РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2015Справа №910/7382/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод «Галичина"

до Державного підприємства "Енергоринок"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про визнання недійсною додатковою угоди до договору

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача не з'явились;
від відповідача від третьої особиКалінін М.В. - представник за довіреністю № 01/44-744Д від 25.12.14; Усачова А.І. - представник за довіреністю № 4 від 31.12.14

В судовому засіданні 13.05.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» до Державного підприємства "Енергоринок" про визнання недійсною додатковою угоди до договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.06.14 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу електроенергії № 10600/04, того ж дня сторони підписали додаткову угоду № 10601/04 до договору купівлі-продажу електроенергії. За доводами позивача, вказана додаткова угода № 10601/04 від 25.06.14 не була погоджена з НКРЕ та була підписана фактично під тиском відповідача, що, на думку відповідача, на підставі ч. 1, 3 ст. 203, ст.214 ЦК України, тягне за собою її недійсність.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.03.2015 порушено провадження у справі № 910/7382/15-г за вказаною позовною заявою, залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 22.04.2015.

В судове засідання 22.04.15 представники учасників процесу з'явились, надали пояснення по суті спору. В судовому засіданні було оголошено перерву до 13.05.15.

08.05.15 через загальний відділ діловодства суду відповідач надав письмовий відзив, відповідно до якого проти позову заперечує, виходячи з наступного. Відповідач зазначає, що позивачем не вказано, якій саме з вимог ст.. 203 ЦК України не відповідає оскаржувана додаткова угода. Відповідач зазначає, що оскаржувана угода не суперечить нормам ЦК України, іншим актам законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Вказаною додатковою угодою сторони лише уточнили міру та порядок відповідальності позивача за організацію експлуатації АСКОЕ. На думку відповідача, погодження НКРЕ договору в момент його укладення має одноразовий характер, оскільки в повній мірі реалізує законодавчо закріплену в ч. 14 ст. 17-1 Закону України «Про електроенергетику» мету такого погодження та повноваження НКРЕ в цій частині. Уклавши додаткову угоду сторони не змінювали умов основного договору купівлі-продажу електричної енергії щодо державних гарантій, врахування яких мало необхідність і підставу його попереднього погодження зі сторони комісії. Відповідач зазначає, що необхідність погодження НКРЕКП змін укладеного двостороннього договору купівлі-продажу електричної енергії, на даний час, не передбачено жодним нормативно-правовим актом.

В судове засідання 13.05.15 представники відповідача та третьої особи без самостійних вимог з'явились. Представник відповідача надав пояснення по суті спору, проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

25 червня 2014р. між Державним підприємством "Енергоринок" (далі - ДПЕ, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина" (далі - ВАД, позивач) було укладено договір №10600/04 (далі - Договір).

Згідно п.1.1. Договору ВАД (позивач) зобов'язується продавати, а ДПЕ (відповіач) зобов'язується купувати електроенергію, вироблену ВАД та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору.

Згідно п.2.1 Договору сторони визнають свої зобов'язання згідно з Договором між Членами Оптового ринку електричної енергії (далі - ДЧОРЕ) України, чинними додатками до нього та керуються його положеннями та положеннями законодавства України при виконанні цього Договору.

Згідно п.3.1. Договору сторонами погоджено, що обсяг фактично проданої та купленої електроенергії визначається згідно з Інструкцією про порядок здійснення розрахунків на ОРЕ України з використанням погодинних даних, отриманих з автоматизованої системи комерційного обліку електроенергії (далі - АСКОЕ), яка охоплює точки обліку згідно з Інструкцією про порядок комерційного обліку електричної енергії (далі ІКО).

Згідно п.3.2 Договору облік електроенергії, що ВАД продає ДПЕ та експлуатація АСКОЕ здійснюються згідно з ІКО.

Згідно п.5.2.1 Договору ВАД зобов'язаний здійснювати виробництво та продаж електроенергії ДПЕ в обсягах, які забезпечуються наявними альтернативними джерелами енергії.

Пунктом 8.6 договору встановлено, що останній вступає в силу з 08.07.14 та діє до 31.12.14.

Вказаний договір було погоджено Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики (третьою особою) (протокол засідання від 26.06.14 № 52).

23.12.2014 сторони уклали Додаткову угоду № 10975/04 до договору від 25.06.14 № 10600/04, відповідно до умов якої продовжили строк дії договору до 31.12.15.

