ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 рокуСправа № 912/670/15-г
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Тимошевської В.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/670/15-г

за позовом: публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", м. Київ

до відповідача: приватного підприємства "Агростар", с. Голикове, Олександрівський район, Кіровоградська область

про стягнення 13 743 430,14 грн.

Представники сторін:

від позивача - Акулініна Л.О., довіреність № 768 від 25.12.14;

від відповідача - Самофалова К.С., довіреність № б/н від 25.03.15.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" подано позовну заяву про стягнення з приватного підприємства "Агростар" 13 743 430,14 грн. заборгованості, з якої: 8 800 000,00 грн. основного боргу, 880 000,00 грн. пені, 2 640 000,00 грн. штрафу та 1 243 430,14 грн. 24% річних, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Позов мотивовано невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки зерна майбутнього врожаю № 21-к від 18.04.2014.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 25.02.2015 порушено провадження у справі № 912/670/15-г за даним позовом.

Відповідачем згідно відзиву на позов вимоги заперечено в частині проведених позивачем нарахувань 24% річних на суму 1 243 430,14 грн. та подано заяву про зменшення розміру пені і штрафу на 90%, а також заяву про відстрочку виконання рішення суду до 01 листопада 2015 року (а.с. 93-122).

В судовому засіданні 21.04.2015 господарський суд перейшов до розгляду справи по суті та заслухав присутніх представників сторін.

В судовому засіданні 21.04.2015 представником позивача позовні вимоги підтримано повністю; представником відповідача позовні вимоги заперечено частково та підтримано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій і про відстрочення виконання рішення суду.

В судовому засіданні 21.04.2015 оголошено перерву до 05.05.2015.

В судовому засіданні 05.05.2015 позивачем позовні вимоги підтримано та надано заяву, в якій позивач змінив період нарахування пені, і письмові пояснення, згідно яких позивач заперечує у клопотанні відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та про відстрочку виконання рішення суду. Представником відповідача в судовому засіданні 05.05.2015 підтримано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій і про відстрочення виконання рішення суду та надано додаткові докази на підтвердження обґрунтованості вказаних клопотань.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, які наведено в обґрунтування підстав позову, заперечень проти позовних вимог та поданих клопотань, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18.04.2014 Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (Покупець) та Приватне підприємство "Агростар" (Постачальник) уклали договір поставки зерна майбутнього врожаю № 21-К, відповідно до пункту 1.1 якого Постачальник/відповідач у визначений сторонами строк (термін) поставляє Покупцю/позивачеві зерно кукурудзи 3 класу (Товар); одиниця виміру Товару - метрична тонна; кількість Товару - 8 800,000, а Покупець зобов'язується прийняти Товар та оплатити його (а.с. 11-20) (надалі - Договір).

Додатковою угодою № 1 від 31.10.214 сторони внесли зміни до Договору поставки, продовживши строк поставки по 30 листопада 2014 року включно (а.с. 21-22).

Згідно пункту 1.2.1. Договору поставка відповідної партії Товару вважається здійсненою в момент підписання між Покупцем та Постачальником акту приймання-передачі відповідної партії товару на умовах поставки, передбачених цим Договором.

Умови поставки: ЕХW - ДПЗКУ, ПАТ (філія Кіровоградський КХП № 1) 25005, вул. варшавська, буд. 90, м. Кіровоград (згідно ІНКОТЕРМС 2010), якщо інший сертифікований зерновий склад (зерносховище) не вказаний(е) у листі Покупця, що направлений на адресу для листування Постачальника, який є невід'ємною частиною цього Договору (п. 1.3. Договору).

В пункті 2.2. Договору сторони домовились, що однієї із істотних умов цього Договору є укладення сторонами договору застави майбутнього врожаю, який має бути нотаріально посвідчений, при цьому усі витрати, що пов'язанні із укладенням та нотаріальним посвідченням такого договору несе Постачальник.

В пунктах 3.1., 3.1.1. Договору сторони передбачили попередню оплату Товару, що здійснюється із розрахунку ціни одиниці виміру товару (станом на момент укладення договору), яка складає 1 000,00 грн. за одиницю виміру товару, в тому числі ПДВ - 166,67 грн.; сума попередньої оплати за товар становить 8 800 000,00 (вісім мільйонів вісімсот тисяч гривень 00 коп) грн., в тому числі ПДВ.

