РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24308/14 20.01.15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" (с. Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область, 48257)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (пр. Оболонський, 35-А, оф. 301, м. Київ, 04205),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича Ольга Василівна (вул. Ярославів Вал, 20, кв.3, м. Київ, 01000),

2. Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області (вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021),

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи-1: не з'явились;

від третьої особи-2: не з'явились,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" про визнання таким, що не підлягає виконанню та скасування виконавчого напису, вчиненого 15 вересня 2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим № 1587, щодо повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія - Лізинг" предмету лізингу за несплачені лізингові платежі на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд", а також відшкодування сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що спірний виконавчий напис нотаріуса від 15.09.2014, реєстраційний номер 1587, було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: без надання доказів спливу тридцяти днів з моменту надісланого лізингодавцем повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень лізингоодержувачу, в зв'язку з чим на підставі приписів ч. 2 ст. 50 Закону України "Про нотаріат", реалізуючи право на оскарження нотаріальної дії, просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса від 15.09.2014, реєстраційний номер 1587, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 порушено провадження у справі № 910/24308/14, розгляд справи призначено на 27.11.2014, до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за ініціативою суду залучено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голубничу Ольгу Василівну та Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області.

До позовної заяви позивачем подано суду заяву про забезпечення позову б/н від 29.10.2014, в якій останній просить вжити заходів до забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голубничої О.В. від 15 вересня 2014 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1587.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2014 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" б/н від 29.10.2014 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходів до забезпечення заявленого позивачем позову. Зупинено стягнення за виконавчим написом, вчиненим 15 вересня 2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим № 1587 про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" повернути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" майно - автобус ПАЗ 4234, 2012 року випуску: шасі ХІМ4234Т0С0001519, двигун № Д2459Е2725622, реєстраційний № АА7645КК, вартістю 237456,86 грн., яке було передане в користування на підставі договору фінансового лізингу № 2822/05/14-В, укладеного 05.05.2014, та підлягає поверненню за невиплачені лізингові платежі за період з 07 червня 2014 р. по 12 вересня 2014 р. у розмірі 59 038,01 грн..

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 27.11.14 р. та 23.12.14 р. розгляд справи відкладено на 23.12.14 р. та 20.01.15 р. відповідно.

Ухвалою суду від 23.12.14 р. за клопотанням представника позивача строк розгляду спору продовжувався на п'ятнадцять днів.

У судові засідання 27.11.14 р. та 20.01.15 р. представники сторін та третіх осіб не з'явились.

У судове засідання 23.12.2014 з'явились уповноважені представники позивача та відповідача, уповноважені представники третіх осіб - не з'явились.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 27.11.14 р. сторони та треті особи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень: №№ 920 (позивачу); 912 (відповідачу); 904 (третій особі-1); 890 (третій особі-2).

Про дату, час і місце розгляду даної справи 23.12.14 р. треті особи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень: №№ 249 (третій особі-1); 230 (третій особі-2).

Про дату час і місце розгляду даної справи 20.01.15 р. позивач та відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявною матеріалах справи розпискою б/н від 23.12.14 р..

Про дату, час і місце розгляду даної справи 20.01.15 р. треті особи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень: №№ 090, 103.

Про поважні причини неявки представників сторін та третіх осіб в судові засідання суд не повідомлений.

До початку судового засідання 20.11.2014 через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву б/н від 18.11.2014, відповідно до якого відповідач не погоджується з викладеними у позовній заяві доводами позивача та зазначає про відсутність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню і його скасування, виходячи з того, що позивачем порушувались умови договору фінансового лізингу № 2822/05/14-В від 05.05.2014 в частині сплати лізингових платежів. Крім того, відповідачем у відзиві зазначено, що останнім дотримано процедуру відмови від договору фінансового лізингу, у зв'язку з чим відповідач набув право на вилучення (повернення) предмета лізингу в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом подання заяви у відповідності з п. 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012. Також у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що позивачем не направлено відповідачу копію поданої до суду заяви про забезпечення позову, у зв'язку з чим остання, за твердженням відповідача, не повинна бути прийнята судом до уваги, а також не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, заяви про забезпечення позову та скасувати заходи до забезпечення позову.

