РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015Справа №910/5084/15-г

За позовом Комунального підприємствапо утриманню житлового господарства

Дніпровського району м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо - комерційна

фірма «Прінтекс ЛТД»

про стягнення 21 122, 69 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача: Решетниченко О.С. - по дов. №47-2 від 05.01.2015р.

Від відповідача: Лісничий В.Б, - по дов. №4 від 30.03.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо - комерційна фірма «Прінтекс ЛТД» (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 21 122,69 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2015р. порушено провадження у справі № 910/5084/15-г та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 01.04.2015р.

В судовому засіданні 01.04.2015 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в наданому суду відзиві проти задоволення позову заперечує посилаючись на те, що з 17.02.2014р. надання комунальних послуг було припинено, а тому нарахування за період з 17.02.2014р. та за березень 2014 року є неправомірним.

В судовому засіданні 01.04.2015р. оголошувалась перерва до 27.04.2015р., відповідно до приписів ст.. 77 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 27.04.2015р. представником відповідача заявлено клопотання про витребування від АК «Київенерго» інформації про надання комунальних послуг з центрального опалення по кількості та вартості за опалювальний сезон 2013-2014 р. по об'єкту постачання -м. Київ, пр.. Ватутіна, 2-В, помісячно та витребувати копії нарядів на підключення та відключення будівлі від тепломереж за цей період.

Представник позивача проти даного клопотання заперечував.

Суд розглянувши дане клопотання вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до ст.. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

При розгляді справи судом встановлено, що в матеріалах справи наявні копії облікових карток (табуляграм) постачальної компанії АК «Київенерго» за період з жовтня 2013 року по лютий 2014 року по будинку №2-В по пр.. Ватутіна в м. Києві з яких вбачається яка кількість комунальних послуг була надана в опалювальний сезон 2013-2014 р. по об'єкту постачання -м. Київ, пр.. Ватутіна, 2-В та вартість даних послуг.

У судовому засіданні 27.04.2015 року відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

09.12.2006 року між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (надалі позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо - комерційна фірма "Прінтекс ЛТД" (надалі відповідач) було укладено договір № 495/412 на користування комунальними послугами.

01.09.2010р. між сторонами була укладена додаткова угода до договору №495/412.

Відповідно до пункту 1.1. Договору ( в редакції додаткової угоди), позивач на підставі укладених договорів з виробниками та постачальниками комунальних послуг зобов'язується транспортувати по внутрішньо будинкових мережах відповідачу. Що є власником нежитлового приміщення, загальною площею 456, 60 кв.м. за адресою: м. Київ. пр.. Ватутіна, 2-в.

Відповідач у відповідності до даної угоди зобов'язався прийняти комунальні послуги та своєчасно їх оплатити.

Строк дії договору сторони визначили з 01.09.2010р. по 01.09.2015р. ( п. 5.5 додаткової угоди).

Відповідно до переліку комунальних послуг та порядок їх розрахунку визначено Додатком № 2 до Договору, а саме відповідачу надаються послуги з центрального опалення, холодного водопостачання та каналізація

Згідно з пунктом 2.2. Договору, відповідач повинен до 10 числа поточного місяця кінця сплатити платежі за комунальні послуги, що визначаються на рівні суми минулого місяця, згідно табуляграм та груп рахунків постачальної організації та 4% які пов»язані з нарахуванням, збором, розщепленням та обліком платежів і перерахуванням коштів виробником комунальних послуг.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно з Договором № 495/412 про надання комунальних послуг від 09.12.2003 року ( в редакції додаткової угоди від 0.09.2010р.), внаслідок чого, у останнього, за період з 01.10.2013 року по 17.02.2014 року, виникла заборгованість перед Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва у розмірі 16 231,98 грн.

Зважаючи на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 16 231,98 грн. основного боргу, 4382,14 грн. інфляційної складової боргу та 508,57грн. три проценти річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (стаття 903 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи пункту 2.2 договору строк виконання відповідачем зобов'язань по сплаті за період з 01.10.2013 року по 17.02.2014 року, станом на момент вирішення спору настав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання по оплаті послуг не виконав в повному обсязі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 16 231,98 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 16 231,98 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими, відповідачем належними доказами не спростованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 4382,14 грн. інфляційної складової боргу та 508,57грн. три проценти річних, нарахованих за період з 01.11.2013 року по 31.01.2015 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім 3% річних від простроченої суми, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо - комерційна фірма «Прінтекс ЛДТ» трьох процентів річних на загальну суму 508,57 грн., нарахованих за період з 01.11.2013 року по 31.01.2015 року.

Разом з тим, враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо - комерційна фірма «Прінтекс ЛДТ» інфляційних нарахувань на загальну суму 4382,14 грн., нарахованих за період з 01.11.2013 року по 31.01.2015 року, є обґрунтованими.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Приймаючи до уваги вищенаведене, позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарській суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача: при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України..

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються з огляду на те, що нарахування позивачем комунальних послуг здійснено по 17.02.2014р. відповідно до копій облікових карток (табуляграм) постачальної компанії АК «Київенерго» за період з жовтня 2013 року по лютий 2014 року.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо - комерційна фірма «Прінтекс ЛДТ» (02218, м. Київ, пр.. Ватутіна, 2-В, ) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, буд. 9-Г; ) 16 231 грн. 98 коп. основного боргу, 4 382 грн. 14 коп. - інфляційні, 508 грн. 57 коп. - 3% річних та 1 827 грн. 00 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.05.2015р.

СуддяТрофименко Т.Ю.