ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.05.15р. Справа № 904/2135/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганський завод "Полімер" (м.Луганськ)

до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (м. Дніпропетровськ)

про стягнення заборгованості за договором поставки № 511130028 від 27.12.2012 у загальному розмірі 736 366 грн. 85 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: Стадник Т.А. - представник (довіреність № 10 від 01.02.2015)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганський завод "Полімер" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (далі - відповідач) заборгованість за договором поставки № 511130028 від 27.12.2012 у загальному розмірі 736 366 грн. 85 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 554 044 грн. 07 коп. - основний борг;

- 153 579 грн. 11 коп. - інфляційні втрати;

- 28 743 грн. 67 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 511130028 від 27.12.2012 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар за період з 20.02.2013 по 29.11.2013 у встановлений договором строк, наявністю боргу у сумі 554 044 грн. 07 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив стягнути з відповідача втрати від інфляції за період прострочення з липня 2013 по січень 2015 у сумі 153 579 грн. 11 коп., а також 3% річних за період прострочення з 31.05.2013 по 16.02.2015 у сумі 28 743 грн. 67 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 21.04.2015.

Ухвалою суду від 17.03.2015 було зобов'язано Лівобережну міжрайонну державну податкову інспекцію м. Дніпропетровська надати відомості щодо відображення у податковому обліку з податку на додану вартість Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" по податковим накладним, виписаним Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганський завод "Полімер": податкова накладна № 1 від 01.11.2013 на суму 54 199,39 грн. та податкова накладна № 141 від 29.11.2013 на суму 54 199,39 грн.

Представники позивача у судове засідання 21.04.2015 з'явились, вимоги ухвали суду від 17.03.2015 виконали у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 21.04.2015 не з'явився, вимоги ухвали суду від 17.03.2015 не виконав, проте надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю приймати участь у судовому засіданні, яке було документально підтверджено судовою повісткою.

Крім того, від Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції надійшла відповідь (лист № 10360/9/04-64-10-18 від 08.04.2015) про відсутність доступу до податкового обліку відповідача, оскільки останній перебуває на податковому обліку в СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську міжрегіонального ГУ ДФС.

Так, ухвалою суду від 15.04.15 було зобов'язано СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську міжрегіонального ГУ ДФС надати відомості щодо відображення у податковому обліку з податку на додану вартість Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" по вказаним вище податковим накладним.

Станом на 20.04.2015 відповіді від СДПІ з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську міжрегіонального ГУ ДФС не надходило.

Так, ухвалою суду від 21.04.2015 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 05.05.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування додаткових документів по справі.

У судове засідання 05.05.2015 з'явився представник позивача.

У судовому засіданні 05.05.2015 наголошено, що станом на 05.05.2015 до справи не надійшла відповідь СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську міжрегіонального ГУ ДФС щодо надання відомостей щодо відображення у податковому обліку з податку на додану вартість Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" по податковим накладним, виписаних Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганський завод "Полімер", що перешкоджає розгляду справи у даному судовому засіданні.

Представник відповідача у судове засідання 05.05.2015 не з'явився, при цьому, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, в якому також просив суд зобов'язати позивача надати до суду та направити на адресу відповідача уточнюючий розрахунок позовних вимог з посиланням у ньому на: номери специфікацій до договору № 511130028 від 27.12.2012; найменування, кількість та вартість поставленого товару; строки поставки товару з посиланням на видаткові накладні на номера довіреностей, для того, щоб відповідач мав можливість перевірити правильність розрахунку позовних вимог позивача, а саме: 3% річних та інфляційних втрат.

Так, відповідачем вимоги ухвали суду від 21.04.2015 не виконані, крім того, для правильного вирішення господарського спору існує необхідність витребувати додаткові докази.

Так, ухвалою суду від 05.05.2015 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 18.05.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування додаткових документів по справі, отримання відповіді СДПІ щодо двох податкових накладних.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

У судове засіданні 18.05.2015 (перше) з'явилися представники позивача та відповідача.

Крім того, від Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів надійшла відповідь (лист від 07.05.2015 № 11938/10/28-01-46-03), в якому зазначено, що податкові накладні, виписані Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганський завод "Полімер" відображено Публічним акціонерним товариством "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" в податковому обліку у складі податкового кредиту наступним чином:

- податкову накладні № 1 від 01.11.2013 на суму 54 199 грн. 39 коп. у складі податкового кредиту по декларації за листопад 2013 року;

- податкову накладні № 141 від 29.11.2013 на суму 54 199 грн. 39 коп. у складі податкового кредиту по декларації за грудень 2013 року.

Представник позивача пояснив, що не виконав вимоги ухвали в суду від 05.05.2015.

Так, представник відповідача посилаючись на те, що позивачем не виконані вимоги ухвали суду від 05.05.2015 щодо надання уточнюючого розрахунку позовних вимог з посиланням у ньому на: номери специфікацій до договору № 511130028 від 27.12.2012; найменування, кількість та вартість поставленого товару; строки поставки товару з посиланням на видаткові накладні та на номера довіреностей; направлення вказаного розрахунку відповідачу та інше, у зв'язку з чим наголошував на тому, що за відсутності вказаних документів розгляд справи по суті є неможливим.

Так, представник відповідача не заперечував наявність основного боргу в сумі 554 044 грн. 07 грн., однак зазначав, що встановити строк платежу по кожній із спірних накладних є неможливим, а отже заперечував щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 153 579 грн. 11 коп. та 3% річних в сумі 28 743 грн. 67 коп., посилаючись на їх недоведеність позивачем.

У судовому засіданні 18.05.2015 (першому) суд зауважив, що строк вирішення спору, передбачений статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, закінчується 18.05.2015, однак вимоги ухвали суду від 05.05.2015 позивачем та відповідачем не виконані, крім того, на долученні до справи уточнюючого розрахунку наполягає представник відповідача.

Так, з метою надання часу, зокрема, для здійснення уточнюючого розрахунку позовних вимог з посиланням у ньому на: номери специфікацій до договору № 511130028 від 27.12.2012; найменування, кількість та вартість поставленого товару; строки поставки товару з посиланням на видаткові накладні та на номера довіреностей, у судовому засіданні оголошено перерву до 18.05.2015 о 17:30 год.

