КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2015 р. Справа№ 910/24863/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Куксова В.В.

За участю представників сторін:

Від позивача (апелянта) не з'явився;

Від відповідача Зубар О.В.- представник відповідача.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/24863/14 (суддя: Нечай О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна"

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат в розмірі 16 393,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 по справі № 910/24863/14 у позові ТОВ "Інтерпайп Україна" до ПАТ "Укргазвидобування" про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат в розмірі 16 393,09 грн - відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що внаслідок порушення позивачем п. 4.1 Договору, а саме непред'явлення позивачем відповідачу рахунків на оплату товару, строк оплати товару відповідачем не пропущено, а тому правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат у позивача відсутні.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 по справі № 910/24863/14 позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 - скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем в період з 19.04.2013 по 23.09.2013 було здійснено на користь відповідача поставку товару за Договором на суму 2 511 048,00 грн., проте, відповідачем було здійснено оплату з простроченням терміну оплати, внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання загалом в сумі 16 393,09 грн.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу ТОВ "Інтерпайп Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 по справі № 910/24863/14 передано судді - доповідачу Київського апеляційного господарського суду Станіку С.Р., для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду Андрієнко В.В. від 23.02.2015 для розгляду справи № 910/24863/14, у зв'язку з перебуванням судді Власова Ю.Л. на лікарняному, сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Корсакова Г.В., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2015 справу № 910/24863/14 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Корсакова Г.В., Куксов В.В., справу призначено до розгляду на 18.03.2015.

Але 18.03.2015 судове засідання по справі № 910/24863/14 не відбулось, у зв'язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 справу № 910/24863/14 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя:Станік С.Р., судді: Корсакова Г.В., Куксов В.В., справу призначено до розгляду на 15.04.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 продовжено строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи відкладено до 29.04.2015.

В судове засідання 29.04.2015 з'явився представник відповідача.

Позивач в судове засідання 29.04.2015 - представників не направив, причин невяки представників суду не повідомив, проте, через канцелярію суду від позивача надійшла заява про відмову від апеляційної скарги на підставі статті 100 Господарського процесуального кодексу України, яка підписана представником позивача Штифурко Ю.І. на підставі довіреності № 50 від 09.09.2014.

Відповідно до ст. 100 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до винесення постанови.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, дослідивши подану позивачем заяву про відмову від апеляційної скарги на підставі статті 100 Господарського процесуального кодексу України, встановила, що наведена заява підписана представником позивача Штифурко Ю.І. на підставі довіреності № 50 від 09.09.2014, проте, згідно обсягу повноважень, наданих довіреністю № 50 від 09.09.2014, у представника Штифурко Ю.І. відсутні повноваження по відмові від апеляційних скарг, поданих ТОВ «Інтерпайп Україна».

У зв'язку з наведеним, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що заява про відмову від апеляційної скарги на підставі статті 100 Господарського процесуального кодексу України, яка підписана представником позивача Штифурко Ю.І. на підставі довіреності № 50 від 09.09.2014 - задоволенню не підлягає у зв'язку з відсутністю у особи, яка її підписала, повноважень на відмову від апеляційної скарги.

Дослідивши наявні матеріали, враховуючи те, що усі сторони були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, зокрема і позивач, неявка представників позивача не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників позивача за наявними у справі матеріалами.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявним матеріалами справи, 19.04.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП Україна" (далі - позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" (далі - відповідач, покупець) було укладено Договір поставки № УГВ 7582/11-13 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації, що додається до Договору і є невід'ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до п. 4.1, п. 4.2 Договору розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред'явлення постачальником рахунка на оплату товару та підписаного сторонами акту приймання - передачі товару або видаткової накладної, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, з урахуванням ПДВ, на умовах, зазначених у специфікації. До рахунка додаються: підписаний уповноваженими представниками сторін акт приймання - передачі товару або видаткова накладна.

Відповідно до узгодженої сторонами Специфікації, сторонами було узгоджено ціну та асортимент поставляє мого товару.

Позивач у позові зазначав про те, що ним в період з 19.04.2013 по 23.09.2013 було здійснено відповідачу поставку товару за Договором на суму 2 511 048,00 грн., про що позивачем було надано належним чином засвідчені копії видаткових накладних.

Згідно з твердженнями позивача, відповідачем було здійснено оплату поставленого товару в повному обсязі, проте з простроченням терміну оплати, визначеного в п. 4 Додатку №1 до Договору, внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідач, в свою чергу, проти позову заперечує з тих підстав, що внаслідок порушення позивачем п. 4.1 Договору, а саме непред'явлення позивачем відповідачу рахунків на оплату товару, строк оплати товару відповідачем не пропущено, а тому правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат у позивача відсутні.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно п. 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, в період з квітня 2013 по вересень 2013 за умовами Договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 2 511 048,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями накладних, і що сторонами по справі не заперечувалось.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Договору розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред'явлення постачальником рахунка на оплату товару та підписаного сторонами акту приймання - передачі товару або видаткової накладної, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, з урахуванням ПДВ, на умовах, зазначених у специфікації. До рахунка додаються: підписаний уповноваженими представниками сторін акт приймання - передачі товару або видаткова накладна.

В свою чергу, ні суду першої інстанції під час вирішення спору, ні суду апеляційної інстанції на час апеляційного провадження, не було надано належних та допустимих доказів формування та виставлення позивачем відповідачу рахунків на оплату отриманого товару за Договором загалом на суму 2 511 048,00 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що наявність накладних є доказом поставки товару по Договору на суму 2 511 048,00 грн., тобто доказом наявності у відповідача грошового зобов'язання на суму 2 511 048,00 грн., по оплаті товару пов'язується саме з виставленням позивачем відповідачу відповідного рахунку, у випадку неоплати якого грошове зобов'язання відповідача перетворюється в прострочене, і саме наявність простроченого грошового зобов'язання є підставою для застосування до відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції враховує і те, що підставою для виникнення прав та обов'язків учасників господарських правовідносин є зокрема, договір, що узгоджується і з приписами статті 526 Цивільного кодексу України, згідно якої саме зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виникнення у відповідача обов'язку оплатити товар чітко визначено у пункті 4.1. Договору, і настання строку виконання якого пов'язується з виставленням позивачем відповідачу рахунків на оплату.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 18.11.2014 р у справі № 910/11087/14.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказів пред'явлення позивачем відповідачу рахунків на оплату товару за Договором, а тому відповідачем не було прострочено виконання свого грошового зобов'язання перед позивачем з оплати поставленого товару на суму 2 511 048,00 грн. по Договору, у зв'язку з чим підстави для застосування до відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання згідно статті 625 Цивільного кодексу України - відсутні, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 16 393,09 грн. не підлягають задоволенню.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/24863/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/24863/14 - залишити без змін.

3.Матеріали справи № 910/24863/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді В.В. Куксов