Відзив на позовну заяву з доданими до нього документами судом долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 23.12.2014 через канцелярію суду позивачем подано письмові пояснення б/н від 23.12.2014 на виконання вимог суду, в яких також заявлено клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Письмові пояснення з доданими документами судом долучено до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 23.12.2014 позивачем подано суду заяву б/н від 23.12.2014 про зміну підстав позову, відповідно до якої останній просить визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голубничої Ольги Василівни від 15.09.2014, реєстраційний номер 1587, про вилучення у Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" (лізингоодержувача) та повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (лізингодавцю) об'єкт рухомого майна, що є предметом договору фінансового лізингу № 2822/05/14-В від 05.05.2014, витрати по справі покласти на відповідача.

В обґрунтування зазначеної заяви позивач посилається на той факт, що при вчиненні виконавчого напису допущено порушення вимог щодо зазначення предмета, що підлягає витребуванню у відповідності із умовами договору лізингу щодо ідентифікації предмета лізингу, оскільки при правильному зазначенні необхідно викласти всі дані, що дозволяють ідентифікувати предмет лізингу у відповідності із специфікацією та реєстраційними документами на майно, адже майно, що є предметом лізингу підлягає державній реєстрації. Натомість згідно викладених в виконавчому написі характеристик предмета лізингу позивач вважає за неможливе повністю визначити предмет лізингу.

Крім того позивач зазначає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений без належних підстав, тобто відповідачем було подано документи для вчинення нотаріальної дії, які суперечать закону. Зокрема, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Проте, станом на дату звернення до суду позивач не отримував жодних повідомлень, які він мав отримати у відповідності до п. 6.2 п. 6 Договору лізингу, зокрема, і копії рахунка, направленого позивачу, з відміткою про несплату платежів. Таким чином позивач вважає, що нотаріус, керуючись п. 1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5 (далі - Порядок), повинен був відмовити у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відповідачем не могло бути подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Також на думку позивача, відповідач звернувся за вчиненням оскаржуваного виконавчого напису всупереч умовам договору фінансового лізингу. Згідно п. 1.7 п. 1 вказаного договору строк лізингу складається з періодів лізингу у кількості 46 місяців, починаючи з першого періоду лізингу, визначеного за правилами вказаного договору та додатків до нього. Строк повернення предмета лізингу згідно умов договору не настав. Проте, в порушення умов договору, відповідач звернувся за вчиненням виконавчого напису, а нотаріус вчинив виконавчий напис, хоча повинен був бути ознайомлений із умовами договору фінансового лізингу, який, на думку позивача, станом на дату вчинення виконавчого напису, не передбачав такої можливості.

Заява долучена судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 20.01.15 р. через канцелярію суду представником відповідача подані заперечення б/н від 24.12.14 р. на заяву про зміну предмету позову, в яких відповідач вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки господарські суди не повинні перевіряти правильність виконавчого напису нотаріусу з позиції законності дій нотаріуса при його вчиненні та надавати належну оцінку його діям, а лише перевіряють належність кредитору права повернення предмету лізингу та встановлюють наявність (відсутність) обставин, при яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню. Заперечення долучені судом до матеріалів справи.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до п.3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12р. "Про судове рішення" зміна предмета або підстав позову за заявою позивача допустима лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та якщо при цьому не порушено процесуальних прав відповідача, передбачених статтями 22 і 23 ГПК, і відповідачеві було надано можливість подання доказів щодо нового предмета або підстав позову та наведення його доводів у судовому засіданні. Волевиявлення позивача повинно викладатись у письмовій формі.

Отже, розглянувши в судовому засіданні 20.01.15 р. позовну заяву та зміст заяви позивача про зміну підстав позову, суд розцінює останню як заяву про зміну підстав позову.

Враховуючи, що зміна підстав позову є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству, не порушує передбачені ст. 22 ГПК процесуальні права відповідача, а також права інших осіб, а саме відповідачу та третім особам було надано можливість надання заперечень щодо нових підстав позову та наведенні їх у судовому засіданні, суд приймає вищевказану заяву позивача про зміну підстав позову до розгляду і спір вирішується з її урахуванням.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем та відповідачем суду не надано.