Після перерви у судове засіданні з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 18.05.2015 (друге) не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засіданні від 18.05.2015 та розпискою про оголошення перерви у судовому засіданні.

При цьому, від відповідача надійшло клопотання про продовження строку вирішення спору, яке мотивоване тим, що позивачем станом на 18.05.2015 не виконані вимоги ухвали суду, а саме: не надано суду уточнений розрахунок позовних вимог.

Позивач проти задоволення вказаного клопотання заперечує, посилаючись на те, що відповідач протягом двох місяців не надав до справи жодного доказу на спростування позовних вимог позивача, крім того, ухвалами суду від 17.03.2015, 21.04.2015 та від 05.05.2015 відповідача тричі було зобов'язано надати відзив, інші документи, а зокрема, у разі незгоди із сумою боргу надати контррозрахунок суми позову. Однак, відповідачем вимоги ухвали станом на останній день строку вирішення спору не виконані, а заявлене клопотання про продовження строку вирішення спору, на думку позивача, є зловживанням своїми процесуальними правами, направленим на затягування процесу та на подальше порушення прав позивача, що у час нестабільної економічної ситуації може мати вкрай негативні наслідки для підприємства позивача, оскільки інфляційні процеси в економіці, з урахуванням тривалої несплати відповідачем боргу, і так негативним чином вплинули на його фінансовий стан. Крім того, представник позивача зауважив, що у відповідача наявні всі документи, що були складені в процесі виконання умов договору, а саме: він, як сторона договору, має всі оригінали специфікацій та видаткових накладних, крім того, як сторона договору, був обізнаний в процесі виконання умов договору за якою специфікацією відбувається поставка, а отже посилання відповідача на незрозумілість обставин щодо строку виконання зобов'язання щодо оплати товару по кожній зі спірних накладних є безпідставними та не можуть прийматися судом до уваги.

Дослідивши подану заяву, матеріали справи та заслухавши заперечення позивача, судом відмовлено у задоволенні клопотання про продовження строку вирішення спору на два тижні з наступних підстав:

- ухвалами суду від 17.03.2015, 21.04.2015 та від 05.05.2015 відповідача тричі було зобов'язано надати, зокрема, відзив та, у разі незгоди із сумою боргу, - контррозрахунок суми позову. Однак, відповідачем вимоги ухвали станом на останній день строку вирішення спору не виконані - жодного доказу на підтвердження своєї правової позиції чи на спростування доводів позивача до справи не долучено;

- у відповідача наявні всі документи, що були складені в процесі виконання умов договору, а саме: він, як сторона договору, має всі оригінали специфікацій та видаткових накладних, крім того, як сторона договору, був обізнаний в процесі виконання умов договору за якою специфікацією відбувається поставка, а отже посилання відповідача на незрозумілість обставин щодо строку виконання зобов'язання щодо оплати товару по кожній зі спірних накладних є безпідставними та не можуть прийматися судом до уваги;

- згідно з пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Так, в матеріалах справи міститься розрахунок основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних, а відповідачем було заявлено клопотання та на цьому ж наполягав представник відповідача у судовому засіданні 18.05.2015 (першому), а саме: про приведення його у більш зрозумілий та наглядний вигляд, для полегшення його сприйняття. Однак, судом зауважено, що, у разі, якщо судом будуть встановлені порушенні при їх проведенні, всі розрахунку у справі будуть здійснені судом. А відсутність в матеріалах справи розрахунку, який є зрозумілим відповідачу, більш наглядний та зрозумілий (розбитий за колонками у прив'язці кожної специфікації до відповідних накладних) не є перешкодою для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у справі.

При цьому, як зазначав представник позивача, у час нестабільної економічної ситуації затягування моменту прийняття рішення у справі може мати вкрай негативні наслідки для підприємства позивача, оскільки інфляційні процеси в економіці, з урахуванням тривалої несплати відповідачем боргу, і так негативним чином вплинули на його фінансовий стан.

Крім того, з приводу продовження строку вирішення спору слід зазначити також наступне.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Враховуючи вище викладене, у задоволенні клопотання відповідача про продовження строку вирішення спору судом відмовлено.

Крім того, відповідачем подана заява про розстрочку виконання рішення на 6 місяців, яка мотивована тим, що за І квартал 2015 року підприємство відповідача є збитковим, його збитки складають 1 174 662 тис. грн., а своєчасне виконання рішення суду вкрай ускладнене, внаслідок відсутності у підприємства обігових коштів. Так, відповідач у заяві посилається на те, що стягнення суми заборгованості у повному обсязі, як і звернення стягнення на майно відповідача, спричинить за собою зупинку діяльності підприємства, а також невиплату заробітної плати працівникам підприємства, несплату податків і інших обов'язкових платежів.

Представник позивача проти задоволенні вказаної заяви заперечує посилаючись на те, що скрутне фінансово - економічне становище боржника не є винятковими обставинами, а тому не може вважатись підставою для розстрочки виконання рішення суду, як того вимагають приписи статті 121 Господарського процесуального кодексу України. Більше того, на думку позивача, надання відповідачу розстрочки виконання рішення суду спричинить негативні матеріальні наслідки для позивача (стягувача), що не сприятиме поновленню його порушеного права. Крім того, представник позивача посилався на те, що він намагався в досудовому порядку врегулювати даний спір, надсилаючи відповідачу вимоги щодо погашення існуючої заборгованості, на що відповідачем в грудні 2014 року було надано лист, в якому ним було запропоновано щомісяця орієнтовано по 100 000 грн. 00 коп. здійснювати погашення заборгованості, але, як зазначав позивач, відповідач протягом п'яти місяців жодного платежу так і не здійснив, що може свідчити про недобросовісність поведінки відповідача. Також представник позивача посилався на те, що його підприємство знаходиться в зоні АТО і на теперішній час робота підприємства дуже ускладнилася, а його підприємство з урахуванням вказаної обставини перебуває у гіршому становищі по відношенню до підприємства позивача, яке продовжує працювати на мирній частині території країни. З урахуванням викладених обставин, представник позивача просить суд у задоволені заяви про розстрочку виконання рішення суду відмовити. Так, позивачем заперечення проти задоволення вказаної заяви викладені в заяві про відмову щодо розстрочки судового рішення, яка з супровідним листом від 18.05.2015 долучена до матеріалів справи. З цих же підстав, представник у судовому засіданні 18.05.2015 просив суд відмовити у задоволенні вказаної заяви відповідача.

