РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р. Справа № 903/1245/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Олексюк Г.Є. ,

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Романчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області на рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2015 р. у справі №903/1245/14

за позовом відкритого акціонерного товариства "Херсонський бавовняний комбінат" в особі ліквідатора Лахненка Євгенія Миколайовича

до приватного акціонерного товариства "Волинський шовковий комбінат"

про спонукання до виконання мирової угоди

за участю представників:

позивача - Медик В.О.

відповідача - Пасічника О.О.,

прокуратури - Меленчук І.В.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Херсонський бавовняний комбінат" в особі ліквідатора Лахненка Євгенія Миколайовича звернулось до місцевого господарського суду із позовом до приватного акціонерного товариства "Волинський шовковий комбінат" про спонукання до виконання мирової угоди.

Листом від 09.02.2015 року прокуратура Херсонської області повідомила господарський суд Волинської області про вступ прокурора з метою захисту інтересів держави в особі Фонду державного майна України у розгляд даної справи.

23.02.2015 року позивач уточнив свої вимоги та просив позовну заяву про спонукання ПАТ "Волинський шовковий комбінат" до виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Волинської області від 26.11.2007 року у справі №7/90-38 в частині стягнення 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 25500 грн. державного мита залишити без розгляду.

Рішенням господарського суду Волинської області від 23.02.2015 року (суддя Кравчук В.О.) провадження у справі про спонукання до виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Волинської області від 26.11.2007р. у справі №7/90-38, в частині стягнення з приватного акціонерного товариства "Волинський шовковий комбінат" 25500,00грн. державного мита, 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу припинено. У позові про спонукання до виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Волинської області від 26.11.2007р. у справі №7/90-38, в частині поставки приватним акціонерним товариством "Волинський шовковий комбінат" бавовняного волокна (1, 2 сортів 4 та 5 типу) в кількості 12171 тон ± 5% на умовах договору №30/11-Б/1440 від 30.11.2004 року відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що ухвала господарського суду Волинської області від 26.11.2007 року у справі №7/90-38, якою затверджено укладену сторонами мирову угоду, не має статусу виконавчого документу, оскільки не містить необхідних відомостей та реквізитів передбачених ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, у виконавчому документі не зазначено дати набрання чинності рішення, повного найменування стягувача та боржника, їх місцезнаходження, ідентифікаційні номери суб'єктів господарювання. Відтак, суд дійшов висновку, що позивач правомірно звернувся до суду з позовом про спонукання до виконання умов мирової угоди. Однак, встановивши, що позивач пропустив строк позовної давності, суд на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, відмовив у позові в частині зобов'язання відповідача виконати умову мирової угоди шляхом поставки бавовняного волокна (1, 2 сортів 4 та 5 типу) в кількості 12171 тон ± 5% на умовах договору №30/11-Б/1440 від 30.11.2004 року. У решті позову, керуючись п. 2 ст. 80 ГПК України, суд припинив провадження, оскільки господарським судом Волинської області у справа №5004/1648/12 вирішено аналогічний спір.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням прокурор Херсонської області звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апелянт зокрема зазначає, що суд першої інстанції в порушення ст. 43 ГПК України не надав правової оцінки доказам, поданими ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат" в підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності, що призвело до прийняття незаконного рішення. Так, посилається на те, що відсутність бухгалтерської та фінансово-господарської документації позивача, яка підтвердила б наявність дебіторської заборгованості, тривалий час унеможливлювало звернення до суду про спонукання до виконання мирової угоди. Документальне звернення, що підтвердило наявність мирової угоди, яка не виконується, надійшло на адресу арбітражного керуючого Лахненка Є.М. від трудового колективу в жовтні 2014 року.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. У відзиві вказує на те, що наведені ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат" причини пропуску строку позовної давності є такими, що обумовлені бездіяльністю самого позивача та не є поважними. Звертає увагу апеляційного суду на те, що не можуть братися до уваги доводи новопризначеного керівника підприємства, установи, організації, яким є ліквідатор про те, що він дізнався про порушене право очолюваної ним юридичної особи лише з часу свого призначення, оскільки позовна вимога заявляється про захист прав саме юридичної особи, а не її керівника. Крім того, посилається на те, що позовна заява підписана та подана до суду особою, яка не була наділена відповідними повноваженнями.