Від третіх осіб заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судових засідань до суду не надходило.

Відповідно до 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судового засідання 23.12.14 р. клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, враховуючи неявку уповноважених представників сторін та третіх осіб, судові засідання господарського суду по розгляду даної справи 27.11.14 р. та 20.01.15 р. відповідно до ст. 81-1 ГПК України проведено без фіксації звукозаписувальними технічними засобами. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи представників сторін в судовому засіданні 23.12.14 р. було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача в судовому засіданні 23.12.14 р.. повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу суддям представниками сторін не заявлено.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, заслухавши перевіривши наданими сторонами доказами, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод,передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

05 травня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (лізингодавець за договором, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія Центр» (лізингоодержувач за договором, позивач у справі) був укладений договір фінансового лізингу №2822/05/14-В (далі - Договір), згідно з умовами п. 1.1 Додатку № 3 до якого лізингодавець за умовами договору набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння та користування з правом викупу майно (далі - предмет лізингу), найменування і характеристики якого вказані в специфікації (додаток № 2 до договору), а лізингоодержувач зобов'язувався прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі (додаток № 1 до Договору), а також інші платежі, відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п. 3 Договору предметом лізингу є бувший у використанні автобус ПАЗ 4234, рік випуску 2012, загальною вартістю 237 456,86 грн., в т.ч. ПДВ 39 576,14 грн.. Як передбачено в специфікації у лізинг передається автобус ПАЗ-4234, двигун: ММЗ Д 425.9(Є2), У=4.75 (130 к.с.), КПП: 5 ст. механічна, СААЗ 136.

Пунктом 5 Договору сторони визначили, що строк лізингу становить 46 місяців з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року.

Відповідно до п. 11.2 Загальних умов Договору (додатку № 3) лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей Договір (відмовитися від цього Договору) та вилучити Предмет лізингу у випадках, коли лізингоодержувач, зокрема, не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) і/або інший платіж, передбачений Договором, та прострочення оплати становить більше 30 (тридцяти) днів від настання строку платежу, встановленого Графіком платежів або Загальними умовами(п.п.11.2.1 Додатку № 3 до Договору).

Згідно з п. 11.3 Загальних умов Договору у разі виникнення будь-якої з підстав, передбачених п.п. 11.2.1-11.2.8 Загальних умов, лізингодавець направляє лізингоодержувачу повідомлення з вимогою усунути існуючі порушення або достроково викупити предмет лізингу, сплативши лізингодавцю суму викупу, розраховану відповідно до ст. 8 Загальних умов. У разі, якщо протягом 20 календарних днів від дати направлення лізингоодержувачу повідомлення згідно з п. 11.3. Загальних умов лізингоодержувач не усуне визначені в повідомленні порушення або не викупить предмет лізингу, сплативши лізингодавцю суму викупу згідно з п. 8.5. Загальних умов, лізингодавець направляє на юридичну адресу лізингоотримувача цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від Договору (його розірвання) і поверненні предмета лізингу із зазначенням терміну та місця його передачі лізингодавцю. Лізингоодержувач зобов'язаний за свій кошт, протягом терміну, передбаченого в повідомленні, повернути предмет лізингу лізингодавцю за адресою, вказаною в повідомленні. При цьому у разі відмови лізингоодержувача від передачі (повернення) предмета лізингу лізингодавцю, лізингодавець має право самостійно вилучити предмет лізингу з місця зберігання / знаходження або ремонту без будь-яких дозволів лізингоодержувача (у тому числі, але не виключно, у беззаперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або відповідного рішення суду) з покладанням на лізингоодержувача понесених витрат (п. 11.4 Загальних умов Договору).