Умовами пунктів 4.1-4.2 договору сторони погодили наступний порядок розрахунків:

Покупець протягом 15 календарних днів з моменту набрання чинності цим Договором, зобов'язується перерахувати кошти (попередня оплата товару), передбачені пунктом 3.1.1 Договору, на поточний рахунок Постачальника (на підставі рахунку-фактури останнього) за вирахуванням грошової суми, передбаченої у пункті 4.1.1 цього Договору;

Постачальник доручає Покупцю сплатити грошову суму, яку Покупець утримує із коштів, які належні до виплати Постачальнику у відповідності до пункту 4.1 цього договору, у розмірі, зазначеному в договорі комплексного (мультиризикового) страхування майбутнього врожаю сільськогосподарських культур, що є невід'ємною частиною цього договору, як страховий платіж. Грошові кошти, визначені пунктом 4.1.1 Договору, вважаються сплаченими Покупцем на користь Постачальника з моменту сплати покупцем за постачальника страхового платежу за договором комплексного страхування (у порядку, що передбачений договором комплексного страхування);

остаточний розрахунок (за мінусом суми попередньої оплати за товар, що визначена пунктом 11.1 договору) за поставлений Покупцю Товар здійснюється Покупцем (на підставі рахунку-фактури постачальника) протягом 10 робочих днів з моменту отримання Покупцем усіх документів, передбачених у пунктах 2.3, 2.4 цього Договору, із розрахунку ціни за одиницю виміру товару, що визначена на підставі пункту 3.2 Договору.

Зазначені вище та інші умови Договору погоджені між сторонами шляхом підписання Договору у формі єдиного документа та скріплення печатками підприємств. Строк дії Договору: з дати укладення до моменту повного та належного виконання зобов'язань за цим Договором (пункти 8.2., 8.6. Договору).

З матеріалів справи слідує, що на виконання пункту 2.2. Договору між позивачем (Заставодержатель) та відповідачем (Заставодавець) 25.04.2014 укладено Договір застави майбутнього врожаю, що посвідчений нотаріально, предметом якого є застава майна, а саме - майбутній врожай зерна кукурудзи 3-го класу, 2014 року урожаю, вирощений на полях загальною площею 3000 га (а.с. 23-26).

Крім того, відповідно до пункту 5.5. Договору Приватне підприємство "Агростар" (Страхувальник) 25.04.2014 уклало з Приватним акціонерним товариством "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (Страховик) договір комплексного страхування посівів майбутнього врожаю сільськогосподарських культур № 3298658, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майбутнім врожаєм с/г культур, що належатиме Страхувальнику, зазначених у Переліку застрахованих с/г культур з розрахунком страхової суми та страхового платежу по кожній з с/г культур (Додаток № 1 до Договору страхування) (а.с.27-47).

25.04.2014 Приватним підприємством "Агростар" виставлено Публічному акціонерному товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" рахунок-фактуру для сплати попередньої оплати, а також виставлено рахунок Страховика/Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" на оплату страхового платежу за договором страхування № 3298658 (а.с. 48, 49).

Вказані рахунки оплачені Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 30.05.2014 згідно платіжного доручення № 136 на суму 8 490 521,42 грн. на рахунок Приватного підприємства "Агростар" та платіжного доручення № 137 на суму 309 478,58 грн. на рахунок Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (а.с. 50, 51).

Отже, позивач виконав свої обов'язки за Договором, сплативши суму попередньої оплати в загальному розмірі 8 800 00,00 грн., до якої включено також страховий платіж, що узгоджено пунктами 4.1.1., 5.5. Договору.

Натомість відповідач поставку кукурудзи не виконав, в зв'язку з чим виник спір про стягнення коштів, перерахованих на виконання умов Договору, а також застосування відповідальності, передбаченої Договором.

При вирішені спору господарський суд враховує, що за договором поставки, під правову характеристику якого підпадає укладений між сторонами Договір поставки зерна майбутнього врожаю № 21-к від 18.04.2014, одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України).

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

У відповідності зі ст. ст. 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, та у встановлений договором строк.

Згідно частин 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у разі невиконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю, покупець, який сплати суму попередньої оплати, має право або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Пунктом 5.4. Договору сторони погодили, що у разі, зокрема, невиконання Постачальником своїх зобов'язань, або за наявності очевидних підстав вважати, що останній не виконає своїх зобов'язань у встановлений термін (строк) або виконає їх неналежним чином (у т.ч. з підстав, у настанні яких відсутня вина Постачальника), Покупець має право зупинити виконання своїх зобов'язань, відмовитися від їх виконання частково або в повному обсязі, при цьому Постачальник зобов'язаний повернути Покупцю (на підставі письмової вимоги) всі кошти перераховані на користь Постачальника на виконання умов цього Договору, у т.ч. суму грошових коштів, що визначена згідно п. 4.1.1 Договору (попередня оплата) та проценти у розмірі 24% річних за період з дня одержання попередньої оплати від покупця до дня її повернення останньому. Сторони погодили, що достатнім доказом наявності обставин, що визначені попереднім реченням, є лист-вимога Покупця.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою від 22.01.2015 № 130-2-12/302 про повернення суми попередньої оплатив розмірі 8 800 000,00 грн., а також про сплату нарахованих процентів річних та штрафних санкцій (пеня, штраф) (а.с. 52.54).