25.06.2014р. між ДП "Енергоринок" та ТОВ "Завод "Галичина" укладено додаткову угоду № 10601/04 до Договору (далі - Додаткова угода), яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками.

Згідно п.1 Додаткової угоди, сторони погодили, що ВАД зобов'язується в термін до 15 вересня 2014 року здійснити реєстрацію АСКОЕ у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії відповідно до Порядку реєстрації автоматизованих систем комерційного обліку електричної енергії на Оптовому ринку електричної енергії України.

Згідно п.2 Додаткової угоди, у випадку порушення ВАД умов п.1 цієї Додаткової угоди, ДПЕ має право нарахувати штраф у розмірі 3000 грн. за кожен день такого порушення, а ВАД, в разі нарахування ДПЕ штрафу, зобов'язується сплатити його на користь ДПЕ. Сплата штрафу здійснюється ВАД на поточний рахунок ДПЕ.

Згідно п.п. 5, 6 Додаткової угоди, дана угода є невід'ємною частиною Договору та набирає чинності з 08 липня 2014 року.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що сторони погоджуються з тим, що у договір та його додатки у разі необхідності можуть бути внесені зміни та доповнення за взаємною домовленістю сторін.

Згідно п.8.3 Договору сторони передбачили, що у випадку внесення змін до цього Договору, вони мають бути оформлені у вигляді додаткової угоди (за виключенням повідомлень про зміну поштових та банківських реквізитів) за підписами уповноважених осіб Сторін та скріплені їх печатками.

За запит позивача НКРЕКП (третя особа) повідомила листом від 24.02.15 № 1670/25/61-15, що оскаржувана додаткова угода до договору про купівлю-продаж електричної енергії між ДП «Енергоринок» та суб'єктом господарювання, що виробляє електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії є невід'ємною частиною договору, зазначена додаткова угода потребує погодження в Комісії.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст. 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу ст.ст. 626, 628, 627 Цивільного кодексу України, зміст правочину становить визначену на розсуд сторін правочину і погоджену ними домовленість, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено право сторін укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Таким чином, суперечність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного правочину всупереч змісту чи суті правовідносин сторін; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Укладений між сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України) і згідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання Сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно ч. 3 ст.22 Закону України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» від 24.10.2013р. купівля-продаж такої електричної енергії за "зеленим" тарифом здійснюється на підставі договору між виробником, якому встановлено "зелений" тариф та який входить до складу балансуючої групи виробників за "зеленим" тарифом, та гарантованим покупцем. Такий договір укладається на основі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом на строк дії "зеленого" тарифу, встановленого для відповідного виробника. Типовий договір купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Договір №10600/04 від 25.06.2014р. погоджений НКРЕ, що стверджується підписом представника останнього та відбитком печатки.

Згідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Суд зазначає, що пунктом 8.3 Договору сторони передбачили, що у випадку внесення змін до цього Договору, вони мають бути оформлені у вигляді додаткової угоди (за виключенням повідомлень про зміну поштових та банківських реквізитів) за підписами уповноважених осіб Сторін та скріплені їх печатками, отже даним пунктом Договору, який узгоджується з ст.654 ЦК України, встановлено форму внесення змін, яка не передбачає затвердження (погодження) Додаткової угоди НКРЕКП.

Крім того, суд зазначає, що Законом України від 03.06.2011 №3486-VI "Про внесення змін до Закону України "Про електроенергетику" щодо гарантування зобов'язань держави щодо стимулювання використання альтернативних джерел енергії" внесено зміни до Закону України "Про електроенергетику" (далі - Закон) та доповнено частину другу статті 12 Закону новим абзацом відповідно до якого: "Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, відповідно до покладених на неї завдань забезпечує реалізацію державної політики щодо стимулювання виробництва електроенергії з альтернативних джерел енергії, у тому числі шляхом погодження договорів на купівлю такої електроенергії оптовим ринком електричної енергії України на підтвердження державних гарантій, встановлених законом ". Відповідно до ч. 14 ст. 17-1 Закону України "Про електроенергетику" держава гарантує закріплення на законодавчому рівні на весь строк застосування "зеленого" тарифу вимог щодо закупівлі всієї електроенергії, виробленої на об'єктах електроенергетики, у тому числі введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), що використовують альтернативні джерела енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), і не проданої за договорами безпосередньо споживачам або енергопостачальним компаніям, за встановленим ''зеленим" тарифом, а також щодо розрахунків за таку електроенергію у повному обсязі, у встановлені строки та грошовими коштами у порядку, встановленому законом

На виконання вимог Закону, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики прийнято постанову від 11.10.2012 №1314 "Про затвердження Примірних договорів, які укладаються з суб'єктами господарювання, що виробляють електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії", якою затверджено форму примірного договору про купівлю-продаж електричної енергії між ДП "Енергоринок" та суб'єктом господарювання, що виробляє електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії.

