ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2015 р. Справа № 914/3495/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Кузя В.Л.

розглянув апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 05.03.15р. №2302-вих-677

на рішення господарського суду Львівської області від 18.02.2015р.

у справі № 914/3495/14

за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Львівської міської ради, м. Львів

про стягнення 547657,48 грн. неустойки,

представники сторін:

- від позивача - Крикус В.В.;

- від відповідача - ОСОБА_3;ОСОБА_5

- від третьої особи - не з"явився.

Права та обов'язки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України представникам сторін, що прибули в судове засідання, роз'яснено.

Рішенням господарського суду Львівської області від 18.02.2015р. (головуючий суддя - Крупник Р.В., судді - Долінська О.З., Пазичев В.М.) у справі № 914/3495/14 в задоволенні позовних вимог Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі - УКВ ДЕП ЛМР) до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (надалі ФОП ОСОБА_3) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Львівської міської ради про стягнення 547657,48 грн. неустойки відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що неустойка, передбачена ч.2 ст.785 ЦК України застосовується в разі прострочення виконання орендарем зобов'язання з повернення орендованого приміщення та не ставиться в залежність від фактичного користування майном. Для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України. Підставою виникнення вини орендаря у неповерненні об'єкта оренди слугує не факт закінчення строку дії договору оренди, а доведення до відома орендаря заперечень орендодавця щодо подальшого користування об'єктом оренди. Зважаючи на те, що лист на який покликається позивач, як на підставу нарахування неустойки відповідачу, яким, на переконання позивача, він повідомив ФОП ОСОБА_3 про відмову у продовженні договірних відносин не містить відомостей про те, що позивач заперечує можливість продовження договірних відносин на новий строк, а тому листи позивача про повернення коштів не являються доказами, які слугують підставою виникнення вини відповідача у неповерненні орендованих приміщень у АДРЕСА_1.

Не погодившись із прийнятим рішенням господарського суду Львівської області від 18.02.2015р., позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі УКВ ДЕП ЛМР зазначає, що ФОП ОСОБА_3, не мала права, без видачі наказу про повернення майна, займати приміщення на підставі постанови Вищого господарського суду України та після передачі їй ключів балансоутримувачем, оскільки ЛМКП «Айсберг» не є стороною договору та не було стороною у господарському процесі у справі № 15/96, а тому, в третьої особи без згоди орендодавця, не було достатніх правових підстав передання ФОП ОСОБА_3 ключів від орендованого майна. Разом з тим, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно встановив факт, що УКВ не висловлювалось заперечень, щодо використання ФОП ОСОБА_3 спірних нежитлових приміщень, оскільки в матеріалах справи містяться докази того, що позивач неодноразово висловлював свою позицію про те, що після закінчення терміну дії договору та виконання рішення суду про виселення не має наміру продовжувати його дію, про що свідчать, наявні в матеріалах справи, листи Управління від 09.06.2011р. № 2302, від 05.07.2011р. № 2302-вих.2486, від 25.07.2011р. № 2302-вих.2673, від 29.08.2011р. № 2302-вих. 3220, від 25.10.2011р. № 2302-вих.4249. Таким чином, не зважаючи на припинення дії договору оренди, ФОП ОСОБА_3 фактичну передачу нежитлового приміщення за актом приймання - передачі не здійснила, відтак, позовні вимоги про стягнення з останньої неустойки з врахуванням положень ч. 2 ст. 785 ЦК України є обґрунтованими і доведеними належними та допустимими доказами. З врахуванням викладеного, скаржник просить апеляційну скаргу задоволити, а рішення господарського суду Львівської області від 18.02.2015р. скасувати, позов задоволити.

Скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на те, що оскільки орендодавець не надіслав ФОП ОСОБА_3 повідомлення про припинення договору оренди у строк та спосіб, передбачений ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 4.3. договору оренди, та в силу положень Законів України «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні» та «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди № Г-5971-8 від 31.01.2008р. продовжив свою дію на п'ять років, тобто до 30.01.2018р. та є чинним на даний час. Отже, позивач помилково вважає, що ФОП ОСОБА_3 користувалася спірним приміщенням за відсутності достатніх на це правових підстав у період з 05.04.2011р. по 22.05.2014р. та не виконувала обов'язку щодо повернення майна. З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 547657,48 грн. на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України є безпідставною та правомірно відхилена місцевим господарським судом.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача участі уповноваженого представника в дане судове засідання не забезпечила, вимоги ухвали суду від 11.03.2015р в частині подання письмових пояснень по суті апеляційної скарги не виконала, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 135). З врахуванням строків розгляду спору, передбачених ст.102 ГПК України, судова колегія вирішила розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника третьої особи.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