Так, на виконання вимог ухвали суду позивачем долучені до справи витребувані докази, а саме: наданий уточнений розрахунок.

Слід зауважити, що строк вирішення спору у даній справі, передбачений статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, закінчується 18.05.2015, а отже судом надано сторонам максимально можливий час для подання своїх доказів, заперечень на підтвердження своєї правової позиції.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті і розгляд справи можливий без присутності представника відповідача.

Крім того, у судовому засіданні 18.05.2015 представник позивача наголошував на тому, що матеріали справи містять всі необхідні докази та матеріали для прийняття обґрунтованого рішення у справі, оскільки після надходження відповіді з СДПІ його позовні вимоги є підтвердженими належними доказами у повному обсязі.

Крім цього, відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Об'єктивно оцінивши всі обставини справи, суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті і розгляд справи можливий без присутності представника відповідача.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника позивача, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

27.12.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганський завод "Полімер"" (далі - постачальник, позивач) та Відкритим акціонерним товариством "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 511130028 (далі - договір) (а.с.15-18), відповідно до умов якого на умовах, викладених в розділах договору, постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію матеріально-технічного призначення (далі - товар). Найменування, асортимент, номенклатура, сортамент, кількість, ціна, умови і терміни постачання товару вказані в специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору, які є невід'ємними його частинами (пункт 1.1. договору).

19.03.2013 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору, в якій вони узгодили по тексту договору, де зустрічається назва - Відкрите акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", у зв'язку з його перереєстрацією, замінити її на - Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод".

Також сторони узгодили, що ціна товару, що постачається за договором, визначається в гривні і вказана в специфікаціях до договору. Ціна товару не включає ПДВ, порядок нарахування якого встановлений Податковим кодексом України. Ціна товару визначається з урахуванням умов постачання (згідно ІНКОТЕРМС 2000), передбачених відповідною специфікацією до договору. Ціна товару, вказана в додатках до договору, є фіксованою та не підлягає збільшенню. Сума договору складається з сум специфікацій, що є невід'ємними частинами договору (пункти 2.1., 2.2., 2.3., 2.4. договору).

У пункті 10.1. договору сторони узгодили, що договір набирає чинності з моменту фактичного підписання його уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2013, а в частині невиконаних зобов'язань за договором - до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Так, у відповідно до умов договору, між сторонами були підписані специфікації, в яких сторонами було узгоджено, зокрема, найменування товарів, його кількість, ціна за одиницю та вартість, а саме:

- специфікація № 1 на суму 126 729 грн. 86 коп.: товар постачається на умовах "СРТ" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - 25.01.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт поставки 100 календарних днів (а.с.20-21);

- специфікація № 2 на суму 292 220 грн. 69 коп.: товар постачається на умовах "EXW" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - до 25.02.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт поставки 100 календарних днів (а.с.22-23);

- специфікація № 3 на суму 9 653 грн. 04 коп.: товар постачається на умовах "EXW" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - до 25.03.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт поставки 100 календарних днів (а.с.24);

- специфікація № 4 на суму 28 080 грн. 00 коп.: товар постачається на умовах "EXW" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - до 25.03.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт поставки 100 календарних днів (а.с.25);

- специфікація № 5 на суму 144 508 грн. 34 коп.: товар постачається на умовах "СРТ" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - до 25.03.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт поставки 100 календарних днів (а.с.26-27);

- специфікація № 6 на суму 90 976 грн. 56 коп.: товар постачається на умовах "EXW" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - до 25.04.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт постачання 70 календарних днів (а.с.28-29);

- специфікація № 7 на суму 2 342 грн. 82 коп.: товар постачається на умовах "EXW" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - до 25.04.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт постачання 70 календарних днів (а.с.30);

- специфікація № 8 на суму 215 780 грн. 86 коп.: товар постачається на умовах "EXW" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - до 25.05.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт постачання 70 календарних днів (а.с.31-32);

- специфікація № 9 на суму 93 097 грн. 37 коп.: товар постачається на умовах "EXW" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - до 25.06.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт постачання 70 календарних днів (а.с.33-34);

- специфікація № 10 на суму 117 217 грн. 15 коп.: товар постачається на умовах "EXW" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - до 25.06.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт постачання 70 календарних днів (а.с.35-36);

- специфікація № 11 на суму 42 336 грн. 00 коп.: товар постачається на умовах "СРТ" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - до 25.07.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт постачання 70 календарних днів (а.с.37);

- специфікація № 12 на суму 10 272 грн. 53 коп.: товар постачається на умовах "EXW" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - до 25.07.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт постачання 70 календарних днів (а.с.38);

- специфікація № 13 на суму 16 958 грн. 84 коп.: товар постачається на умовах "СРТ" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - до 25.07.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт постачання 70 календарних днів (а.с.39);

- специфікація № 14 на суму 36 897 грн. 96 коп.: товар постачається на умовах "EXW" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - до 25.08.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт постачання 70 календарних днів (а.с.40);

- специфікація № 15 на суму 78 190 грн. 99 коп.: товар постачається на умовах "EXW" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - до 25.09.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт постачання 70 календарних днів (а.с.41);

- специфікація № 16 на суму 64 929 грн. 60 коп.: товар постачається на умовах "EXW" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - до 25.10.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт постачання 70 календарних днів (а.с.42);

- специфікація № 17 на суму 54 199 грн. 39 коп.: товар постачається на умовах "EXW" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - до 25.10.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт постачання 63 календарних дня (а.с.43);

- специфікація № 18 на суму 54 199 грн. 39 коп.: товар постачається на умовах "EXW" (Інкотермс 2000) склад перевізника м. Дніпропетровськ, автотранспортом покупця; термін постачання - до 29.11.2013; дата переходу права власності - "дата виписки видаткової накладної"; умови оплати: 100% факт постачання 63 календарних дня (а.с.44).