Вказана вимога залишена відповідачем без задоволення та під час розгляду справи останнім не спростовано повідомлені позивачем обставини стосовно отримання і не повернення відповідачем суми попередньої оплати та відсутності поставки Товару взагалі.

У відповідності до наведеного вище, враховуючи підтвердження матеріалами справи обставин невиконання відповідачем умов Договору щодо поставки Товару та передбачене, зокрема ст. 693 Цивільного кодексу України, право позивача вимагати повернення суми попередньої оплати, яка була здійснена останнім у відповідності до пунктів 3.1.1., 4.1.1. Договору в розмірі 8 800 00,00 грн., господарський суд дійшов висновку про правомірність заявленої позивачем вимоги про стягнення 8 800 000,00 грн., яка підлягає задоволенню повністю.

Також є правомірною вимога позивача про стягнення 24% річних, що нараховані на суму попередньої оплати, оскільки право на таке нарахування передбачено ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України та пунктом 5.4. Договору.

Так, ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Стаття 536 Цивільного кодексу України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Такий розмір процентів встановлений сторонами в пункті 5.4. Договору на рівні 24% річних та передбачено їх нарахування на суму попередньої оплати з дня одержання попередньої плати від Покупця до дня її повернення останньому.

Одночасно господарський суд погоджується з доводами відповідача, що період для нарахування річних має здійснюватися з наступного дня після надходження грошових коштів, так як за правилами ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

На підставі викладеного, враховуючи, що попередня оплата в розмірі 8 800 000,00 грн. здійснена позивачем 30.05.2014, 24% річних підлягають стягненню за період з 31.05.2014 по 30.01.2015, що становить 1 417 643,84 грн. У задоволенні позову про стягнення 24%, нарахованих за 30.05.2015 господарський суд відмовляє.

Доводи відповідача, що названі річні є відповідальністю за порушення грошового зобов'язання згідно ст. 625 Цивільного кодексу України і мають нараховуватися після отримання відповідачем вимоги про повернення суми попередньої оплати, повідхиляються господарським судом на підставі наступного.

Позивач згідно поданого позову обґрунтовує вимогу про стягнення 24% річних посиланням на ст. 536, ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України і вказане обґрунтування є правильним, про що зазначено вище. Відсутність в пункті 5.4. Договору, яким встановлено розмір річних, чіткої вказівки, що проценти річних сплачуються за користування чужими коштами, не спростовує суті правової природи названих процентів, оскільки такі проценти застосовуються за прямою вказівкою законодавства, яка міститься в ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Більш того, Верховний Суд України неодноразово в своїх постановах викладав правову позицію, згідно якої стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором поставки, не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні ст. 625 Цивільного кодексу (наприклад, постанова Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 р. у справі N 3-30гс13). За такі дії постачальник несе відповідальність, передбачену ч. 3 ст. 693 ЦК, коли на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлено обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця .

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача за порушення зобов'язань з поставки Товару пеню, яку згідно зави від 05.05.2015 нараховує за період з 02.12.2014 по 20.01.2015 в розмірі 880 000,00 грн. та 2 640 000,00 грн. штрафу, що складає 30% від суми 8 800 000,00 грн.

Статтею 199 Господарського кодексу України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Крім того, ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, наведені норми носять диспозитивний характер, оскільки передбачають можливість встановлення розміру штрафних санкцій в договорі.

Стягнення пені за порушення не грошового зобов'язання узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладену у постанові № 3-35гс13 від 03.12.2013 р. у справі № 908/43/13-г стосовно того, що в разі невиконання зобов'язань з поставки товару до боржника може бути застосована пеня. При цьому, на цю пеню не розповсюджується дія Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", оскільки зобов'язання з поставки товару не є грошовим.

У пункті 6.3 Договору сторони передбачили, що у разі невиконання/неналежного виконання Постачальником зобов'язань щодо поставки товару, Постачальник зобов'язаний сплатити Покупцю пеню у розмірі 0,2% від суми, що визначена п. 3.1.1 цього Договору, за кожен день прострочення зобов'язання, а за прострочення зобов'язання щодо поставки товару понад 15 днів, Постачальник, окрім пені, сплачує також штраф у розмірі 30% від суми, що визначена у п. 3.1.1 цього Договору.

Вказаний пункт 6.3. Договору не протирічіть наведеним вище вимогам чинного законодавства, у т.ч. частині 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

На підставі наведеного пункту та у зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язань з поставки Товару позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню за період з 02.12.2014 по 20.01.2015 в розмірі 880 000,00 грн. та 2 640 000,00 грн. штрафу.