Відповідно до п.13.1 Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (в тому числі обов'язкового підписання сторонами всіх Додатків до договору) і діє до повного виконання стонами зобов'язань за Договором.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором фінансового лізингу, який підпадає під правове регулювання норм Закону України "Про фінансовий лізинг", а також Глави 59 Цивільного кодексу України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів; залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі); до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням встановлених параграфом 6 цього Кодексу та законом; до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічне визначення поняття договору фінансового лізину міститься в ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Згідно наданих позивачем матеріалів, на виконання умов Договору відповідачем передано, а Лізингоодержувачем прийнято предмет лізингу - майно - Автобус ПАЗ-4234, 2012 року випуску: шасі № Х1М4234Т0С0001519, двигун № 2459Е2725622, реєстраційний № АА7645КК, вартістю 237 456,86 грн..

Заперечень щодо стану та комплектації предмета лізингу, як на момент підписання акта прийому - передачі, так і протягом дії Договору відповідачем на надано.

На підставі пункту 3 частини 2 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

За змістом п. 8 Договору загальна сума лізингових платежів на дату укладення цього Договору складає 340 401,65 грн. і може змінюватися відповідно до Загальних умов договору фінансового лізингу (п. 8.1); авансовий платіж - згідно з графіком внесення лізингових платежів - додаток № 1 до договору (п. 8.2); порядок проведення оплат - у відповідності з графіком внесення лізингових платежів - додаток № 1 до договору та ст. 2 Загальних умов (п. 8.3).

Пунктом 2.1 Додатку № 3 до Договору визначено, що всі платежі за Договором лізингоодержувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті України (гривні) шляхом перерерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставлення та отримання рахунків лізингодавця. У разі необхідності рахунки на оплату можуть надаватися лізингодавцем по факсу та/або на е-mail лізингоодержувача.

Лізингові платежі включають: платежі в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу і винагороду (комісію) лізингодавця за наданий в лізинг Предмет лізингу.

Згідно п. 2.2 Додатку №3 до Договору загальна сума лізингових платежів на дату укладання Договору визначається пунктом 8.1 Договору і може змінюватись відповідно до умов цього Договору. Порядок, розмір та терміни оплати Лізингоодержувачем лізингових платежів встановлюється в Графіку платежів (Додаток №1 до Договору),

Згідно п. 2.4 Додатку №3 до Договору всі чергові лізингові платежі Лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати не пізніше дати, встановленої для їх оплати відповідно до графи 2 графіка платежів в сумі, зазначеній у графі 6 Графіка платежів.

Пунктом 2.6 Додатку №3 до Договору передбачено, що у разі зазначенні в п. 8.5 Договору застосування при визначенні розміру лізингового платежу коригування курсу валют, сторони погоджуються, що лізингові платежі, що підлягають виплаті згідно даного Договору, враховуються з використанням середньозваженого курсу української гривні до долара США міжбанківському ринку (за офіційними даними НБУ, розміщеними на відповідному сайті зазначеною в Договорі формулою, згідно якої поточний лізинговий платіж, який підлягає оплаті гривнях, дорівнює поточному лізинговому платежу, зазначеному в графі 6 Графіку платежів, множеному на офіційний курс української гривні до долара США на дату укладення говору, що поділене на середньозважений курс української гривні до долара США на міжбанківському ринку, збільшений на 1 відсоток. При цьому, якщо середньозважений курс української гривні до долара США а міжбанківському ринку, збільшений на 1 відсоток буде менше, ніж на офіційний курс української гривні до долара США на дату укладення Договору, перерахунок не проводиться.

Крім того, пунктом 2.9 Додатку №3 до Договору передбачено, що при надходженні коштів (лізингових платежів) від Лізингоодержувача, Сторони погодили черговість виконання Лізингоодержувачем своїх грошових зобов'язань за Договором, серед яких оплата сум штрафних санкцій, оплата сум компенсації витрат Лізингодавця, оплата простроченої заборгованості, оплата поточної заборгованості тощо.