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Позивач на виконання умов договору в період з 20.02.2013 по 29.11.2013 поставив відповідачу товар на загальну суму 1 351 807 грн. 55 коп., що підтверджується наступними видатковими накладними:

- № 161 від 20.02.2013 на суму 223 801 грн. 53 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікації № 2, а отже останній день оплати є 31.05.2013 (а.с.45);

- № 247 від 07.03.2013 на суму 9 653 грн. 04 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікації № 3, а отже останній день оплати, з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, є 17.06.2013 (а.с.46);

- № 248 від 07.03.2013 на суму 28 080 грн. 00 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікації № 4, а отже останній день оплати, з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, є 17.06.2013 (а.с.47);

- № 249 від 07.03.2013 на суму 68 419 грн. 21 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікації № 2, а отже останній день оплати, з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, є 17.06.2013 (а.с.48);

- № 276 від 13.03.2013 на суму 59 522 грн. 11 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікації № 5, а отже останній день оплати є 21.06.2013 (а.с.49);

- № 344 від 13.03.2013 на суму 84 986 грн. 22 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікації № 5, а отже останній день оплати є 03.07.2013 (а.с.50);

- № 490 від 18.04.2013 на суму 93 301 грн. 37 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікаціях № 6 та № 7, а отже останній день оплати є 27.06.2013 (а.с.51);

- № 626 від 20.05.2013 на суму 199 877 грн. 92 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікації № 8, а отже останній день оплати є 29.07.2013 (а.с.53);

- № 634 від 22.05.2013 на суму 15 866 грн. 93 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікації № 8, а отже останній день оплати є 31.07.2013 (а.с.52);

- № 770 від 11.06.2013 на суму 93 097 грн. 37 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікації № 9, а отже останній день оплати є 20.08.2013 (а.с.54);

- № 954 від 17.07.2013 на суму 63 244 грн. 80 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікації № 10, а отже останній день оплати є 25.09.2013 (а.с.55);

- № 971 від 22.07.2013 на суму 42 336 грн. 00 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікації № 11, а отже останній день оплати є 30.09.2013 (а.с.56);

- № 992 від 25.07.2013 на суму 53 972 грн. 35 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікації № 10, а отже останній день оплати є 03.10.2013 (а.с.57);

- № 993 від 25.07.2013 на суму 16 958 грн. 84 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікації № 13, а отже останній день оплати є 03.10.2013 (а.с.58);

- № 994 від 25.07.2013 на суму 10 272 грн. 53 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікації № 12, а отже останній день оплати є 03.10.2013 (а.с.59);

- № 1124 від 21.08.2013 на суму 36 897 грн. 96 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікації № 14, а отже останній день оплати є 30.10.2013 (а.с.60);

- № 1244 від 11.09.2013 на суму 78 190 грн. 99 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікації № 15, а отже останній день оплати є 20.11.2013 (а.с.61);

- № 1357 від 03.10.2013 на суму 64 929 грн. 60 коп., проаналізувавши зміст накладної, судом визначено, що вказана поставка узгоджена сторонами в специфікації № 16, а отже останній день оплати є 12.12.2013 (а.с.62).

Крім того, у зв'язку з тим, що у позовні заяві позивач посилався на те, що ним були втрачені дві видаткові накладні по поставці товару на 54 199 грн. 39 коп. кожна, ухвалою суду, зокрема, від 15.04.15 було зобов'язано СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську міжрегіонального ГУ ДФС надати відомості щодо відображення у податковому обліку з податку на додану вартість Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" по відповідним податковим накладним.

Так, від Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів надійшла відповідь (лист від 07.05.2015 № 11938/10/28-01-46-03), в якому зазначено, що податкові накладні, виписані Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганський завод "Полімер" відображено Публічним акціонерним товариством "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" в податковому обліку у складі податкового кредиту наступним чином:

- податкову накладні № 1 від 01.11.2013 на суму 54 199 грн. 39 коп. у складі податкового кредиту по декларації за листопад 2013 року;

- податкову накладні № 141 від 29.11.2013 на суму 54 199 грн. 39 коп. у складі податкового кредиту по декларації за грудень 2013 року.

З урахуванням вказаних обставин (дат накладних та їх сум) судом встановлено наступне:

- поставка 01.11.2013 на суму 54 199 грн. 39 коп. відбулася за специфікацією № 17, а отже останній день оплати є 03.01.2014;

- поставка 29.11.2013 на суму 54 199 грн. 39 коп. відбулася за специфікацією № 18, а отже останній день оплати є 31.01.2014.

При цьому суд зауважив, що товар, узгоджений сторонами у специфікаціях з другої по вісімнадцяту, повністю збігається з товаром, що поставлений позивачем у спірний період відповідачу, а отже судом визначено, що сторонами в цій частині були дотримані умови договору.

Слід зауважити, що відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкованості оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справив їх сукупності, керуючись законом.

Так, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Товар, зазначений у вище вказаних видаткових накладних, прийнято у позивача без будь-яких зауважень до оформлення видаткової накладної, вказані накладні підписані представником відповідача за довіреністю, копії довіреностей містяться в матеріалах справи (а.с.63-75).

Також до матеріалів справи не надано доказів щодо наявності претензій відповідача по кількості, якості, а також по строкам поставки, як того вимагає пункт 6.1. договору, а отже товар вважається прийнятим покупцем.

Так, протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу отримання товару за зазначеними видатковими накладними відповідачем не заявлено.

З огляду на зазначене, підписання відповідачем спірної накладної без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості поставленого товару свідчить про прийняття відповідачем цього товару та, відповідно, породжує в останнього обов'язок з його оплати у повному обсязі у строки, що погоджені сторонами у договорі.

Крім того, на підтвердження позовних вимог, позивачем надано в матеріали справи копії податкових накладних на поставку товару, що складені на господарські операції з поставок товару за спірними видатковими накладними (а.с.96-115).

Податкові накладні, що надані сторонами, складено у період дії Податкового кодексу України, відповідно до пунктів 201.1, 201.4., 201.6., 201.7. статті 201 якого платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Зважаючи не викладене, судом оцінюються податкові накладні, що складені позивачем, як докази того, що позивачем відображені господарські операції за спірними видатковими накладними у своїх податкових зобов'язаннях. А отже, відомості ОДПІ, що надані за поставками, які відбулися 01.11.2013 та 29.11.2013 прийняті судом в якості належних доказів вказаних господарських операцій.

Так, у пункті 4.1. договору сторони погодили, що розрахунки за договором здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів у розмірі вартості партії товару на рахунок постачальника в порядку та терміни, вказані в специфікації до договору.

Отже, судом визначено строк виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати отриманого товару за кожною зі спірних поставок, про що зазначено вище.