Розглянувши апеляційну скаргу та відзив на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення прокурора, представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Волинської області від 26.11.2007 року у справі №7/90-38 затверджено мирову угоду, укладену між ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат" і ЗАТ "Волинський шовковий комбінат" (правонаступником якого є ПАТ "Волинський шовковий комбінат"). Провадження у зазначеній справі припинено.

Згідно вказаної ухвали від 26.11.2007 року відповідач визнав і підтвердив суму заборгованості за договором №30/11-Б/1440 від 30.11.2004 року з додатками №1 від 30.11.2004 року, №2 від 04.01.2005 року в загальному розмірі 115727 904,18 грн., з яких: основний борг - 110830532,75 грн.; нарахована пеня - 4871753,43 грн.; витрати по сплаті державного мита - 25500,00 грн.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 118,00 грн. Зобов'язався у строк до 31.12.2007 року перерахувати на розрахунковий рахунок позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118,00 грн. та державне мито в розмірі 25500,00 грн. В рахунок погашення заборгованості перед позивачем за договором №30/11-Б/1440 від 30.11.2004 року з додатками №1 від 30.11.2004 року, №2 від 04.01.2005 року, розмір якої становить 115702286,18 грн., взяв на себе обов'язок поставити, а позивач прийняти у власність бавовняне волокно (1,2 сортів 4 та 5 типу) в кількості 12171 тон ± 5% на умовах договору №30/11-Б/1440 від 30.11.2004 року за наступним графіком: червень 2008 року - 300 тон; липень 2008 року - 400 тон; серпень 2008 року - 500 тон; з вересня 2008 року по січень 2010 року включно по 600 тон щомісяця; лютий 2010 року - 570 тон; березень 2010 року - 201 тону.

Однак, ПАТ "Волинський шовковий комбінат" умови мирової угоди не виконало, заборгованість у встановлений строк не сплатило, бавовняне волокно не поставило, у зв'язку з чим ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат" звернулось до господарського суду Волинської області із позовом про стягнення 115727904,18 грн. заборгованості (справа №5004/1648/12).

Рішенням господарського Волинської області від 21.02.2013 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.05.2013 року, вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Волинський шовковий комбінат" на користь ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат" грошові кошти в розмірі 25618 грн. В позові про стягнення 115702286,18 грн. відмовлено.

В частині відмови в позові у справі №5004/1648/12 суд виходив з того, що оскільки за умовами мирової угоди відповідач в рахунок погашення заборгованості в розмірі 115702286,18 грн. зобов'язувався передати позивачу бавовняне волокно, правові підстави для задоволення позову та спонукання відповідача до виконання умов мирової угоди шляхом стягнення з нього 115702286,18 грн. коштами відсутні. В частині стягнення 25618 грн., що за мировою угодою складають витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118 грн. та державне мито в розмірі 25500грн., суд дійшов висновку про обґрунтованість позову.

01.07.2013 року господарським судом Волинської області видано наказ про примусове виконання рішення суду у справі №5004/1648/12 щодо стягнення з ПАТ "Волинський шовковий комбінат" 25618,00 грн.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про припинення провадження у даній справі №903/1245/14 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України про спонукання ПАТ "Волинський шовковий комбінат" до виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Волинської області від 26.11.2007 року у справі №7/90-38 шляхом стягнення 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 25500,00 грн. державного мита, оскільки є рішення господарського суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Однак, колегією суддів встановлено, що в добровільному порядку відповідач бавовняне волокно в кількості та строки, погоджені сторонами в мировій угоді, що затверджена ухвалою господарського суду Волинської області від 26.11.2007 року позивачу не поставив, що стало підставою для звернення із позовом про спонукання до виконання її умов.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що ухвала про затвердження мирової угоди від 26.11.2007 року не містить усіх даних, визначених ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", тобто не має статусу виконавчого документа. Однак враховуючи, що позивачем пропущено строк позовної давності, а відповідачем заявлено клопотання про його застосування до позовних вимог, суд на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України відмовив в позові.

Апеляційний суд не погоджується з правовою підставою, визначеною господарським судом першої інстанції для відмови в позові, з огляду на наступне.

Статтею 78 ГПК України передбачено, що одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову.

За правилами ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, такі виконавчі документи, як ухвали, постанови судів у господарських справах у випадках, передбачених законом.

Статтею 19 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Отже, у випадку невиконання зобов'язаною стороною умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду, яка в силу п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом, заінтересована сторона має право звернутися до державного виконавця на підставі ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено таку мирову угоду.

