номер провадження справи 10/65/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015 Справа № 908/1633/15-г

за позовом Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" (юр. адреса: 94202, Луганська область, м. Алчевськ, вул. Шмідта, 4, поштова адреса: 01601, Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, вул. Кірова, 18-б)

до відповідача Державного підприємства "Донецька залізниця" (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша вантажна компанія в Україні" (04050, м.Київ, вул. Артема, 72, літ. А)

про стягнення 114170 грн. 40 коп. неправомірно списаний грошових коштів

Суддя: Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

від позивача - Хіміч О.П., довіреність № 01-026/1712 від 15.12.2014 р.;

Телюк С.П., довіреність № 01-026/169 від 30.03.2015 р.

від відповідача -Петренко О.Г., довіреність № Н-01/2712 від 24.09.2014 р.

від третьої особи - Хіміч О.П., довіреність № 280-ю від 22.04.2015 р.;

Телюк С.П., довіреність № 280-ю від 22.04.2015 р.;

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частитни рішення.

До господарського суду Запорізької області звернулось Публічне акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат" , м Алчевськ із позовною заявою до Державного підприємства "Донецька залізниця" , м. Донецьк за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша вантажна компанія в Україні", м. Київ про стягнення неправомірно списаних грошових коштів в сумі 114170 грн. 40 коп.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р., відповідно до довідки автоматичного розподілу справи між суддями від 16.03.2015 р., справу 908/1633/15-г передано на розгляд судді Алейниковій Т.Г.

Ухвалою господарського суду від 16.03.2015 р. порушено провадження у справі № 908/1633/15-г. Справі присвоєно номер провадження № 10/65/15, її розгляд призначено на 16.04.2015 р.

Представник позивача 16.04.2015 р. надав письмовий розрахунок. Відповідач у судове засідання 16.04.2015 р. не з'явився, направив клопотання про відкладення розгляду справи, відзив не направив. Представник третьої особи 16.04.2015 р. надав до суду письмові пояснення, в яких підтримав позовні вимоги та просив суд розглядати справу за відсутності їхнього представника.

У відповідності до ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Статтею 77 ГПК України встановлено, що нез'явлення в судове засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, є підставою для відкладення розгляду справи в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України.

Беручи до уваги клопотання представника відповідача, у зв'язку із ненадання відзиву на позовну заяву судом було відкладено розгляд справи на 28.04.2015 р. о 12:00 год.

Представник відповідача у судове засідання 28.04.2015 р. надав письмовий відзив в якому проти позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач у судовому засіданні 28.04.2015 р. підтримав вимоги викладені в позовній заяві та просив суд задовольнити їх повністю.

У судовому засіданні 28.04.2015 р., розгляд справи був закінчений, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

За клопотанням представників сторін, справа була розглянута без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши докази надані представниками сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Відповідно до умов Договору № 12/12/02-ТЗ-062/248 про надання транспортно-експедиторських послуг від 12 грудня 2012 року (далі за текстом - Договір) укладеного між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АЛЧЕВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ» (далі за текстом ПАТ «АМК» - Замовник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Перша вантажна компанія в Україні" (далі за текстом ТОВ „ПВК в Україні'" - Експедитор, Третя особа), за заявкою Позивача № 062/7а-670 від 03.09.2014 року, 08 вересня 2014 року було організовано переадресування 3 вагонів з вантажем руда залізна агломераційна (аглоруда) зі ст. Красноармійськ ДП «Донецька залізниця» на ст. Дніпродзержинськ ДП ..Придніпровська залізниця" на адресу нового одержувача ПАТ «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ЇМ. Ф.Е. ДЗЕРЖИНСЬКОГО».

Початкова станція відправлення - ст. Стойленська Південно-Східна залізниця. Відправник ВАТ «Стойленський ГЗК» (Російська Федерація). Станція призначення ст. Комунарськ ДП «Донецька залізниця», одержувач - ПАТ «АМК».

Вищезазначене переадресування сталося у зв'язку з проведенням активної фази антнтерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей України та пошкодженням залізничної інфраструктури, з 28.07.2014 року і до відміни Укрзалізницею введено конвенційну заборону (розпорядження №ЦЗМ-14/1263 від 28.07.2014 року) на навантаження (відправлення) всіх вантажів та відправлення зі станцій залізниць України, країн СНД і Балтії на станції Дебальцеве, Дебальцеве-Сортувальна, Комунарськ та інших станцій Донецької залізниці.