Так, позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату, але в порушення умов, визначених сторонами у специфікаціях, відповідачем в порядку та строки, узгоджені сторонами, отриманий товар у повному обсязі оплачений не був, а саме, з даного приводу судом встановлено наступне:

- рахунок на оплату № 169 від 20.02.2013 на суму 223 801 грн. 53 коп., оплачений 07.06.2013 (а.с.76, 116);

- рахунок на оплату № 255 від 07.03.2013 на суму 9 653 грн. 04 коп., оплачений 26.06.2013 (а.с.77, 117);

- рахунок на оплату № 256 від 07.03.2013 на суму 28 080 грн. 00 коп., оплачений 26.06.2013 (а.с.78, 117);

- рахунок на оплату № 254 від 07.03.2013 на суму 68 419 грн. 21 коп., оплачений 26.06.2013 (а.с.79, 117);

- рахунок на оплату № 282 від 13.03.2013 на суму 59 522 грн. 11 коп., частково оплачений 09.08.2013, залишок боргу в сумі 9 522 грн. 11 коп. погашено 23.08.2013 (а.с.80, 118, 119);

- рахунок на оплату № 358 від 25.03.2013 на суму 84 986 грн. 22 коп., оплачений 23.08.2013 (а.с.81, 119);

- рахунок на оплату № 512 від 18.04.2013 на суму 93 301 грн. 37 коп., оплачений 23.08.2013 (а.с.82, 119);

- рахунок на оплату № 664 від 20.05.2013 на суму 199 877 грн. 92 коп., частково оплачений: 03.10.2013 в сумі 100 000 грн. 00 коп., 22.10.2013 в сумі 20 000 грн. 00 коп., 30.01.2014 в сумі 60 000 грн. 00 коп., залишок боргу в сумі 19 877 грн. 92 коп. погашено, зокрема, 27.06.2014 (а.с.83, 120-127);

- рахунок на оплату № 683 від 21.05.2013 на суму 15 866 грн. 93 коп., оплачений 27.06.2014 (а.с.84, 127);

- рахунок на оплату № 827 від 11.06.2013 на суму 93 097 грн. 37 коп., оплачений частково 27.06.2014 в сумі 14 255 грн. 15 коп., залишок боргу складає 78 842 грн. 22 коп. (а.с.85, 127);

- рахунок на оплату № 1024 від 17.07.2013 на суму 63 244 грн. 80 коп. не оплачений (а.с.86);

- рахунок на оплату № 1040 від 22.07.2013 на суму 42 336 грн. 00 коп., не оплачений (а.с.87);

- рахунок на оплату № 1044 від 22.07.2013 на суму 53 972 грн. 35 коп., не оплачений (а.с.88);

- рахунок на оплату № 1046 від 22.07.2013 на суму 16 958 грн. 84 коп., не оплачений (а.с.89);

- рахунок на оплату № 1045 від 22.07.2013 на суму 10 272 грн. 53 коп., не оплачений (а.с.90);

- рахунок на оплату № 1211 від 21.08.2013 на суму 36 897 грн. 96 коп., не оплачений (а.с.91);

- рахунок на оплату № 1344 від 11.09.2013 на суму 78 190 грн. 99 коп., не оплачений (а.с.92);

- рахунок на оплату № 1485 від 03.10.2013 на суму 64 929 грн. 60 коп., не оплачений (а.с.93);

- рахунок на оплату № 1605 від 01.11.2013 на суму 54 199 грн. 39 коп., не оплачений (а.с.94);

- рахунок на оплату № 1758 від 29.11.2013 на суму 54 199 грн. 39 коп., не оплачений (а.с.95).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що поставлений в період з 20.02.2013 по 29.11.2013 товар на загальну суму 1 351 807 грн. 55 коп. був оплачений відповідачем лише частково - в сумі 797 763 грн. 48 коп.

При цьому, обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

Суд відзначає, що жодного підтвердження факту погашення відповідачем перед позивачем основної заборгованості у повному обсязі, а саме: в сумі 554 044 грн. 07 коп., яка утворилася внаслідок прострочення оплати отриманого товару, сторонами судового процесу до матеріалів справи не надано.

Враховуючи вищевикладене, свої зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару відповідач порушив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 554 044 грн. 07 коп. (1 351 807,55 - 797 763,48).

Так, представник позивача у судовому засіданні зазначав, що ним вживалися заходи для досудового врегулювання вказаного спору.

Позивачем було надіслано відповідачу лист від 12.09.2014 за вих. № 127, в якому він просив відповідача узгодити графік погашення заборгованості за договором від 27.12.2012 в сумі 554 044 грн. 07 коп. (а.с.129).

Так, відповідач листом від 26.12.2014 за вих. 4152/з зазначив про можливість прийняття схеми розрахунків, за якою щомісячна оплата буде здійснюватись в орієнтованій сумі 100 00 грн. 00 коп.

Так, позивач направив відповідачу листа від 16.01.2015 за вих.035, в якому зазначив банківські реквізити для використання їх у договірних правовідносинах.

Як зазначав представник позивача, станом на момент вирішення спору, відповідач жодного платежу на погашення існуючої заборгованості не здійснив.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить також із наступного.

Згідно із частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи визначені контрагентами порядок та строк оплати поставленого товару, приймаючи до уваги отримання покупцем товару за спірним правочином, господарський суд встановив, що строк оплати товару за вказаними вище видатковими накладними настав, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи також із наступного.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 554 044 грн. 07 коп.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо сплати боргу за поставлений товар у строк, визначений умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були розраховані інфляційні втрати за період прострочення з липня 2013 року по січень 2015 року в сумі 153 579 грн. 11 коп., які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат, що доданий позивачем до позову, судом встановлено, що він не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки здійснений на загальні суми боргу, без проведення окремого розрахунку по кожній зі спірних видаткових накладних, а отже перевірити його правильність не вбачається за можливе. Так, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, визнається судом необґрунтованим.

При цьому, з приводу нарахування інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункти 3.1., 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013).

За змістом частини 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція.