В порушення умов Договору фінансового лізингу №2822/05/14-В від 05.05.2014 року позивач лізингові платежі своєчасно та у повному обсязі не сплатив, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість за період з червня 2014 року по вересень 2014 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ТОВ "Мрія-Лізинг" своїх зобов'язань за Договором в частині сплати лізингових платежів 08.08.2014 р. відповідач звернувся до позивача з листом-вимогою вих. № 347-УПК від 31.07.2014 р. щодо сплати заборгованість за укладеним між сторонами Договором у розмірі 33 677,94 грн.. Надсилання вказаного листа позивачеві підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чеку № 0953 від 08.08.14 р. та опису вкладення в цінний лист № 7237, який адресату вручений не був та згідно довідки відділення поштового зв'язку був повернутий відповідачеві 07.09.14 р. за закінченням терміну зберігання поштового відправлення.

У зв'язку з несплатою позивачем на користь відповідача простроченої заборгованості по сплаті поточних лізингових платежів, починаючи з червня 2014 року, строк прострочення якої станом на вересень 2014 року перевищив 30 (тридцять) днів, відповідачем було прийнято рішення про односторонню відмову від договору.

У відповідності до ч. 2 ст.7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Таким чином, в силу прямої вказівки закону відмова лізингодавця від договору лізингу у часі повинна передувати реалізації лізингодавцем права вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки в противному разі у лізингодавця взагалі не виникає право вимагати повернення предмета лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідач листом від 02.09.14 року №497-УПК направив на адреси позивача (фактичну та юридичну) повідомлення про відмову (розірвання) від Договору, в якому вимагав протягом семи днів з моменту направлення даного повідомлення у зв'язку з несплатою ним лізингових платежів повернути предмет лізингу, що підтверджується копіями фіскального чеку № 2787 від 03.09.14 р. та відповідного опису вкладення в цінний лист від 03.09.14 р., копії яких наявні в матеріалах справи. Вказане повідомлення було повернуто ТОВ «Український лізинговий фонд» відділенням поштового зв'язку 06.10.14 р. неврученим відповідачеві за закінченням терміну зберігання поштового відправлення на підприємстві поштового зв'язку.

З огляду на той факт, що відповідно до п.11.2. договору фінансового лізингу №2822/05/14-В від 05.05.14 року, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» відповідач (лізингодавець) має право достроково в односторонньому порядку розірвати наведений договір та вилучити у позивача (лізингоодержувача) предмет лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса за наявності прострочення сплати лізингових платежів більше 30 днів а також те, що лізингоодержувач не виконав вимог, зазначених лізингодавцем в повідомленні про відмову (розірвання) від Договору фінансового лізингу вих. № 497-УПК від 02.09.2014, останній скористався свої правом щодо безспірного вилучення предмету лізингу та звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голубничої Ольги Василівни із заявою б/н від 12.09.14 р. про вчинення виконавчого напису на Договорі у зв'язку з несплатою лізингоодержувачем належним чином лізингових платежів більш ніж 30 днів.

Матеріалів згідно матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до списку додатків до вищенаведеної заяви про вчинення виконавчого напису відповідачем були додані наступні документи:

1. Договір фінансового лізингу №2822/05/14-В3 від 05.05.14 року (з додатками).

2. Копія вказаного договору.

3. Копія листа-вимоги №347-УПК від 31.07.14 року.

4 Докази направлення листа-вимоги лізингоодержувачу.

5. Повідомлення про відмову (розірвання) від договору № 497-УПК від 02.09.14 р.

6. Доказ відправки повідомлення про відмову (розірвання) від договору № 497-УПК від 02.09.14 р.

7. Довідка про стан взаєморозрахунків станом на12.09.14 р.

8. Завірені копії неоплачених рахунків.

9. Виписка з ЄДРПОУ ТОВ «Український лізинговий фонд» серія АГ№ 633568.

10.Статут ТОВ «Український лізинговий фонд» (нова редакція).

11. Довіреність представника.

15 вересня 2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою Ольгою Василівною на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» та пункту 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, було вчинено виконавчий напис (зареєстровано в реєстрі за № 1587 про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" повернути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" майно - автобус ПАЗ 4234, 2012 року випуску: шасі ХІМ4234Т0С0001519, двигун № Д2459Е2725622, реєстраційний № АА7645КК, вартістю 237456,86 грн., яке було передане в користування на підставі договору фінансового лізингу № 2822/05/14-В, укладеного 05.05.2014 р., та підлягає поверненню за невиплачені лізингові платежі за період з 07 червня 2014 р. по 12 вересня 2014 р. у розмірі 59 038,01 грн..