Ці обставини призвели до того, що 3 завантажених вагона, які прямували зі ст. Стойленська призначенням на ст. Комунарськ на адресу ПАТ «АМК», відповідно до конвенційної заборони № ЦЗМ-14/1263 від 28.07.2014 року - були зупинені залізницею на шляху слідування по ст. Красноармійськ ДП «Донецька залізниця».

Оскільки передбачити термін дії конвенційної заборони № ЦЗМ-14/1263 від 28.07.2014 року було неможливо, а Державне підприємство «Донецька залізниця» (далі за текстом ДП «Донецька залізниця» - Відповідач) зобов'язань з доставки вантажу одержувачу не виконувала, з метою виключення невиробничих простоїв вагонів, а також щоб уникнути розкрадання вантажу, розобладнання вагонів у зв'язку з тривалим простоєм вагонів в покинутих потягах, одержувач (Позивач) був змушений здійснити переадресування вищезазначених вагонів на нову станцію призначення - ст. Дніпродзержинськ ДП „Придніпровська залізниця" на адресу нового одержувача - ПАТ «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ЇМ. Ф.Е. ДЗЕРЖИНСЬКОГО».

Згідно до п.2.1 Договору Експедитор за плату і за рахунок Замовника надає послуги з організації та супроводження перевезень вантажу Замовника, що перевозиться залізничним транспортом територією України, а також вивозиться/ввозиться в митному режимі експорту/імпорту.

Згідно до п.4.2.4 Договору Замовник зобов'язаний забезпечувати своєчасну і в повному обсязі оплату робіт і послуг Експедитора.

Керуючись умовами п.2.1 Договору № 12/12/02-ТЗ-062/248 від 12.12.2012 року, укладеного між Позивачем та ТОВ „ПВК в Україні" Позивач листом № 062/7а-670 від 03.09.2014 року звернувся до ТОВ „ПВК в Україні" з проханням здійснити переадресування 3 завантажених вагонів, які прямували зі ст. Стойленська призначенням на ст. Комунарськ на адресу ПАТ «АМК» за старими документами на нову станцію призначення (ст. Дніпродзержинськ ДП „Придніпровська залізниця").

В свою чергу ТОВ „ПВК в Україні" звернулося до начальника служби комерційної роботи та маркетингу ДП „Донецька залізниця" з листом № МИ-1040 від 03 вересня 2014 року з проханням здійснити переадресування вищезазначених 3 завантажених вагонів, які прямували зі ст. Стойленська призначенням на ст. Комунарськ на адресу ПАТ „АМК" за старими документами на нову станцію призначення - ст. Дніпродзержинськ ДП „Придніпровська залізниця".

За результатами розгляду листа ТОВ „ПВК в Україні" 08 вересня 2014 року був виданий наказ № 1845 за підписом начальника служби комерційної роботи та маркетингу ДП „Донецька залізниця" про здійснення переадресування 3 завантажених вагонів, які прямували зі ст. Стойленська призначенням на ст. Комунарськ на адресу ПАТ „АМК" за старими документами на нову станцію призначення - ст. Дніпродзержинськ ДП „Придніпровська залізниця".

Проте, 10 вересня 2014 року по накопичувальній картці № 10091249 та 12 вересня 2014 року по накопичувальній картці № 12091268 по ст. Красноармійськ ДП „Донецька залізниця", крім збору за оформлення переадресування вагонів, з особового рахунку ТОВ „ПВК в Україні" по ДП „Донецька залізниця" № 9101310- безпідставно були списані:

- по накопичувальній картці № 10091249:

- збір за зберігання 3 вагонів на коліях загального користування в розмірі 66 431,88 грн. (з ПДВ);

- плата за користування 3 вагонами в розмірі 44 746,20 грн. (з ПДВ);

- телеграфний збір за повідомлення залізниці на прохання вантажовідправника у розмірі 382,92 грн. (з ПДВ).

- по накопичувальній картці № 12091268:

- збір за зберігання 3 вагонів на коліях загального користування в розмірі 1 544,88 грн. (з ПДВ);

- плата за користування 3 вагонами в розмірі 1 064,52 грн. (з ПДВ);

Всього: 114 170,40 грн. (з ПДВ).

На виконання положень п.2.1 Договору № 12/12/02-ТЭ-062/248 від 12.12.2012 року ТОВ «ПВК в Україні" 30 вересня 2014 року виставив на адресу Позивача рахунок на оплату №. 1207 від 24 вересня 2014 року та акт виконаних робіт (наданих послуг) № 920 від 30 вересня 2014 року. В цьому акті були враховані вищезазначені витрати ТОВ „ПВК в Україні", які були здійсненні ТОВ „ПВК в Україні" в інтересах Позивача.