У той же час, у відповідності до ст. 26 вказаного Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

На виконання ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 20.04.2015 року, позивач надав постанову державного виконавця ВП№45224344 від 29.10.2014 року, згідно якої на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат" відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Волинської області №7/90-38 від 26.11.2007 року, оскільки стягувачем представлено до виконання копію ухвали.

Згідно пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, повторно до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання ухвали господарського суду Волинської області №7/90-38 від 26.11.2007 року, ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат" не зверталось, постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження внаслідок невідповідності вказаної ухвали суду ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем винесено не було.

Відповідно до п. 3.19 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 року, в разі ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою: якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні п. 2 ч. 2 ст. 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у ст. 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ.

У той же час, п.7.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 року визначено, що якщо ухвала про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам, встановленим для виконавчих документів (ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження"), і державним виконавцем з цих підстав буде відмовлено у відкритті виконавчого провадження, заінтересована сторона вправі звернутися до господарського суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у разі задоволення якого господарським судом видається відповідний наказ.

Тобто, згідно із наведеними роз'ясненнями пленумів Вищого господарського суду України, ухвала про затвердження мирової угоди, як виконавчий документ згідно з п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", обов'язково повинна містити у своїй резолютивній частині всі передбачені ст. 18 вказаного Закону відомості. При цьому, з'ясування відповідності виконавчого документа ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" відноситься виключно до компетенції державної виконавчої служби та лише державному виконавцю надано право приймати юридично значиме рішення за наслідками такої оцінки (постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження згідно п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження"). У разі відмови саме з цієї підстави у відкритті виконавчого провадження, заінтересована сторона не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим господарським судом України у постанові від 25.04.2013 року у справі №5002-3/3243-2012.

Враховуючи, що матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів мотивованої відмови державного виконавця, з посиланням на ст. 18, п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Волинської області №7/90-38 від 26.11.2007 року з підстави невідповідності цієї ухвали вимогам, встановленим для виконавчих документів, колегія суддів дійшла висновку про передчасність звернення ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат" із даним позовом до суду.

Вказаного при вирішенні спору, місцевим господарським судом враховано не було.

У той же час, помилка суду першої інстанції в мотивувальній частині рішення не вплинула на правильність висновку господарського суду по суті заявлених позовних вимог, в зв'язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Судова колегія відхиляє посилання відповідача у відзиві на апеляційну скарну на те, що позовна заява підписана та подана до суду особою, яка не була наділена відповідними повноваженнями, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку. Дії (бездіяльність) ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю). У разі невиконання або неналежного виконання ліквідатором своїх обов'язків господарський суд за клопотанням комітету кредиторів або з власної ініціативи може припинити повноваження ліквідатора і призначити нового ліквідатора в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, за приписами ч. 7 ст. 46 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор виконує свої повноваження до внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про припинення юридичної особи - банкрута.

Згідно із п. 60 постанови пленуму Верховного Суду України № 15 від 18.12.2009 року "Про судову практику в справах про банкрутство" єдиною підставою для виконання арбітражним керуючим своїх обов'язків є ухвала суду про його призначення в процедурах розпорядження майном боржника, санації боржника та ліквідації банкрута.

Постановою господарського суду Херсонської області від 04.03.2013 року визнано боржника ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.05.2013 року постанову господарського суду Херсонської області від 04.03.2013 року скасовано в частині призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Марченка С.О. та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Лахненка Є.М.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 07.02.2014 року строк ліквідаційної процедури та повноваження ліквідатора продовжено на шість місяців.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 04.02.2015 року припинено процедуру ліквідації та повноваження ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Лахненка Є.М. Введено процедуру санації боржника ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат» строком на шість місяців та призначено керуючим санацією арбітражного керуючого Лахненка Є.М.

Таким чином, повноваження арбітражного керуючого Лахненка Є.М., як ліквідатора банкрута, ухвалою господарського суду Херсонської області припинено 04.02.2015 року та того ж дня останній набув статусу керуючим санацією, а тому станом на день звернення із даним позовом до суду (05.12.2014 року) мав повноваження на здійснення представництва юридичної особи в суді та право підписувати позовну заяву.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2015 р. у справі №903/1245/14 залишити без змін, апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

3. Справу №903/1245/14 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Розізнана І.В.