Разом з цим, відповідач згідно поданої заяви просить зменшити розмір заявленої позивачем неустойки (штрафу, пені) на 90 відсотків. В обґрунтування відповідач посилається на те, що перебуває в скрутному фінансовому становищі; неналежне виконання зобов'язання спричинено об'єктивними та незалежними від відповідача обставини, зокрема, низькою врожайністю сільськогосподарських культур.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін. що заслуговують на увагу. Схоже правило міститься в частині 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання закріплено в пункті 3 частини 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Як слідує з матеріалів справи, основним видом діяльності приватного підприємства "Агростар" є вирощування сільськогосподарських культур, а тому виробнича діяльність відповідача у значній мірі залежить від врожайності, на рівень якої впливає ряд факторів, як залежних, так і незалежних від діяльності відповідача. В свою чергу, як повідомляє відповідач, низький рівень врожайності в 2014 році, у т.ч. зерна кукурудзи, що підтверджено наданими до матеріалів справи довідками управління агропромислового розвитку Олександрійської РДА, спричинило порушення останнім договірних зобов'язань за договором поставки, укладеного з позивачем.

Поданими до матеріалів справи доказами, а саме звітом про фінансові результати за 2014 рік, І квартал 2015 року, довідками банку про стан та рух коштів на рахунках приватного підприємства "Агростар", підтверджується збитковість підприємства та скрутне фінансове становище відповідача.

Господарський суд враховує, що позивач не повідомляє про понесення будь-яких збитків, внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, тоді як стягнення штрафних санкцій у заявленому розмірі з відповідача при наявному фінансовому становищі останнього може спричинити тяжкі наслідки для підприємства. Також враховано, що пеня, яка нарахована позивачем менш ніж за два місяці (50 днів), уже є значною сумою та сумарно із розміром штрафу займає 40% від вартості поставки.

З огляду на зазначене, господарський суд вважає можливим зменшити розмір штрафних санкцій (пені, штрафу), однак, до 50% від нарахованої позивачем суми, оскільки зменшення штрафних санкцій згідно клопотання відповідача на 90 відсотків є надмірно великим та не враховує інтереси позивача, який, в свою чергу, правомірно очікував належне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань та має право на застосування до відповідача штрафних санкцій.

При цьому, господарський суд вважає необхідним зазначити, що використання права на зменшення розміру штрафних санкцій та розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 440 000,00 грн. (50% від 880 000,00 грн.) та 1 320 000,00 грн. штрафу (50% від 2 640 000,00 грн.). У задоволені позову про стягнення пені та штрафу в іншій частині господарський суд відмовляє.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про стягнення з приватного підприємства "Агростар" 8 800 000,00 грн. основного боргу, 1 243 430,14 грн. 24% річних, 880 000,00 грн. пені та 2 640 000,00 грн. штрафу, підлягають частковому задоволенню в розмірі 8 800 000,00 грн. основного боргу, 1 417 643,84 грн. 24 % річних, 440 000,00 грн. пені та 1 320 000,00 грн. штрафу. У задоволені позову в іншій частині господарський суд відмовляє.

Одночасно господарський суд задовольняє клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду до 01 листопада 2015 року на підставі наступного.

Частина 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

В розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Як встановлено вище, відповідач перебуває в скрутному фінансовому становищі, що підтверджується його фінансовими звітами та довідками банку про стан і рух коштів, а тому здійснення стягнення в установлений строк є ускладненим в силу фінансового стану відповідача та може блокувати роботу останнього. Разом з цим, основний вид діяльності відповідача пов'язаний з виробництвом сільськогосподарських культур, що є сезонним видом робіт, а тому отримання прибутку певною мірою пов'язано з часом року, в який проводиться збір урожаю. З наданих до матеріалів справи слідує, що приватне підприємство "Агростар" провело посівні роботи та очікує отримання прибутку від реалізації зібраного врожаю, що, за твердженням відповідача, надасть можливість провести повне виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про наявність у даному випадку виключних обставин, які є підставою для надання відстрочки виконання рішення суду з урахуванням сезону виробництва згідно клопотання відповідача, а саме до 01 листопада 2015.

Судовий збір в його максимальному розмірі за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача, внаслідок неправильних дій якого виник спір.

Відповідно до п. 4.3. розділу 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарський суд на підставі п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Судовий збір в частині відмови у стягненні пені і штрафу внаслідок зменшення їх розміру господарським судом покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 83, 84, 85, 87, 121, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства "Агростар" (27333, Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Голикове, вул. Маршала Конєва, 2, ідентифікаційний код 32840929) на користь публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ідентифікаційний код 37243279) 8 800 000,00 грн. основного боргу, 1 417 643,84 грн. 24% річних, 440 000,00 грн. пені та 1 320 000,00 грн. штрафу, а також 73 080,00 грн. судового збору, відстрочивши виконання рішення суду до 01 листопада 2015 року.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.05.2015.

Суддя В.В.Тимошевська