31.01.2008р. між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщення) №Г-5971-8 відповідно до умов якого орендодавець на підставі наказів Управління комунальної власності від 12.07.2006р. №406-О, від 21.02.2007р. №61-О, від 28.01.2008р. №68-О та від 29.01.2008р. №70-О, договору оренди від 23.05.1996р. №217 передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно (далі - об'єкт оренди), що знаходиться на балансі ЛМКП «Айсберг» (балансоутримувач).

Відповідно до п. 1.2. договору об'єктом оренди є приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 314,00 кв.м., у тому числі підвал площею 153,1 кв.м., перший поверх - 134,4 кв.м. та антресоль - 26,5 кв.м.

Зі змісту розділу 2 договору вбачається, що 160,9 кв.м. використовувалося під виставку образотворчої продукції виробленої в Україні; 135,1 кв.м. - під буфет, який не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Розділом 3 договору передбачено, що приймання-передача об'єкта оренди здійснюється орендарем та балансоутримувачем. При передачі об'єкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується орендарем та балансоутримувачем. У зв'язку з фактичним використанням об'єкта оренди за попереднім договором, об'єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання даного договору. Передача об'єкта в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно.

Термін договору оренди визначений на 2 роки 364 дні з 31.01.2008р. до 30.01.2011р. Перебіг терміну дії договору оренди та настання обов'язку орендаря щодо внесення орендної плати починається з дня його підписання (п.4.1 та п.4.2 договору).

Сторони в договорі узгодили, що повернення орендодавцю об'єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового припинення чи розірвання. Сторони повинні приступити до передачі об'єкта оренди протягом 5 днів з моменту закінчення терміну оренди. Об'єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням - балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п.9.1 договору. При передачі об'єкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується сторонами. Об'єкт оренди вважається переданим орендодавцю з моменту підписання акту здачі-приймання (розділ 9 договору).

Матеріалами справи та місцевим судом встановлено, що в травні 2010 року до господарського суду Львівської області заступником прокурора м. Львова подано позовну заяву в інтересах держави в особі Львівської міської ради, уповноваженого органу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до ФОП ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 46901,81 грн., розірвання договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщення) № Г-5971-8 від 31.01.2008р. та виселення ФОП ОСОБА_3 з нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 314,00 кв.м.

Рішенням господарського суду Львівської області у справі №15/96 від 20.07.2010р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.11.2010р., вказаний позов прокурора задоволено повністю, з ФОП ОСОБА_3 на користь УКВ ДЕП ЛМР стягнуто 46901,81 грн., розірвано договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщення) № Г-5971-8 від 31.01.2008р. та виселено ФОП ОСОБА_3 з нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 314,00 кв.м.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що 02.12.2010р. на примусове виконання рішення суду №15/96 від 20.07.2010р., господарським судом видано накази.

З постанови підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Львівській області про закінчення виконавчого провадження ВП №23077950 від 14.01.2011р. вбачається, що рішення господарського суду Львівської області №15/96 від 20.07.2010р. щодо примусового виселення ФОП ОСОБА_3 виконано фактично та в повному обсязі. Виселення проведено відповідно до вимог ст. 79 ЗУ «Про виконавче провадження», 30.12.2010р. звільнено від майна боржника приміщення, що розташовані на АДРЕСА_1, відповідно до вимог виконавчого документа, та передано представникам балансоутримувача ЛКП «Айсберг».

Постановою Вищого господарського суду України у справі №15/96 від 05.04.2011р. касаційну скаргу ФОП ОСОБА_3 задоволено; рішення господарського суду Львівської області від 20.07.2010р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.11.2010р. скасовано повністю та прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди №Г-5971-8 від 31.01.2008р. та виселення відповідача з орендованих нежилих приміщень загальною площею 314,00 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. В частині позовних вимог про стягнення 46901,81 грн. заборгованості по орендній платі справу передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

За результатами нового розгляду справи № 1525/2406/11 (15/96) господарським судом Львівської області винесено ухвалу від 01.06.2011р., якою провадження у справі щодо стягнення з ФОП ОСОБА_3 46901,81 грн. припинено, у зв'язку з фактичною сплатою відповідачем заборгованості після звернення прокурора до суду із позовом.

