ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року Справа № 922/592/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Воліка І.М., Шевчук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрома"
на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04.03.2015
у справі№ 922/592/15 господарського суду Харківської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Агрома"
до1. Приватного акціонерного товариства "Креатив" (відповідач-1); 2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач-2)
простягнення 1 361 327,42 грн.,
за участю представників:
від позивача не з'явився
від відповідача-1Мельник Л.В.
від відповідача-2не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрома" (далі - ТОВ "Агрома") звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Креатив" (далі - ПрАТ "Креатив") та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про: стягнення з відповідача-1 грошових коштів у розмірі 1 316 990,70 грн.; стягнення солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 3% річних від суми заборгованості та інфляційних втрат у розмірі 44 336,72 грн.; розірвання договору поставки № С14-00114 від 28.08.2014, укладеного між позивачем та відповідачем-1.

Разом із позовною заявою ТОВ "Агрома" подало заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ПрАТ "Креатив", у тому числі на грошові кошти, які обліковуються на наступних рахунках, відкритих в банківських установах ПрАТ "Креатив": р/р 1310, р/р 437 в філії АТ "Укрексімбанк" м. Кіровоград, МФО 323389, у межах ціни позову 1 361 327,42 грн. та судових витрат у розмірі 28 444,55 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.01.2015 у справі № 922/592/15 (суддя Пономаренко Т.О.) заяву ТОВ "Агрома" про забезпечення позову задоволено. З метою забезпечення позову накладено арешт на майно та грошові кошти, що належать ПрАТ "Креатив", у тому числі на грошові кошти, які обліковуються на рахунках в банківських установах: рахунок № 1310, філія АТ "Укрексімбанк" у м. Кіровограді, МФО 323389; рахунок № 347, філія АТ "Укрексімбанк" у м. Кіровограді, МФО 323389, в межах суми ціни позову 1 361 327,42 грн. та судових витрат у розмірі 28 444,55 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.03.2015 (колегія суддів у складі: Слободін М.М. - головуючий, Гончар Т.В., Гребенюк Н.В.) ухвалу господарського суду Харківської області від 30.01.2015 у справі № 922/592/15 скасовано; у задоволенні заяви ТОВ "Агрома" про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.03.2015 у справі № 922/592/15, ТОВ "Агрома" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати вказану постанову і припинити провадження у справі за апеляційною скаргою ПрАТ "Креатив" на ухвалу господарського суду Харківської області від 30.01.2015 у справі № 922/592/15.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 14.04.2015 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Воліка І.М., Шевчук С.Р. прийнято зазначену касаційну скаргу ТОВ "Агрома" до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 28.04.2015 о 10 год. 50 хв.

Учасники судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак позивач та відповідач-2 передбаченим законом правом на участь у розгляді скарги касаційною інстанцією не скористались.

Заслухавши представника відповідача-1, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову, позивач вказав, що відповідач-1 не вживає жодних заходів із врегулювання спору у позасудовому порядку, на листи позивача та телефонні дзвінки не відповідає.

Крім того, позивач зазначив про наявність у нього інформації про те, що відповідач не виконує зобов'язання перед іншими своїми контрагентами та має намір довести власне підприємство до банкрутства, здійснює розпродаж майна.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову на підставі ст.ст. 66, 67 ГПК України, місцевий господарський суд виходив з того, що наведені позивачем обставини та додані на їх підтвердження докази свідчать про тривале ухилення відповідача від виконання своїх договірних зобов'язань та імовірне подальше утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття заходів забезпечення, у той час як обраний позивачем захід у вигляді арешту майна та коштів, що належать відповідачу, спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ "Агрома" про забезпечення позову, апеляційний господарський суд виходив з того, що вимоги позивача про забезпечення позову були задоволені місцевим господарським судом за відсутності доведення обставин, що можуть свідчити про необхідність їх застосування.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Як встановив апеляційний господарський суд, позивачем, всупереч приписам законодавства, не було надано суду належних доказів можливого утруднення виконання чи унеможливлення виконання рішення суду. Так, у справі відсутні докази здійснення відповідачем-1 дій, спрямованих на умисне зменшення свого майна.

Також, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність доводів місцевого господарського суду про те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання зобов'язань.

При цьому, апеляційний господарський суд вказав, що в ухвалі суду першої інстанції про забезпечення позову відсутнє обґрунтування, яким чином невжиття застосованих судом заходів до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення господарського суду.

Крім того, як зазначив суд апеляційної інстанції, місцевим господарським судом при винесенні ухвали не було враховано, що при вирішенні питання про забезпечення позову слід брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном (у тому числі грошовими коштами) може призвести до незворотних наслідків.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованих висновків про те, що заява позивача про забезпечення позову була задоволена судом першої інстанції без дослідження у повному обсязі обставин справи та за відсутності доведення обставин, які б свідчили про необхідність їх застосування, що призвело до прийняття ухвали з помилковим застосуванням норм права.

Щодо доводів ТОВ "Агрома", викладених у касаційній скарзі, про порушення апеляційним господарським судом приписів ст.ст. 22, 100 ГПК України, яке полягає у тому, що суд апеляційної інстанції повинен був винести ухвалу про прийняття відмови ПрАТ "Креатив" від апеляційної скарги на підставі письмової заяви відповідача-1, поданої до суду 02.03.2015, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що матеріалами справи не підтверджується подання відповідачем-1 письмової заяви про відмову від апеляційної скарги. Водночас, апеляційним господарським судом при прийнятті постанови було встановлено, що заява в порядку ст. 100 ГПК України від ПрАТ "Креатив" не надходила. З огляду на викладене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави вважати, що судом апеляційної інстанції було неправомірно розглянуто апеляційну скаргу по суті та прийнято постанову.

За таких обставин, апеляційний господарський суд правомірно скасував ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовив у задоволенні заяви ТОВ "Агрома" про забезпечення позову.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та ч.ч. 1, 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акта колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрома" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04.03.2015 у справі № 922/592/15 залишити без змін.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.М. Волік

С.Р. Шевчук