Так, згідно пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Так, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено наступне:

- видаткова накладна № 161 від 20.02.2013 на суму 223 801 грн. 53 коп., останній день оплати - 31.05.2013, оплачена відповідачем - 07.06.2013, а отже, інфляційні втрати відсутні;

- видаткова накладна № 247 від 07.03.2013 на суму 9 653 грн. 04 коп., останній день оплати, з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, - 17.06.2013, оплачена відповідачем - 26.06.2013, а отже, інфляційні втрати відсутні;

- видаткова накладна № 248 від 07.03.2013 на суму 28 080 грн. 00 коп., останній день оплати, з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, - 17.06.2013, оплачена відповідачем - 26.06.2013, а отже, інфляційні втрати відсутні;

- видаткова накладна № 249 від 07.03.2013 на суму 68 419 грн. 21 коп., останній день оплати, з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, - 17.06.2013, оплачена відповідачем - 26.06.2013, а отже, інфляційні втрати відсутні;

- видаткова накладна № 276 від 13.03.2013 на суму 59 522 грн. 11 коп., останній день оплати - 21.06.2013, частково оплачена 09.08.2013, залишок боргу в сумі 9 522 грн. 11 коп. погашено 23.08.2013, а отже інфляційні втрати за липень 2013 року складають -59 грн. 52 коп. (дефляція);

- видаткова накладна № 344 від 13.03.2013 на суму 84 986 грн. 22 коп., останній день оплати - 03.07.2013, оплачена відповідачем - 23.08.2013, а отже інфляційні втрати за серпень 2013 року складають -594 грн. 90 коп. (дефляція);

- видаткова накладна № 490 від 18.04.2013 на суму 93 301 грн. 37 коп., останній день оплати - 27.06.2013, оплачена відповідачем - 23.08.2013, а отже інфляційні втрати за серпень 2013 року - вересень 2013 року складають -745 грн. 76 коп. (дефляція);

- видаткова накладна № 626 від 20.05.2013 на суму 199 877 грн. 92 коп., останній день оплати - 29.07.2013, частково оплачена: 03.10.2013 в сумі 100 000 грн. 00 коп., 22.10.2013 в сумі 20 000 грн. 00 коп., 30.01.2014 в сумі 60 000 грн. 00 коп., залишок боргу в сумі 19 877 грн. 92 коп. погашено, зокрема, 27.06.2014, а отже інфляційні втрати: за серпень-вересень 2013 року на суму 199 877 грн. 92 коп. складають + 1 399 грн. 15 коп., за жовтень 2013 року на суму 99 877 грн. 92 коп. складають 399 грн. 51 коп., за листопад 2013 року - січень 2014 року на суму 79 877 грн. 92 коп. складають 720 грн. 82 коп. та за лютий-червень 2014 року на суму 19 877 грн. 92 коп. складають 2 255 грн. 01 коп.;

- видаткова накладна № 634 від 22.05.2013 на суму 15 866 грн. 93 коп., останній день оплати - 31.07.2013, оплачена відповідачем - 27.06.2014, а отже інфляційні втрати за серпень 2013 року - червень 2014 року складають 1 905 грн. 44 коп.;

- видаткова накладна № 770 від 11.06.2013 на суму 93 097 грн. 37 коп., останній день оплати - 20.08.2013, оплачена частково 27.06.2014 в сумі 14 255 грн. 15 коп., залишок боргу складає 78 842 грн. 22 коп., а отже інфляційні втрати за вересень 2013 року - червень 2014 року на суму 93 097 грн. 37 коп. складають 11 915 грн. 02 коп., а за період липень 2014 року - лютий 2015 року на суму 78 842 грн. 22 коп. - 16 958 грн. 08 коп.;

- видаткова накладна № 954 від 17.07.2013 на суму 63 244 грн. 80 коп., останній день оплати - 25.09.2013, не оплачена, а отже інфляційні втрати за період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року складають 23 438 грн. 61 коп.;

- видаткова накладна № 971 від 22.07.2013 на суму 42 336 грн. 00 коп., останній день оплати - 30.09.2013, не оплачена, а отже інфляційні втрати за період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року складають 15 689 грн. 78 коп.;

- видаткова накладна № 992 від 25.07.2013 на суму 53 972 грн. 35 коп., останній день оплати - 03.10.2013, не оплачена, а отже інфляційні втрати за період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року складають 20 002 грн. 23 коп.;

- видаткова накладна № 993 від 25.07.2013 на суму 16 958 грн. 84 коп., останній день оплати - 03.10.2013, а отже інфляційні втрати за період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року складають 6 284 грн. 97 коп.;

- видаткова накладна № 994 від 25.07.2013 на суму 10 272 грн. 53 коп., останній день оплати - 03.10.2013, а отже інфляційні втрати за період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року складають 3 807 грн. 01 коп.;

- видаткова накладна № 1124 від 21.08.2013 на суму 36 897 грн. 96 коп., останній день оплати - 30.10.2013, а отже інфляційні втрати за період з листопада 2013 року по лютий 2015 року складають 13 472 грн. 95 коп.;

- видаткова накладна № 1244 від 11.09.2013 на суму 78 190 грн. 99 коп., останній день оплати - 20.11.2013, а отже інфляційні втрати за період з грудня 2013 року по лютий 2015 року складають 28 337 грн. 66 коп.;

- видаткова накладна № 1357 від 03.10.2013 на суму 64 929 грн. 60 коп., останній день оплати - 12.12.2013, а отже інфляційні втрати за період з січня 2014 року по лютий 2015 року складають 23 531 грн. 52 коп.;

- поставка 01.11.2013 на суму 54 199 грн. 39 коп., останній день оплати - 03.01.2014, а отже інфляційні втрати за період з лютого 2014 року по лютий 2015 року складають 19 275 грн. 35 коп.;

- поставка 29.11.2013 на суму 54 199 грн. 39 коп., останній день оплати є 31.01.2014, а отже інфляційні втрати за період з лютого 2014 року по лютий 2015 року складають 19 128 грн. 70 коп.

Слід зауважити, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Так, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, судом визначена сума інфляційних втрат за вказаними періодами прострочення, яка є більшою, ніж розрахована позивачем. Враховуючи той факт, що фактично позивачем заявлена до стягнення сума інфляційних втрат в розмірі 3 021 грн. 60 коп., а клопотання в порядку пункту 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви не додано та в судовому засіданні не подано, а також беручи до уваги пункт 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог в частині стягнення суми інфляційних втрат. Тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 153 579 грн. 11 коп., визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню в наведеній сумі.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 31.05.2013 по 16.02.2015 у сумі 28 743 грн. 67 коп.