27.04.2011р. ЛМКП «Айсберг» передало ФОП ОСОБА_3 приміщення загальною площею 314,00 кв.м., що підтверджується актом приймання-передачі №62 (а.с. 12 т.ІІ).

З листа ЛМКП «Айсберг» №530 від 03.05.2011р. (а.с. 80 т.ІІ) вбачається, що передача ключів від нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 відбулася на виконання постанови Вищого господарського суду України №15/96 від 05.04.2011р.

В жовтні 2011 року заступником прокурора Львівської області подано до господарського суду Львівської області позовну заяву в інтересах держави в особі Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до ФОП ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням господарського суду Львівської області від 21.08.2013 року у справі №5015/5858/11 у позові заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі уповноваженого органу: Львівської міської ради та Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до ФОП ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду №5015/5858/11 від 28.11.2013р. апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області задоволено, рішення господарського суду Львівської області від 21.08.2013р. скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено та витребувано від ФОП ОСОБА_3 нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 314,0 кв. м. (в т.ч. приміщення підвалу площею 153,1 кв.м., приміщення першого поверху площею 134,4 кв.м., приміщення антресолі площею 26,5 кв.м., що позначені на технічному паспорті ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" від 02.07.2007 року № 865 під індексами V - XII, 10-1 - 10-10).

На примусове виконання вказаної постанови суду апеляційної інстанції, господарським судом Львівської області видано відповідний наказ.

З постанови Галицького ВДВС ЛМУЮ про закінчення виконавчого провадження ВП №42624771 від 23.05.2014р. вбачається, що згідно акту державного виконавця від 22-23.05.2014р. витребувано від ФОП ОСОБА_3 нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 314,0 кв. м. (в т.ч. приміщення підвалу площею 153,1 кв.м., приміщення першого поверху площею 134,4 кв.м., приміщення антресолі площею 26,5 кв.м., що позначені на технічному паспорті ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 02.07.2007 року № 865 під індексами V - XII, 10-1 - 10-10) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, чим фактично виконано рішення суду №5015/5858/11.

Разом з тим, постановою Вищого господарського суду України №5015/5858/11 від 19.11.2014р. касаційну скаргу ФОП ОСОБА_3 задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2013 та рішення Господарського суду Львівської області від 21.08.2013 у справі № 5015/5858/11 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції, господарським судом Львівської області у справі № 5015/5858/11 винесено рішення від 11.02.2015р., яким прийнято відмову Львівської міської ради від позову та припинено провадження у справі. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Однак докази, що вказане рішення набрало законної сили в матеріалах справи відсутні а представниками сторін не подані суду першої інстанції.

У зв'язку з користуванням та неповерненням нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 за договором оренди №Г-5971-8 від 31.01.2008р. за період з 05.04.2011р. по 22.05.2014р. позивачем, у відповідності до ч.2 ст.785 ЦК України, нараховано ФОП ОСОБА_3 неустойку в сумі 547657,48 грн., що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Судова колегія, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення - відсутні, з огляду на наступне:

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини (ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 759 ЦК України, що кореспондує зі ст. 283 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 283 ГК України передбачено, що у користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об'єктом оренди можуть бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення ( ст. 785 ЦК України).

Відповідно до правової позиції ВГСУ, викладеної у постанові №35/555 від 02.06.2011р., положеннями ч.2 ст.785 ЦК України встановлюється відповідальність орендаря у вигляді неустойки за прострочення орендарем виконання зобов'язання з повернення орендованого приміщення у встановлений строк, і застосування цієї неустойки не ставиться в залежність від фактичного користування майном, адже, в даному випадку йдеться не про плату за фактичне користування річчю, а про розмір штрафної санкції, що дорівнює подвійному розміру плати за безпідставне користування річчю.

Отже, з наведеного вбачається, що підставою для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України є вина орендаря у порушенні зобов'язання щодо повернення об'єкту оренди.

Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено, а передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов'язані з моментом припинення договору оренди (найму).