Дотримуючись умов пункту 4.2.4 Договору, Позивач прийняв та відшкодував ТОВ „ПВК в Україні" всі понесені останнім витрати пов'язані з організацією здійснення перевезення вантажів ПАТ „АМК", в тому числі і витрати понесені ТОВ „ПВК в Україні" у зв'язку із здійсненням за заявкою Позивача переадресування 3 завантажених вагонів, зберігання вагонів на коліях загального користування, плати за користування вагонами, телеграфний збір за повідомлення залізниці на прохання вантажовідправника.

Відшкодування ПАТ «АМК» витрат ТОВ «ПВК в Україні» підтверджується платіжним дорученням № 16714 від 18.09.2014 року.

Позивач вважає, що списання залізницею з особового рахунку ТОВ „ПВК в Україні" збору за зберігання вагонів на коліях загального користування, плати за користування вагонами за їх простій на коліях ст. Красноармійськ ДП „Донецька залізниця" відбулося через конвенційну заборону № ЦЗМ-14/1263 від 28.07.2014 року (не з вини Позивача) та є необґрунтованим з наступних причин:

1). Відповідно до абз. 5 п. 5.1 Роз'яснень Вищого господарського суду № 04-5/601 від 29.05.2002 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» перевізні документи, відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки мають бути підписані уповноваженим працівником платника.

Накопичувальні картки № 10091249 та № 12091268 - для розгляду та підписання на адресу ТОВ „ПВК в Україні" від Відповідача не надавалась.

На думку позивача, Відповідач з грубим порушенням встановленого діючим законодавством України порядку - щодо пред'явлення для ознайомлення (підписання) накопичувальних карток та порядку списання грошових коштів, в односторонньому порядку 10 та 12 вересня 2014 року незаконно списав з особового рахунку ТОВ „ПВК в Україні" грошові кошти в загальній сумі 114 170,40 грн. (сто чотирнадцять тисяч сто сімдесят гривень 40 копійок), у т.ч. ПДВ-20% у сумі 19 028,40 грн. (дев'ятнадцять тисяч двадцять вісім гривень 40 копійок).

2). Статут залізниць України (затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06 квітня 1998 року із змінами та доповненнями) дає вичерпний перелік підстав які надають право залізниці здійснювати відповідні списання з особового рахунку Позивача.

Так, відповідно до положень статті 44 розділу III. „Планування та організація перевезення вантажів" Статуту, Залізниця (в даному випадку - Відповідач) може на заяву відправника, одержувача змінити станцію призначення вантажу, прийнятого до перевезення (переадресувати вантаж), з оплатою витрат за договірним тарифом. За час затримки вагонів (контейнерів) в очікуванні переадресування справляється плата, встановлена згідно із статтею 119 цього Статуту. Час затримки обчислюється з моменту, коли минуло дві години після повідомлення про прибуття вантажу.

Статтею 119 Статуту залізниць України передбачено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України № 11 від 25.02.1999 року.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Позивач звертає увагу суду, що вищезазначена плата обумовлена положеннями Статуту, вноситься тільки при умові затримки вагонів яка сталася з вини вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. Позивач зазначає, що в даному випадку затримка вагонів сталася з наслідок дій залізниці, а саме введення 28.07.2014 року Укрзалізницею Конвенційної заборони на навантаження всіх вантажів та відправлення зі станцій залізниць України, країн СНД і Балтії на станції Дебальцеве, Дебальцеве-Сортувальна, Комунарськ та інших станцій ДП „Донецька залізниця", та невиконання залізницею зобов'язання щодо доставки вантажу.

3) Відповідно до роз'яснень Укрзалізниці № ЦМ-8/1078 від 09.09.2013 року телеграфний збір згідно п. 8.3 - розділу III Збірника тарифів за перевезення вантажів залізничним транспортом в межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво №1) стягуються лише у випадках надання на вимогу вантажовласника залізницею телеграфного повідомлення згідно з параграфом 6 ст. 20 Розділу IV СМГС (телеграма-роз'яснення додається). Враховуючи те, що ні ТОВ „ПВК в Україні", ні Позивач телеграфне повідомлення у залізниці не замовляли, внаслідок чого таке повідомлення залізницею не надавалось, списання телеграфного збору за повідомлення також є необґрунтованим.

