номер провадження справи 8/97/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015 Справа № 908/2487/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, м. Краматорськ)

до відповідача Приватного підприємства «Торгівельно-виробнича фірма «Гетьман» (49106, м. Дніпропетровськ, пр.. Героїв, б. 40, кв. 350)

про визнання договору № 15/54582 від 05.08.2013 р. таким, що укладений з порушенням діючого законодавства

Суддя І. А. Попова

Представники:

Позивача - не з'явився

Відповідача - Якименко Н.В., дов. № 434 від 13.05.2015 р.

Заявлено позовні вимоги про визнання договору № 15/54582 від 05.08.2013 р. таким, що укладений з порушенням діючого законодавства.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 14.05.2015р.

Позивач свого представника в судові засідання не направив, про причини неявки суд не сповістив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Позовні вимоги заявлено з наступних підстав: сторонами по справі укладено договір поставки №15/54582 від 05.08.2013 р., згідно якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар, загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна якого визначені сторонами в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору. В п. 5.1 договору зазначено, що строки та умови поставки вказуються в специфікаціях. Згідно пункту 1 Специфікації № 1 від 05.08.2013 р. строк поставки складає 3 дні з моменту підписання договору. Згідно п. 1 Специфікації № 2 від 04.06.2013 р. строк поставки складає 3 дня з моменту підписання специфікації. Однак, в специфікаціях дата підписання не вказана. Як наслідок, строк поставки сторонами не узгоджений. Таким чином, позивач вважає, що в договорі № 15/54582 від 05.08.2013 р. не були досягнуті домовленості відносно строків поставки продукції, внаслідок чого договір є неукладеним, таким, що не відбувся. Також, позивач зазначає, що Специфікація № 3 від 22.11.2013 р. підписана зі сторони позивача уповноваженою особою, а зі сторони відповідача фінансовим директором Якименко Н.В.. Довіреність на Якименко Н.В., яка підтверджує повноваження підписання документів даною особою, позивачу не була надана. Договір, укладений представником юридичної особи без належних повноважень на його укладення або з перевищенням повноважень може бути визнаний таким, що укладений з порушенням діючого законодавства. З посиланням на ст. 11, 509, 626, 638, 651 ЦК України, ст. 181 ГК України позивач просить визнати договір № 15/54582 від 05.08.2013 р. таким, що укладений з порушенням діючого законодавства.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду, проте позивач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, про відмову від позову позивач не заявив, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 14.05.2015 року за відсутності представника позивача.

Відповідач заявлені позовні вимоги вважає безпідставними. У відзиві на позов вказує, що сторони договору при його підписанні домовились щодо всіх істотних умов, а саме щодо предмету договору, ціни, строку дії. Твердження позивача, що в специфікаціях відсутні строки постави, вважає надуманими. Договір та додатки до нього сторонами укладено на підставі вільного волевиявлення із додержанням всіх вимог закону до даного типу договорів, в тому числі в договорі передбачено порядок визначення строків поставки товару. Відповідно договір та всі документи, що стосуються даного договору, підписані повноважними на це представниками відповідача.

Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали, суд встановив:

05 серпня 2013 р. Приватним підприємством «Торгівельно-виробниче підприємство «Гетьман» (постачальник, відповідач по справі) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (покупець, позивач по справі) укладено договір поставки №15/54582. Згідно з умовами договору постачальник зобов'язався передати у власність покупцю, а покупець - прийняти та оплатити товар, загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю та загальна ціна, виробник якого визначені сторонами в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1, п. 2.2 договору ціна товару вказується в специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору; орієнтовна сума договору складає 833333,33 грн. без ПДВ, крім того ПДВ складає 166666,67 грн.; загальна сума договору складає 1000000,00 грн. з ПДВ. Згідно з п. 5.1 договору строки та умови поставки товару вказуються у специфікаціях. Оплата проводиться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в національній валюті України (пункт 9.1. договору). Покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом строку, вказаного в специфікації, від дня отримання оригіналів рахунків на оплату та сертифіката якості, якщо інше не передбачено специфікацією (п .9.3 договору).

Пунктами 13.1 та 13.2. визначено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 30.12.2013 р.

Як свідчать вивчені матеріали, на виконання договору сторонами підписано специфікації № 1 від 05.08.2013 р., № 2 від 04.09.2013 р., № 3 від 22.11.2013 р., якими узгоджено найменування продукції, кількість, одиниця виміру, вартість, умови оплати, поставки, строк поставки.

Укладений сторонами договір № 15/54582 від 05.08.2013 р. за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. Істотними умовами договору поставки, зокрема, є предмет, ціна, строк дії договору, умови поставки, термін її здійснення, якісні показники та кількість товару, що постачається.

Відповідно до частини 3 статті 264 Господарського кодексу України, основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання договору недійсним та просив винести рішення (далі - мовою оригіналу) «о признании договора от 05.08.2013 г. № 15/54582 как таким, что заключен с нарушением действующего законодательства», посилаючись на те, що сторонами не узгоджені істотні умови щодо строку поставки продукції.

Проаналізувавши умови договору та додані документи, суд приходить до висновку, що сторонами належним чином погоджено умови про предмет, найменування, асортимент, кількість, якість продукції, ціну, строк поставки, які визначені сторонами у специфікаціях до договору. За таких обставин, посилання позивача на те, що у спірному договорі відсутні умови щодо погодження умов про строки поставки продукції, є необґрунтованими.

Також суд зазначає, що вимоги позивача фактично обґрунтовані тим, що сторонами не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору поставки, що є наслідком неукладеності договору та відповідно неможливості визнання договору недійсним. Відповідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що найменування, асортимент, кількість, якість, ціна продукції, строк поставки, є такими що погоджені сторонами з урахуванням принципу вільного встановлення умов договору, а отже не суперечить нормам чинного законодавства.

Таким чином, сторонами у договорі узгоджено усі істотні умови та договір № 15/54582 від 05.08.2013 р. є укладеним. При цьому, позивачем не доведено ані незаконність змісту правочину, ані недотримання форми, ані невідповідність волі та волевиявлення.

В обґрунтування вимог позивач посилається на ст. ст. 203, 626, 628, 638, 712 ЦК України, ст. ст. 180, 181 ГК України. З аналізу перелічених норм законодавства вбачається, що переліченими статтями регулюється саме порядок укладення договорів.

Також суд знаходить хибними доводи позивача щодо відсутності повноважень фінансового директора, яким підписано Специфікацію № 3 від 22.11.2013 р., як підставу визнаня недійсним договору, оскільки договір сторонами виконувався.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені ст. 203 Цивільного кодексу України, яка, зокрема, передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підстави та наслідки недійсності правочинів передбачені, зокрема, ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України ).

За статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилами Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналогічні приписи містяться у статті 20 Господарського кодексу України.

Як вбачається з наведених приписів, вони не містять такого способу захисту цивільного права чи інтересу як визнання договору таким, що укладений з порушенням діючого законодавства.

Судом пропонувалось позивачу надати нормативне обґрунтування позовних вимог та зазначити норми чинного законодавства, якими передбачено захист порушеного права в спосіб, обраний позивачем. Будь-яких пояснень або уточнень позивачем не надано.

В задоволенні позову з заявлених позивачем предмету та підстав відмовляється.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 203, 215, 626, 628 ЦК України, ст. 20 ГК України, ст.ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 15 травня 2015 року.

Суддя І.А. Попова