ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2015 р. Справа№ 914/1040/15

За позовом: Львівського комунального підприємства "Господар", м. Львів

до відповідача: Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Львів

про визнання недійсним та скасування рішення Адміністративної колегії ЛОТВ АМК України від 23.12.2014 р. № 95 р/к у справі № 1-02-40/2014.

Суддя Манюк П.Т.

при секретарі Підкостельній О.П.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Оленюк С.Л. - представник

Зміст ст. 22 ГПК України представнику відповідача роз'яснено.

Розглядається справа за позовом Львівського комунального підприємства "Господар" до Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення Адміністративної колегії ЛОТВ АМК України від 23.12.2014 р. № 95 р/к у справі № 1-02-40/2014.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.04.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.04.2015 року.

В судовому засіданні було оголошено перерву.

В судове засідання, яке відбулося 05.05.2015 р. представник позивача не з'явився, проте подав клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження її строку розгляду. В задоволенні вказаного клопотання в частині продовження строку розгляду справи суд відмовляє, оскільки воно є передчасним, а в частині відкладення відмовляє у зв'язку з непредставленням представником позивача жодних доказів, що його обгрунтовують. В попередньому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та усних поясненнях. Крім того, 15.04.2015 р. представником позивача було подано клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради, однак відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання, суд виходив з того, що позивачем не вказано обставин, що за змістом ст. 27 ГПК України є підставою для залучення третьої особи до участі у даній справі.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та усних поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне:

Львівське комунальне підприємство "Господар" (надалі - позивач) звернулося з позовом до Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі - відповідач) про визнання недійсним та скасування рішення Адміністративної колегії ЛОТВ АМК України від 23.12.2014 р. № 95 р/к у справі № 1-02-40/2014.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.12.2014 р. № 95 р/к визнано, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції», позивач займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (в частині експлуатації загальними побудинковими електричними мережами) на території міста Львова, на якій розташовані житлові будинки (в т.ч. будинок на вул. Личаківській, 54), що знаходяться на балансі та обслуговуванні позивача із часткою 100 відсотків у часових межах: з 01.01.2012 р. по 23.12.2014 р. Визнано, що дії позивача є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме, зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (в частині експлуатації загальними побудинковими електричними мережами) у вигляді дії позивача (дооблікове підключення квартири № 10 та проведення нарахування), що може призвести до ущемлення інтересів споживача, які були б неможливими за умови існування значної конкуренції на ринку. Зобов'язано позивача припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції щодо відповідного підключення квартири № 10 до електромережі у будинку № 45 по вул. Личаківській у м. Львові, який перебуває на балансі позивача. Строк виконання зобов'язання - 2 місяці з дати отримання рішення. За вказане порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у відповідності до ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», на позивача накладено штраф у розмірі 15 000, 00 грн.

15.01.2015 року позивачем наручно отримано рішення адміністративної колегії від 23.12.2014 року № 95 р/к.

Як зазначає позивач, висновок зроблений відповідачем в оскаржуваному рішенні полягає у тому, що мешканці будинку по вул. Личаківській, 54 у м. Львові, що обслуговуються позивачем, не мають можливості вибору підприємства, яке надавало б аналогічні послуги (йдеться про експлуатацію загальними побудинковими електричними мережами) на вказаній території, оскільки альтернатива відсутня.

Позивач з вказаним висновком не згідний оскільки, мешканці будинку не обмежені права на створення об'єднання співвласників вказаного будинку із подальшим отриманням такого будинку на баланс та вибором підприємства, яке надавало б аналогічні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Крім того, позивач - Львівське комунальне підприємство, яке реорганізоване відповідно до ухвали Львівської міської ради від 26.10.2000 р. № 814 та основним завданням діяльності якого є утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель, котре згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 08.06.2007 р. № 365 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові» серед інших Львівських комунальних підприємств, у відповідності із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» - визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у м. Львові на певній території. Тобто, обсяги послуг та завдань Львівських комунальних підприємств, серед яких є і позивач, визначаються виключно Львівською міською радою, а тому відсутні будь-які дії (бездіяльність) зі сторони позивача, які могли б призвести до обмеження конкуренції або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, у зв'язку з чим позивач просить визнати недійсним та скасувати рішення Адміністративної колегії ЛОТВ АМК України від 23.12.2014 р. № 95 р/к у справі № 1-02-40/2014.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що позивачем пропущений двохмісячний строк на оскарження рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, визначений ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки позовна заява датована 30.03.2015 р., в той час як двомісячний строк закінчився 16.03.2015 р., у зв'язку з чим представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступних мотивів:

Згідно ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", «Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладення штрафу тощо.

23.12.2014 р. адміністративною колегією Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішенням № 95 р/к, яким визнано, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції», позивач займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (в частині експлуатації загальними побудинковими електричними мережами) на території міста Львова, на якій розташовані житлові будинки (в т.ч. будинок по вул. Личаківській, 54), що знаходяться на балансі та обслуговуванні позивача із часткою 100 відсотків у часових межах: з 01.01.2012 р. по 23.12.2014 р. Визнано, що дії позивача є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме, зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (в частині експлуатації загальними побудинковими електричними мережами) у вигляді дії позивача (дооблікове підключення квартири № 10 та проведення нарахування), що може призвести до ущемлення інтересів споживача, які були б неможливими за умови існування значної конкуренції на ринку. Зобов'язано позивача припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції щодо відповідного підключення квартири № 10 до електромережі у будинку № 45 по вул. Личаківській у м. Львові, який перебуває на балансі позивача. Строк виконання зобов'язання - 2 місяця з дати отримання рішення.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Отже, приписами вищевказаної норми передбачено строк оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України, який не може бути відновлено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення було отримано представником позивача наручно 15.01.2015 року.

Таким чином, двомісячний строк з дня одержання позивачем рішення для його оскарження закінчився 16.03.2015 р.

Натомість, позивач звернувся до суду з позовом про скасування спірного рішення лише 31.03.2015 р. (що підтверджується відтиском печатки канцелярії Господарського суду Львівської області на позовній заяві), тобто з пропуском встановленого двохмісячного строку на оскарження.

Враховуючи, що позивач пропустив двомісячний строк для оскарження рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.12.2014 р. № 95 р/к, а пропущений строк не може бути відновлено, оскільки він є присікальним, то у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

Зазначена позиція суду узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною у п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011, № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", відповідно до якої у застосуванні згаданого припису частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також частини другої статті 47 цього Закону господарським судам слід враховувати що за цими приписами, передбачені ними строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено. Таким чином, зазначені строки є присічними. Встановлена Цивільним кодексом України позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в оскарженні розпоряджень Антимонопольного комітету України та його органів. Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

Щодо посилання позивача, що оскарження рішення адміністративної колегії відбулося у межах двомісячного строку, оскільки первинна позовна заява була надіслана на адресу суду, згідно штампу на конверті, 16.03.2015 р., спростовується ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.03.2015 р. у справі № 914/895/15 про її повернення. Після повернення позовної заяви повторне звернення з нею відбулося позивачем в загальному порядку та позовну заяву було датовано уже 30.03.2015 р.

Отже, відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на викладене, враховуючи пропуск позивачем встановленого ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" строку для оскарження рішення органів Антимонопольного комітету України та приймаючи до уваги неможливість його відновлення, господарський суд відмовляє у позові про визнання недійсним рішення відповідача.

Судовий збір, у відповідності до вимог ст. 49 ГПК України залишається за позивачем.

Враховуючи вищезазначене, керуючись, ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено 08.05.2015 року.

Суддя Манюк П.Т.