Таким чином, сума грошових коштів, яка була надмірно нарахована та списана з особового рахунку ТОВ „ПВК в Україні" та відшкодована Позивачем останньому, складає:

- по накопичувальній картці № 10091249:

- збір за зберігання 3 вагонів на коліях загального користування в розмірі 66 431,88 грн. (з ПДВ);

- плата за користування 3 вагонами в розмірі 44 746,20 грн. (з ПДВ);

- телеграфний збір за повідомлення залізниці на прохання вантажовідправника у розмірі 382,92 грн. (з ПДВ).

- по накопичувальній картці № 12091268:

- збір за зберігання 3 вагонів на коліях загального користування в розмірі 1 544,88 грн. (з ПДВ);

- плата за користування 3 вагонами в розмірі 1 064,52 грн. (з ПДВ);

Всього: 114 170,40 грн. (з ПДВ).

На виконання положень статей 5-11 Господарського процесуального кодексу України Позивач направив на адресу Відповідача Претензію № 062/7а-798 від 05.11.2014 року на суму 114 170, 40 грн. (сто чотирнадцять тисяч сто сімдесят гривень 40 копійок), у т.ч. ПДВ-20% у сумі 19 028,40 грн. (дев'ятнадцять тисяч двадцять вісім гривень 40 копійок). В даній претензії Позивач просив Відповідача розглянути претензію у строк, обумовлений чинним законодавством України, та прийняти рішення про перерахування надмірно нарахованих та безакцептно стягнутих з платника грошових коштів за переадресування 3 завантажених вагонів в сумі 114 170,40 грн. (сто чотирнадцять тисяч сто сімдесят гривень 40 копійок), у т.ч. ПДВ-20% у сумі 19 028,40 грн. (дев'ятнадцять тисяч двадцять вісім гривень 40 копійок).

Ця претензія була отримана Відповідачем 10 грудня 2014 року. Однак на час подання позову до суду відповідь на претензію не була надана, грошові кошти Відповідачем не повернуті.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, виходячи з наступного.

За заявкою Позивача № 062 7а-670 від 03.09.2014 р., 08.09.2014 р. було організовано переадресування 3 вагонів з вантажем руда залізна агломераційна зі ст. Красноармійськ ДП "Донецька залізниця" на ст. Дніпродзержинськ ДП "Придніпровська залізниця" на адресу нового одержувача ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф. Е. Дзержинського".

На ім'я начальника служби комерційної роботи та маркетингу надійшов гарантійний лист ТОВ "ПВК в Україні" № МИ-1040 від 03 вересня 2014 року з проханням здійснити переадресування 3 завантажених вагонів, які прямували зі станції Стойленська Півд.-Схід. Залізниці (Російська Федерація) на станцію призначення Комупарськ на адресу ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" за старими документами на нову станцію призначення Дніпродзержинськ ДП "Придніпровська залізниця" через конвенційну заборону № ЦЗМ-14/1263 від 28.07.2014р.

Згідно статті 29 статуту залізниць України Укрзалізниця має право запроваджувати тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення.

Враховуючи порушення поїздного руху бойовими діями, Укрзалізниця скористалась наданим їй правом на введення тимчасового обмеження щодо перевезень на деяких станціях, у тому числі і для станції Комунарськ розпорядженням від 28.07.2014р. № ЦЗМ-14 1263, яке діє і на теперішній час.

Відповідно до статті 44 Статуту залізниць України залізниця може на заяву відправника, одержувача змінити станцію призначення вантажу, прийнятого до перевезення, з оплатою витрат за договірним тарифом. За час затримки вагонів в очікуванні переадресування справляється плата, встановлена згідно із статтею 119 Статуту залізниць України. Час затримки обчислюється з моменту, коли минуло дві години після повідомлення про прибуття вантажу.

В усіх випадках зміни одержувача або станції призначення вантажу підприємство, організація, громадяни, за заявою яких здійснено таку заміну, є відповідальними перед попереднім одержувачем за наслідки такої зміни і зобов'язані відрегулювати розрахунки між відправниками, попередніми адресатами та фактичними одержувачами (стаття 45 Статуту залізниць України).

Як передбачено п. 14 Правил переадресування вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 20.08.2001 № 542 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 10.9.2001 р. за № 794/5986, якщо залізниця не має можливості видати вантаж, то за вказівкою відправника вона переадресовує його на іншу станцію призначення, іншому одержувачу або повертає його відправнику. Таке переадресування оформлюється за первинними документами з внесенням до них усіх платежів, пов'язаних із затримкою вантажу.