У затвердженому постановою НКРЕ від 11.10.2012 №1314 примірному договорі про купівлю-продаж електричної енергії між ДП "Енергоринок" та суб'єктом господарювання, що виробляє електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії враховано положення Закону щодо погодження договору зі сторони НКРЕ та норми частини чотирнадцятої статті 17-1 Закону щодо гарантій закупівлі всієї електроенергії виробленої на об'єктах ВАД за встановленим "зеленим" тарифом, а також щодо розрахунків за таку електроенергію у повному обсязі, у встановлені строки та грошовими коштами у порядку, встановленому законом.

Таким чином, законодавчо закріплена державна гарантія щодо закупівлі всієї електроенергії, виробленої на об'єктах електроенергетики, у тому числі введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), що використовують альтернативні джерела енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), і не проданої за договорами безпосередньо споживачам або енергопостачальним компаніям, за встановленим "зеленим" тарифом, а також щодо розрахунків за таку електроенергію у повному обсязі, у встановлені строки та грошовими коштами у порядку, встановленому законом, знаходить свою реалізацію в момент погодження НКРЕ (НКРЕКП) укладеного договору купівлі-продажу електроенергії між ДП "Енергоринок" та суб'єктом господарювання, що виробляє електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії.

На думку відповідача з якою погоджується суд, погодження НКРЕ договору в момент його укладення має одноразовий характер, оскільки в повній мірі і в той же час реалізує законодавчо закріплену в ч. 14 ст. 17-1 Закону мету такого погодження та повноваження НКРЕ (НКРЕКП) в цій частині.

В п.8.12 Договору закріплена вищезазначена державна гарантія щодо розрахунків за таку електроенергію у повному обсязі, у встановлені строки та грошовими коштами у порядку, встановленому Законом, яка була погоджена і підтверджена НКРЕ згідно з протоколом засідання від 26.06.2014 № 52, що відображено на останній сторінці Договору.

Уклавши Додаткову угоду до Договору, сторони не змінювали його умов щодо державних гарантій, врахування (закріплення) яких мало необхідність і підставу його попереднього погодження зі сторони Нацкомісії, що закріплено в п.З Додаткової угоди.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, згідно Додаткової угоди від 23.12.2014 № 10975/04 Сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2015 без будь-якого погодження зі сторони НКРЕКП, що не оскаржується позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір (п. 26. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. № 18).

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень - бази даних судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/42331003), створеної відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22 грудня 2005 року, 01.04.2015 року було винесено постанову Рівненського апеляційного господарського суду у справі № 903/1214/14 за позовом Державного підприємства "Енергоринок" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» про стягнення штрафу у розмірі 45000 грн. У вказаній постанові судом апеляційної інстанції встановлено, що умови укладеного між сторонами Договору (з урахуванням Додаткової угоди) відповідають вимогам Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства; особи, які уклали Договір та Додаткову угоду мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цих правочинів було вільним і відповідало їх внутрішній волі, сторони визначили та погодили на свій розсуд у Додатковій угоді умови щодо нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань з реєстрації АСКОЕ до 15.09.2014р. та дотрималися вимог статті 203 Цивільного Кодексу України і мали на меті реальне настання правових наслідків, про що свідчить той факт, що сторони приступили до їх виконання.

Згідно з приписами ст. 32 ГПК України доказами у справі є фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці докази оцінюються судом на основі всебічності, повноти й об'єктивності усіх обставин справи у своїй сукупності відповідно до положень ст. 43 ГПК України.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що спірна додаткова угода суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Судом встановлено, що правові підстави для визнання спірної додаткової угоди недійсною відсутні. Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.05.2015 р.

Суддя Л.Г. Пукшин