Перевіривши розрахунок 3% річних, судом встановлено, що він не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, оскільки під час його здійснення не враховано позивачем наступне.

Відповідно до пункту 1.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з урахуванням пункту 30.1. статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1. статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону (дивитись також частину 3 статті 343 Господарського кодексу України).

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (пункт 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Крім того, при визначенні періоду прострочення позивачем не було враховано, що останній день строку для оплати в трьох накладних від 07.03.2013 припадає на вихідний день, а отже з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, днем закінчення строку для оплати є перший за ним робочий день, а саме: 17.06.2013.

Отже, розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

Так, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено наступне:

- видаткова накладна № 161 від 20.02.2013 на суму 223 801 грн. 53 коп., останній день оплати - 31.05.2013, оплачена відповідачем - 07.06.2013, а отже, 3% річних за період з 01.06.2013 по 06.06.2013 складають 110 грн. 37 коп.;

- видаткова накладна № 247 від 07.03.2013 на суму 9 653 грн. 04 коп., останній день оплати, з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, - 17.06.2013, оплачена відповідачем - 26.06.2013, а отже, 3% річних за період з 18.06.2013 по 25.06.2013 складають 6 грн. 35 коп.;

- видаткова накладна № 248 від 07.03.2013 на суму 28 080 грн. 00 коп., останній день оплати, з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, - 17.06.2013, оплачена відповідачем - 26.06.2013, а отже, 3% річних за період з 18.06.2013 по 25.06.2013 складають 18 грн. 46 коп.;

- видаткова накладна № 249 від 07.03.2013 на суму 68 419 грн. 21 коп., останній день оплати, з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, - 17.06.2013, оплачена відповідачем - 26.06.2013, а отже, 3% річних за період з 18.06.2013 по 25.06.2013 складають 44 грн. 99 коп.;

- видаткова накладна № 276 від 13.03.2013 на суму 59 522 грн. 11 коп., останній день оплати - 21.06.2013, частково оплачена 09.08.2013, залишок боргу в сумі 9 522 грн. 11 коп. погашено 23.08.2013, а отже 3% річних за період з 22.06.2013 по 08.08.2013 на суму 59 522 грн. 11 коп. складають 234 грн. 83 коп., 3% річних за період з 09.08.2013 по 22.08.2013 на суму 9 522 грн. 11 коп. складають 10 грн. 96 коп.;

- видаткова накладна № 344 від 13.03.2013 на суму 84 986 грн. 22 коп., останній день оплати - 03.07.2013, оплачена відповідачем - 23.08.2013, а отже 3% річних за період з 04.07.2013 по 22.08.2013 складають 349 грн. 26 коп.;

- видаткова накладна № 490 від 18.04.2013 на суму 93 301 грн. 37 коп., останній день оплати - 27.06.2013, оплачена відповідачем - 23.08.2013, а отже 3% річних за період з 28.06.2013 по 22.08.2013 складають 429 грн. 44 коп.;

- видаткова накладна № 626 від 20.05.2013 на суму 199 877 грн. 92 коп., останній день оплати - 29.07.2013, частково оплачена: 03.10.2013 в сумі 100 000 грн. 00 коп., 22.10.2013 в сумі 20 000 грн. 00 коп., 30.01.2014 в сумі 60 000 грн. 00 коп., залишок боргу в сумі 19 877 грн. 92 коп. погашено, зокрема, 27.06.2014, а отже 3 % річних: за період з 30.07.2013 по 02.10.2013 на суму 199 877 грн. 92 коп. складають 1 067 грн. 84 коп., за період з 03.10.2013 по 21.10.2013 на суму 99 877 грн. 92 коп. складають 155 грн. 97 коп., за період з 22.10.2013 по 29.01.2014 на суму 79 877 грн. 92 коп. складають 656 грн. 53 коп. та за період з 30.01.2014 по 26.06.2014 на суму 19 877 грн. 92 коп. складають 241 грн. 80 коп.;

- видаткова накладна № 634 від 22.05.2013 на суму 15 866 грн. 93 коп., останній день оплати - 31.07.2013, оплачена відповідачем - 27.06.2014, а отже 3% річних за період з 01.08.2013 по 26.06.2014 складають 430 грн. 36 коп.;

- видаткова накладна № 770 від 11.06.2013 на суму 93 097 грн. 37 коп., останній день оплати - 20.08.2013, оплачена частково 27.06.2014 в сумі 14 255 грн. 15 коп., залишок боргу складає 78 842 грн. 22 коп., а отже 3% річних за період з 21.08.2013 по 26.06.2014 на суму 93 097 грн. 37 коп. складають 2 372 грн. 07 коп., за період з 27.06.2014 по 16.02.2015 на суму 78 842 грн. 22 коп. складають 1 522 грн. 84 коп.

- видаткова накладна № 954 від 17.07.2013 на суму 63 244 грн. 80 коп., останній день оплати - 25.09.2013, не оплачена, а отже а отже 3% річних за період з 26.09.2013 по 16.02.2015 складають 2 645 грн. 89 коп.;

- видаткова накладна № 971 від 22.07.2013 на суму 42 336 грн. 00 коп., останній день оплати - 30.09.2013, не оплачена, а отже 3% річних за період з 01.10.2013 по 16.02.2015 складають 1 753 грн. 75 коп.;

- видаткова накладна № 992 від 25.07.2013 на суму 53 972 грн. 35 коп., останній день оплати - 03.10.2013, не оплачена, а отже 3% річних за період з 04.10.2013 по 16.02.2015 складають 2 222 грн. 48 коп.;

- видаткова накладна № 993 від 25.07.2013 на суму 16 958 грн. 84 коп., останній день оплати - 03.10.2013, а отже 3% річних за період з 04.10.2013 по 16.02.2015 складають 698 грн. 33 коп.;

- видаткова накладна № 994 від 25.07.2013 на суму 10 272 грн. 53 коп., останній день оплати - 03.10.2013, а отже 3% річних за період з 04.10.2013 по 16.02.2015 складають 423 грн. 00 коп.;

- видаткова накладна № 1124 від 21.08.2013 на суму 36 897 грн. 96 коп., останній день оплати - 30.10.2013, а отже 3% річних за період з 31.10.2013 по 16.02.2015 складають 1 437 грн. 50 коп.;

