомендаційний характер щодо такого діаметру та надають право для приєднання до системи центрального водопостачання та водовідведення, а також їх виконання є обов'язковим при розробці проекту об'єкту будівництва (п. 1.2., 4.1., 4.4. Правил).

Таким чином саме проект є кінцевим результатом виконання технічних умов, а саме у проекті зазначається реальний діаметр труби вводу після їх обов'язкового виконання.

Пунктом 1.2 Правила № 190 визначено поняття терміну «Водопровідний ввід» - це трубопровід від розподільчої (внутрішньоквартальної або вуличної) мережі до зовнішньої стіни будинку або мережі території об'єкта з колодязем і запірною арматурою у місці приєднання до водопровідної мережі.

Судова колегія вважає правомірним, обґрунтованим та таким, що відповідає нормам діючого законодавства, а саме приписам п.п. 3.3, 3.4, 5.4 та умовам договору є розрахунок позивача, виходячи з діаметру труби 50 мм.

Таким чином, судова колегія зауважує, що розрахунок відповідача за пропускною спроможністю, виходячи з діаметру 32 мм, є недоведеним, оскільки відповідач вважає, що при розрахунку боргу необхідно виходити не з діаметру трубопровіду у місці приєднання до мережі виробника - позивача, а з діаметру труби, яка доходить до лічильника з діаметром 32 мм.

Та обставина, що після підключення до водопровідної мережі філії «Інфоксводоканал» водопровідна мережа споживача діаметром 50 мм звужується та має менший діаметр 32 мм, не впливає на розрахунок обсягу витрат води у разі безоблікового водоспоживання згідно п.3.3. Правил, оскільки в цій нормі йдеться про пропускну спроможність труби вводу, а не будь-якої іншої.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що господарським судом не надано належної оцінки всім зазначеним вище обставинам, що призвело до прийняття невірного рішення, у зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задовольню, рішення господарського суду - скасуванню, а позовні вимоги ТОВ «Інфокс» такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового збору, сплачені позивачем в розмірі 1 827,00 грн. при зверненні до господарського суду, згідно приписів ст. 49 ГПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» - задовольнити.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 16.02.2015 - скасувати.

3. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» - задовольнити.

4. Стягнути з Одеської національної академії зв'язку ім. О.С. Попова на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 24 670,29 грн. та 1 827,00 грн. понесених судових витрат на сплату судового збору за подання позову.

5. Зобов'язати господарський суд Одеської області видати накази відповідно резолютивної частини цієї постанови, з зазначенням у них всіх необхідних реквізитів сторін.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 13.05.2015 року.

Головуючий суддя Головей В.М.

Судді Колоколов С.І.

Ярош А.І.