За змістом ст. 764 ЦК України, ч.4 ст.284 ГК України та ч.2 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Пунктом 4.3 договору оренди передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які передбачені договором.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази судова колегія зазначає, що у справі відсутні належні докази того, що після закінчення строку дії договору оренди №Г-5971-8 від 31.01.2008р. УКВ ЛЕП ЛМР повідомляло ФОП ОСОБА_3, про небажання продовження цього договору на новий термін, та про обов'язок звільнення орендованого приміщення і повернення його за актом приймання-передачі орендодавцю.

Місцевим господарським судом встановлено, а сторонами не заперечується, що 30.12.2010р. рішення господарського суду Львівської області №15/96 від 20.07.2010р. фактично виконано - виселено ФОП ОСОБА_3 з орендованих приміщень на АДРЕСА_1, звільнено вказані приміщення від майна боржника та передано представникам балансоутримувача ЛМКП «Айсберг».

27.04.2011р., після винесення постанови ВГСУ №15/96 від 05.04.2011р., якою відмовлено в задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди та виселення ФОП ОСОБА_3 із займаних приміщень, останній було передано балансоутримувачем вказані приміщення за Актом приймання-передачі №62 від 27.04.2011р, оригінал якого було пред'явлено для огляду в суді першої інстанції, а належним чином засвідчена копія знаходиться в матеріалах справи (а.с. 12 т. ІІ).

З врахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що підставою виникнення вини орендаря у неповерненні об'єкта оренди і, відповідно, підставою для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, мав би слугувати не факт закінчення строку дії договору оренди, а доведення до відома орендаря заперечень орендодавця щодо подальшого користування об'єктом оренди. Лише сам факт закінчення дії договору оренди не може породити вину орендаря, оскільки за відсутності заперечень щодо продовження користування об'єктом оренди після закінчення дії договору, в нього є легітимні сподівання на поновлення договору на новий строк, а не умисел на неповернення об'єкту оренди.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що п.4.1 договору передбачено термін дії договору оренди визначений на 2 роки 364 дні з 31.01.2008р. до 30.01.2011р.

Відповідно до ч.1 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін (з врахуванням змін та доповнень, внесених ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні»).

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні» термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін.

З врахуванням того, що цивільні права між сторонами виникли на підставі договору оренди нерухомого майна № Г-5971-8 від 31.01.2008р., та окрім того, положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні» поширюються на договори оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, тобто до чинних на момент його прийняття договорів зі строком дії менше 5 років, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком судової колегії місцевого господарського суду про те, що норми вказаного закону поширюються на спірні правовідносини.

Щодо доводів апелянта про те, що у балансоутримувача ЛМКП «Айсберг» не було достатніх правових підстав передавати спірне нерухоме майно ФОП ОСОБА_3 без здійснення повороту виконання рішення у справі №15/96, як цього вимагають положення ст. 122 ГПК України, то такі відхиляються судовою колегією, оскільки відсутність наказу про поворот виконання рішення, враховуючи наявність цього рішення, яке в силу ст. 124 Конституції України є обов'язковим до виконання, не позбавляє права здійснювати такий поворот.

Покликання скаржника на те, що протягом 2011-2013 років ним неодноразово направлялися листи ФОП ОСОБА_3, про повернення коштів (орендної плати), які свідчать про його заперечення продовжувати договірні відносини оренди з відповідачем не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги оскільки, за загальним правилом, вказаний лист має містити відомості про дату закінчення строку дії договору оренди, відсутність наміру орендодавця продовжувати його на новий термін і вимогу повернути об'єкт оренди в спосіб та строк, обумовлений договором. З аналізу змісту листів, на котрі покликається позивач, вбачається, що такі вказаних відомостей не містять, а відтак не можуть слугувати належним доказом того, що позивач заперечує можливість поновлення договірних відносин на новий строк. А тому листи позивача про повернення коштів не являються доказами, які слугують підставою виникнення вини відповідача у неповерненні приміщень у АДРЕСА_1.

З огляду на викладене судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України, а підставою виникнення вини орендаря у неповерненні об'єкта оренди слугує не факт закінчення строку дії договору оренди, а доведення до відома орендаря заперечень орендодавця щодо подальшого користування об'єктом оренди. З врахуванням того, що позивачем не було належним чином повідомлено відповідача про небажання продовження строку дії договору оренди № Г-5971-8 від 31.01.2008р., позовні вимоги про стягнення неустойки є необґрунтованими.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Львівської області від 18.02.2015р. у справі № 914/3495/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складений 14.05.2015р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Кузь В.Л.