РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2015Справа №910/24505/13

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАГНАТЕК-ФОРТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНА ТРЕЙД"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Даньшин Микола Валерійович

про стягнення 1 145 705,66 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Файчак В.І. - довіреність б/н від 06.04.2015 року;

від відповідача: не з'явилися;

від третьої особи: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.02.2014 у справі №910/24505/13 (суддя Балац С.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2014 (колегія суддів у складі головуючого судді Лобаня О.І., суддів Майданевича А.Г., Федорчука Р.В.), задоволені уточнені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МАГНАТЕК-ФОРТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНА ТРЕЙД" про стягнення 1 079 062,18 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача штраф у сумі 416 715,93 грн., пеню в сумі 540 847,96 грн., 3% річних у сумі 121 498,29 грн. за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором поставки №49-2012 від 23.03.2012.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.09.2014 року у справі №910/24505/13, Постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2014 у справі господарського суду міста Києва №910/24505/13 та рішення господарського суду міста Києва від 26.02.2014 у цій справі скасовано; справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням №04-23/792 від 25.09.2014 року, у зв'язку з поверненням Вищим господарським судом України справи №910/24505/13 до господарського суду міста Києва, призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.09.2014 року справу прийнято до свого провадження суддею Якименко М.М.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.11.2014 року зупинено провадження у справі № 910/24505/13, призначено у справі №910/24505/13 судову технічну та почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

До господарського суду м. Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи №910/24505/13 з клопотанням про надання необхідних матеріалів для проведення судово-технічної експертизи матеріалів документів №886/15-34, судово-технічної експертизи реквізитів документів №887/15-33 та судово-почеркознавчої експертизи №888/15-32, призначених у справі №910/24505/13.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.03.2015 року поновлено провадження у справі № 910/24505/13 та призначено розгляд справи на 24.03.2015 року.

В судове засідання, призначене на 24.03.2015 року представники сторін не з'явилися, хоча про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду про поновлення провадження у справі не виконали.

Враховуючи те, що нез'явлення представників сторін у судове засідання перешкоджає вирішенню спору по суті, суд вважав за доцільне відкласти розгляд справи на 07.04.2015 року.

В судове засідання 07.04.2015 року представники відповідача та третьої особи не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 07.04.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 07.04.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАГНАТЕК-ФОРТ" (далі по тексту - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МАНА ТРЕЙД" (далі по тексту - покупець, відповідач) укладено договір поставки №49-2012 (далі по тексту - Договір), за умовами якого позивач зобов'язується передати, а відповідач прийняти і оплатити нафтопродукти (далі - товар) на базисі поставки, у кількості, за номенклатурою, за цінами і строками поставки згідно із умовами Договору та додатків до нього, які є невід'ємними частинами Договору (п. 1.1 Договору).

Кожний додаток є окремою угодою, укладеної в межах Договору. Кожний наступний додаток не відміняє та не зупиняє дію попередніх додатків ані у повному обсязі, ані частково, якщо у ньому не передбачено інше (п. 2.1. Договору).

Відповідач зобов'язується здійснити 100 відсоткову попередню оплату вартості товару, визначеної у додатку до Договору, не пізніше 2 (двох) банківських днів з моменту отримання від позивача рахунку-фактури, виставленого на підставі існуючого додатку до Договору (п. 7.1 Договору).

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі порушення відповідачем строків здійснення взаєморозрахунків, встановлених Договором та існуючими додатками до нього, відповідач зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати, на протязі 5 робочих днів з дня отримання відповідної письмової вимоги позивача.

У разі якщо строк прострочення відповідачем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, відповідач зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості, на протязі 5 робочих днів з дня отримання відповідної письмової вимоги позивача (п. 8.3 Договору).

Між сторонами укладені до Договору додаткові угоди, у відповідності до яких позивач зобов'язався поставити, а відповідач отримати й оплатити товар загальною вартістю 13 890 531,05 грн.:

- від 28.03.2012 № 1 на суму 2 579 358,06 грн.;

- від 31.03.2012 № 2 на суму 555 237,16 грн.;

- від 06.04.2012 № 3 на суму 4 399 539,05 грн.;

- від 07.04.2012 № 4 на суму 1 465 491,75 грн.;

- від 14.04.2012 № 5 на суму 1 472 125,35 грн.;

- від 17.04.2012 № 6 на суму 3 418 779,68 грн. (копії зазначених документів містяться в матеріалах справи).

На підставі наведених вище додаткових угод, позивач поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 13 890 531,05 грн., що підтверджується актами приймання-передачі:

- від 28.03.2012 № 895 на суму 2 579 358,06 грн.;

- від 31.03.2012 № 1086 на суму 555 237,16 грн.;

- від 06.04.2012 № 1249 на суму 2 932 435,80 грн.;

- від 06.04.2012 № 1250 на суму 1 467 103,25 грн.;

- від 07.04.2012 № 1154 на суму 1 465 491,75 грн.;

- від 14.04.2012 № 1279 на суму 1 472 125,35 грн.;

- від 17.04.2012 № 1278 на суму 3 418 779,68 грн. (копії зазначених документів містяться в матеріалах справи).

В подальшому, відповідачем частину отриманого товару вартістю 1 214 240,93 грн. повернуто позивачеві за такими накладними на повернення товару:

- від 09.06.2012 № 3 на суму 387 428,70 грн.;

- від 08.06.2012 № 2 на суму 366 573,86 грн.;

- від 13.06.2012 № 4 на суму 362 720,53 грн.;

- від 22.06.2012 № 5 на суму 97 517,84 грн. копії зазначених документів містяться в матеріалах справи).

14.12.2012 року сторонами спору укладено Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог (далі по тексту - Угода). Так, згідно вказаної Угоди зобов'язання відповідача за Договором припинилися частково в сумі 507 878,82 грн. Також з Угоди вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за Договором складає 1 200 000,00 грн.

Згідно наявної у матеріалах справи копії листа відповідача від 14.12.2012 № 1412/1, останній гарантував позивачеві погашення заборгованості в сумі 1 200 000,00 грн. у строк до 31.12.2012 року.

Спір у справі виник в зв'язку з тим, що на думку позивача відповідач порушив умови Договору, щодо своєчасності оплати вартості отриманого товару, відповідно до умов Договору, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції передбачені умовами Договору та нормами чинного законодавства України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів та наявних в матеріалах справи документів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, поставив відповідачу товар за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь позивача вартість отриманого товару чим порушив умови Договору.

Відповідач припустився прострочення платежу, а тому позивач, керуючись пунктами 8.2. та 8.3. Договору просить суд стягнути з відповідача пеню та штраф, які за розрахунками позивача становлять: 416 715,93 грн. - штрафу, 540 847,96 грн. - пені.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 416 715,93 грн. - штрафу, 540 847,96 грн. - пені, нормативно та документально доведені, нараховані відповідно до законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 121 498,29 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 121 498,29 грн. - 3% річних, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНА ТРЕЙД» (01034, м. Київ, Шевченківський район, вул. Олеся Гончара, буд. 35, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГНАТЕК-ФОРТ» (01030, м. Київ, Шевченківський район, вул. Лисенка, буд. 2-А, офіс 2, ) 416 715 (чотириста шістнадцять тисяч сімсот п'ятнадцять) грн. 93 коп. - штрафу, 540 847 (п'ятсот сорок тисяч вісімсот сорок сім) грн. 96 коп. - пені, 121 498 (сто двадцять одну тисячу чотириста дев'яносто вісім) грн. 29 коп. - 3% річних, 21 581 (двадцять одну тисячу п'ятсот вісімдесят одну) грн. 24 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 17.04.2015 року.