- видаткова накладна № 1244 від 11.09.2013 на суму 78 190 грн. 99 коп., останній день оплати - 20.11.2013, а отже 3% річних за період з 21.11.2013 по 16.02.2015 складають 2 911 грн. 28 коп.;

- видаткова накладна № 1357 від 03.10.2013 на суму 64 929 грн. 60 коп., останній день оплати - 12.12.2013, а отже 3% річних за період з 13.12.2013 по 16.02.2015 складають 2 300 грн. 11 коп.;

- поставка 01.11.2013 на суму 54 199 грн. 39 коп., останній день оплати - 03.01.2014, а отже 3% річних за період з 04.01.2014 по 16.02.2015 складають 1 821 грн. 99 коп.;

- поставка 29.11.2013 на суму 54 199 грн. 39 коп., останній день оплати є 31.01.2014, а отже 3% річних за період з 01.02.2014 по 16.02.2015 складають 1 697 грн. 26 коп.

Так, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок 3% річних за вказаними періодами, судом визначено, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача складає 25 563 грн. 66 коп., а отже вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 25 563 грн. 66 коп.

З приводу клопотання відповідача про продовження строку вирішення спору суд вважає за необхідне додатково зазначити наступне.

- ухвалами суду від 17.03.2015, 21.04.2015 та від 05.05.2015 відповідача тричі було зобов'язано надати, зокрема, відзив та, у разі незгоди із сумою боргу, - контррозрахунок суми позову. Однак, відповідачем вимоги ухвали станом на останній день строку вирішення спору не виконані - жодного доказу на підтвердження своєї правової позиції чи на спростування доводів позивача до справи не долучено;

- у відповідача наявні всі документи, що були складені в процесі виконання умов договору, а саме: він, як сторона договору, має всі оригінали специфікацій та видаткових накладних, крім того, як сторона договору, був обізнаний в процесі виконання умов договору за якою специфікацією відбувається поставка, а отже посилання відповідача на незрозумілість обставин щодо строку виконання зобов'язання щодо оплати товару по кожній зі спірних накладних є безпідставними та не можуть прийматися судом до уваги;

- згідно з пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Так, в матеріалах справи міститься розрахунок основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних, а відповідачем було заявлено клопотання та на цьому ж наполягав представник відповідача у судовому засіданні 18.05.2015 (першому), а саме: про приведення його у більш зрозумілий та наглядний вигляд, для полегшення його сприйняття. Однак, судом зауважено, що, у разі, якщо судом будуть встановлені порушенні при їх проведенні, всі розрахунку у справі будуть здійснені судом. А відсутність в матеріалах справи розрахунку, який є зрозумілим відповідачу, більш наглядний та зрозумілий (розбитий за колонками у прив'язці кожної специфікації до відповідних накладних) не є перешкодою для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у справі.

Крім того, в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вище викладене, у задоволенні клопотання відповідача про продовження строку вирішення спору судом відмовлено.

З приводу заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду (вх. суду 30398/15 від 18.05.2015) суд зазначає наступне.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі статтею 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

У Пленумі Верховного Суду України постановою від 26.12.2003 № 14 "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" наголошено що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 351 Цивільного процесуального кодексу України і статті 121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до правової позиції, викладеної у пункту 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо

У даному випадку, посилання відповідача на відсутність грошових коштів, не є винятковими обставинами в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України, за наявності яких можливе надання розстрочки виконання рішення.

Стаття 42 Господарського кодексу України визначає підприємництво як самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Підставою для проведення розрахунків між сторонами є договір поставки № 511130028 від 27.12.2012, а відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Викладені в заяві обставини не є винятковими та такими, що роблять неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів неможливості виконання рішення суду, не враховані матеріальні інтереси позивача, його фінансовий стан, наявність інфляційних процесів у економіці держави.

Так, з матеріалів справи вбачається, що підприємство відповідача, серед інших рівних умов, знаходиться на території, де проводиться антитерористична операція, а отже, безспірним є те, що він перебуває у більш складних умовах, ніж позивач, який проводить свою діяльність на мирній частині країни.

При цьому, належних та допустимих доказів на підтвердження фінансового стану на час вирішення спору із розгорнутим аналізом активів за всіма видами майна та наявності грошових коштів на усіх банківських рахунках відповідачем не надано.

Доказів на підтвердження того, що скрутне фінансове становище підприємства відповідача утворилося внаслідок об'єктивних підстав, а не внаслідок його власної підприємницької діяльності, яка здійснюється на його власний ризик, суду не надано.

Що ж до загального економічного та політичного стану країни, то його наслідки торкаються обох сторін у процесі їх підприємницької діяльності, та у даному випадку, з урахуванням місця знаходження підприємства позивача, на його діяльності це відобразилося більше і носить більш об'єктивний характер.

Також відповідачем не надані докази на підтвердження можливості виконати боргові зобов'язання на умовах розстрочки.

За таких обставин заперечення позивача проти розстрочки виконання судового рішення заслуговують на увагу і враховуються судом при прийнятті рішення з цього питання.

Крім того, слід наголосити, що відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

У зв'язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю, у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

На підставі вищевикладеного, суд не приймає до уваги обставини, на які посилається відповідач в якості виняткових та таких, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, тому у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" від 18.05.2015 № 24-1-380 (вх. суду № 30398/15 від 18.05.2015) про розстрочку виконання судового рішення у справі № 904/2135/15 суд відмовляє за необґрунтованістю.

При цьому, суд роз'яснює відповідачу його право, відповідно до статті 121 Господарського процесуального кодексу України, на повторне звернення до суду із заявою про розстрочку виконання судового рішення на етапі виконавчого провадження, у випадку наявності відповідних обставин.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, судові витрати у справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 49, 82 - 85, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" про розстрочку виконання судового рішення у справі № 904/2135/15 відмовити.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (49081, м. Дніпропетровськ, вул. Столєтова, 21; ідентифікаційний код 05393116) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганський завод "Полімер" (91047, м. Луганськ, вул. Гастелло, 39-Б; ідентифікаційний код 32900322) - 554 044 грн. 07 коп. - основного боргу, 153 579 грн. 11 коп. - інфляційних втрат, 25 563 грн. 66 коп. - 3% річних, 14 663 грн. 74 коп. частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ю.В. Фещенко