Переадресування згідно з цим пунктом здійснюється за наявністю гарантії сплати всіх належних залізниці платежів новим одержувачем.

Відповідно до п. 13 цих Правил, за час затримки вагонів до оформлення відправником перевізних документів на переадресування стягується плата за користування вагонами згідно статей 44 та 119 Статуту залізниць України. Період затримки обчислюється з часу, коли минуло дві години після повідомлення про прибуття вантажу, до оформлення відправником перевізних документів на переадресований вантаж.

Відповідно до ст. 5 Господарського кодексу України (далі ГК) суб'єкти господарювання, до яких належить і Донецька залізниця, на підставі ст. 306 ГК, та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Беручи до уваги, що залізничний транспорт України - складний багатогалузевий комплекс підприємств, основою якого є діяльність залізниць зі складним характером роботи, суд вважає, що Донецька залізниця з питань додержання державної дисципліни цін при встановлені та застосуванні тарифів на перевезення вантажів діяла відповідно та в межах порядку затвердженого в наведених вище нормативних документах . Згідно вимог статті 218 ГК підставою господарсько-правової відповідальності, учасника господарських відносин є скоєне ним правопорушення у сфері господарювання. Господарське правопорушення - це винне, протиправне діяння, яке причинило шкоду правам та законним інтересам суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин. А саме, вина залізниці у затримці вагонів, як стверджує позивач, через введення 28.07.2014р. Укрзалізницею конвенційної заборони на навантаження відсутня, оскільки, по-перше, виконуючи вказівку органу управління залізничним транспортом, залізниця діяла правомірно; по-друге, настання обставин непереборної сили з 01 серпня 2014р. через проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, про що свідчить Сертифікат (висновок) № 1361 Торгово-промислової палати України і спричинило прийняття зазначеної конвенційної заборони.

Враховуючи викладене, відповідачем були правомірно нарахована та списана сума зборів, пов'язаних з перевезенням вантажів, а саме: по накопичувальній картці № 10091249:

- плата за користування 3 вагонами - 44746,20 грн.(з ПДВ);

- збір за зберігання 3 вагонів на коліях загального користування - 66431,88 грн.(з ПДВ);

- телеграфний збір надання на вимогу вантажовласника інформації, пов'язаної зі зміною адресата 382.92 гри. (з ПДВ);

- по накопичувальній картці № 12091268:

- збір за зберігання 3 вагонів на коліях загального користування в розмірі 1544,88 грн. (з ПДВ);

- плата за користування 3 вагонами в розмірі 1064, 52 грн. (з ПДВ); всього: 114170, 40 грн. (з ПДВ).

ДП "Донецька залізниця" звертає увагу суду, що Договір № 12 12 02-ТЭ-062 248 про надання транспортно-експедиторських послуг від 12.12.2012 р., на який посилається позивач, був укладений між ПАТ "ПВК в Україні" та ВАТ "Алчевський металургійний комбінат". Предметом цього договору є зобов'язання Експедитора (ПАТ "ПВК в Україні") за плату організувати здійснення деяких послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Між позивачем та ДП "Донецька залізниця" були укладені договори перевезення, тобто залізничні накладні, які є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача (яким є позивач), умовами яких не передбачено списання коштів за перевезення з особового рахунка позивача.

ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" є неналежним позивачем по справі, оскільки згідно даних накопичувальних карток № № 10091249 та 12091268 збори за послуги, пов'язані з перевезенням вантажів були списані з особового рахунку ПАТ "ПВК в Україні", а не з особового рахунка позивача.

Отже, виходячи з вищевикладеного у позивача відсутні підстави для стягнення 114170,40 грн. з залізниці.

Відповідно до ст. 173 Господарського Кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформації тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання: нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України: «Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборогу або інших вимог, що звичайно ставляться».

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України «Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться».

Ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідач в судовому засіданні 28.04.2015 р. проти позову заперечував та на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, викладені у справі позивачем не були підтверджені належними доказами та були спростовані доказами наданими до суду відповідачем.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані докази, суд відмовляє в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" , м Алчевськ до Державного підприємства "Донецька залізниця", м. Донецьк за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша вантажна компанія в Україні", м. Київ про стягнення неправомірно списаних грошових коштів в сумі 114170 грн. 40 коп.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подасться до суду; ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється 2 % від ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача, внаслідок неправильних дій якого виник спір у суді.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82, 84, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м. Алчевськ до Державного підприємства "Донецька залізниця", м. Донецьк відмовити.

Суддя Т.Г. Алейникова

Рішення підписане 30.04.2015 р.