Як зазначив позивач у позовній заяві та заяві про зміну підстав позову спір у справі виник у зв'язку із невідповідністю, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою Ольгою Василівною виконавчого напису чинному законодавству України, а тому є підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, а саме, при вчиненні виконавчого напису допущено порушення вимог щодо зазначення предмета, що підлягає витребуванню, у відповідності із умовами договору щодо ідентифікації предмета лізингу, згідно викладених в виконавчому написі характеристик предмета лізингу неможливо повністю визначити предмет лізингу.

Крім того на думку позивача, оскаржуваний виконавчий напис вчинений без належних підстав, оскільки станом на дату звернення до суду позивач не отримував жодних повідомлень, які він мав отримати у відповідності до п. 13.6 п.13 Договору, зокрема, і копії рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів. Таким чином позивач вважає, що нотаріус, керуючись п. 1 Глави 13 Порядку повинен був відмовити у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відповідачем не могло бути подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Також, як зазначалось вище, позивач вважає, що відповідач звернувся за вчиненням оскаржуваного виконавчого напису всупереч умовам договору фінансового лізингу, згідно яких, зокрема, п. 5 Договору та п..2 Додатку № 3 до нього, строк лізингу складається з періодів лізингу у кількості 46 місяців, починаючи з першого періоду лізингу, визначеного за правилами вказаного договору та додатків до нього. Строк повернення предмета лізингу згідно умов договору не настав. Проте, не зважаючи, на діючі умови договору та всупереч йому, відповідач звернувся за вчиненням виконавчого напису, а нотаріус вчинив виконавчий напис, хоча повинен був бути ознайомлений із умовами договору фінансового лізингу, який, на думку позивача, станом на дату вчинення виконавчого напису, не передбачав такої можливості.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним Договору фінансового лізингу №2822/05/14-В від 05.05.14 р. або його окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання з боку сторін відсутні.

Суд зазначає, що Порядок вчинення виконавчого напису та його форма, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України "Про нотаріат", Правилами ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2368/5 від 31.12.2008 р. та 16 Главою Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р..

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 87 Закону України "Про нотаріат" перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Як встановлено у п. 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Відповідно до п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, для одержання виконавчого напису про повернення об'єкту лізингу за договорами лізингу, що передбачають у безспірному порядку повернення об'єкта лізингу, необхідно подати: 1) оригінал договору лізингу; 2) засвідчену лізингодавцем копію рахунку, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

У відповідності до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Як вбачається із заяви про вчинення виконавчого напису б/н від 12.09.14 року і додатків до неї, відповідачем було дотримано вимоги законодавства та умови договору для отримання виконавчого напису про повернення предмету лізингу за договором фінансового лізингу, що передбачає у безспірному порядку повернення об'єкта лізингу.

Враховуючи вищевикладене, судом не приймаються до уваги твердження позивача про неотримання від відповідача жодних претензій чи інших вимог стосовно усунення порушень виконання умов укладеного між сторонами Договору лізингу як такі, що спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема, наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення в цінний лист та фіскального чека, які підтверджують факт відправлення позивачу листа - вимоги вих. № 347-УПК від 31.07.2014р. та повідомлення про відмову (розірвання) від Договору вих. № 497-УПК від 02.09.2014 р., та не відповідають дійсним обставинам справи.

Крім того суд зазначає, що відповідно до п. 13.6 Загальних умов Договору всі повідомлення, вимоги або інша кореспонденція направляються стороні поштою рекомендованим або цінним листом або кур'єрською доставкою з повідомленням про вручення. У разі, якщо лізингоодержувач змінить місцезнаходження/місце проживання та/або фактичну адресу (які вказані в п.2 Договору), всі повідомлення і інша кореспонденція, направлена лізингодавцем на адресу лізингоодержувача, зазначену у цьому Договорі, вважаються належним чином відправленими лізингодавцем та отриманими лізингоодержувачем. При цьому достатнім доказом направлення сторонами одна одній повідомлень, вимог та іншої кореспонденції є поштова квитанція (касовий чек) про направлення рекомендованого листа чи повідомлення про вручення (у разі направлення кур'єром).

Отже, як свідчать матеріали справи, вказані документи були відправлені на адресу позивача, зазначену в Договорі, а саме: 48257, Тернопільська обл., Гусятинський р-н, с. Васильківці, у відповідності до умов Договору.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт відмови відповідача від договору фінансового лізингу №2822/05/14-В від 05.05.14 року до моменту вчинення оспорюваного виконавчого напису, а звернення відповідача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису не суперечить ні законодавству України, ні умовам договору фінансового лізингу №2822/05/14-В від 05.05.14 року.

При цьому обов'язковість надання інших документів для вчинення виконавчого напису про повернення об'єкту лізингу законодавством не передбачено, а відтак у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голубничої О.В. були відсутні підстави для відмови у вчинені спірної нотаріальної дії.

Згідно з вимогами ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус мав встановити безспірність обов'язку повернути предмет лізингу.

Судом встановлено, що нотаріус, враховуючи вище наведені фактичні обставини справи, встановив наявність у позивача заборгованості за лізинговими платежами, а також правомірність розірвання договору фінансового лізингу відповідачем в односторонньому порядку, а відтак, за висновками суду, згідно приписів ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" обов'язок позивача повернути предмет лізингу є безспірним.

Окрім того суд зазначає, що розмір заборгованості, вказаний у виконавчому написі, має інформативний характер, оскільки в даному випадку за виконавчим написом повертається лише предмет лізингу, а не сама заборгованість. При цьому станом на час розгляду справи в суді позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спростування факту існування заборгованості за Договором, а також доказів повної або часткової відсутності на час вчинення виконавчого напису його заборгованості за таким договором, та повернення предмету лізингу на користь відповідача.

Також судом не приймаються до уваги твердження позивача про те, що у оспорюваному виконавчому написі неможливо повністю ідентифікувати предмет лізингу, оскільки такі твердження є необґрунтованими та такими що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Зокрема, характеристика предмету лізингу, що вказана у оспорюваному виконавчому написі ідентична до тієї, що зазначена у специфікації (додатку № 2 до договору), зокрема, майно - автобус ПАЗ-4234, 2012 року випуску: шасі № Х1М4234Т0С0001519, двигун № 2459Е2725622, реєстраційний № АА7645КК, вартістю 237 456,86 грн..

Враховуючи викладене, суд вважає твердження позивача про вчинення приватним нотаріусом КМНО Голубничою Ольгою Василівною оспорюваного виконавчого напису з порушенням порядку вчинення нотаріальних дій при вчиненні виконавчого напису необґрунтованими та не доведеними, вказана нотаріальна дія вчинена третьою особою правомірно, відповідно до вказаних вище норм чинного законодавства України та умов договору фінансового лізингу №2822/05/14-В від 05.05.14 року, отже приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Крім того, як зазначалось вище, ухвалою господарського суду від 14.11.14 року було задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, а саме, з метою забезпечення позову до вирішення спору по суті та набрання рішенням у даній справі законної сили зупинено стягнення за виконавчим написом, вчиненим 15 вересня 2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим № 1587 про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" повернути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" майно - автобус ПАЗ 4234, 2012 року випуску: шасі ХІМ4234Т0С0001519, двигун № Д2459Е2725622, реєстраційний № АА7645КК, вартістю 237456,86 грн., яке було передане в користування на підставі договору фінансового лізингу № 2822/05/14-В, укладеного 05.05.2014, та підлягає поверненню за невиплачені лізингові платежі за період з 07 червня 2014 р. по 12 вересня 2014 р. у розмірі 59 038,01 грн..

Статтею 68 Господарського процесуального кодексу України визначено, що питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 р. № 16 враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Мрія-Лізинг", а отже потреба у забезпеченні позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису відпала, суд приходить до висновку про необхідність скасування раніше вжитих заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Скасувати заходи до забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2014 р. у справі № 910/24308/14.

Повний текст рішення складений та підписаний 15 травня 2015 року.

Суддя Селівон А.М.