ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015 року Справа № 904/9415/14

Дніпропетровськийапеляційнийгосподарський суд ускладіколегіїсуддів:

головуючогосудді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Березкіної О.В., Крутовських В.І.

при секретарі судового засідання: Валяр М.Г.

представники сторін:

відпозивача: Нугаєва В.В., довіреність № б/н від 10.11.14, представник;

представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки невідомі.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства "Анта-Д", с. Капітанівка, Комінтернівського району, Одеської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2014 року у справі № 904/9415/14

за позовом Приватного підприємства "АНТА-Д"

доТовариства з обмеженоювідповідальністю "АГРОСФЕРА"

про визнання недійсним пунктів договору.

керуючись ст. ст. 103-105 Господарськогопроцесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2014 року по справі № 904/9415/14 (суддя Петренко І.В.) у задоволенні позовних вимог приватному підприємству«Анта-Д» про визнання недійсним пунктів договору- відмовлено.

Приймаючи рішення, господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог приватного підприємства «Анта-Д» за їх недоведеності та необґрунтованості. Суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги суперечать чинному законодавству України.

Підстави з яких порушено питання про перегляд рішення:

Не погодившись з рішенням господарського суду приватне підприємство «Анта-Д» звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення господарського суду від 15.12.2014 року по справі № 904/9415/14 скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись при цьому на неповне з'ясування господарським судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає,що встановлені пунктами 7.2, 7.3 договору відсотки не є видом відповідальності відповідача за прострочення оплати товару у вигляді стягнення збільшеної процентної ставки (зміни процентної ставки) за користування товарним кредитом, оскільки інший розмір процентів, в розумінні п. 4.2 договору, не встановлений умовами оплати товару по специфікації до договору. Таким чином, проценти, визначені в підпунктах 7.2 та 7.3 договору купівлі-продажу № 11351 від 02.04.2013 року, з механізмом їх нарахування за кожен день прострочення невиконаного зобов'язання (сплати процентів здійснюється покупцем щоденно і по дату фактичного погашення товарного кредиту) за своєю правовою природою підпадають під визначення пені. Разом з тим, в підпункті 7.1 договору купівлі-продажу № 11351 від 02.04.2013 року сторони вже передбачили нарахування пені внаслідок порушення покупцем зобов'язання з оплати вартості отриманої продукції.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросфера» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2014 року у справі № 904/9415/14 залишити без змін , а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві відповідач зазначає, що твердження апелянта, які положення в обґрунтування позовних вимог, про те, що проценти за користування товарним кредитом, які передбачені пунктами 4.2, 7.2, 7.3 договору, за своєю правовою природою є пенею та фактично дублюють відповідальність , передбачену пунктом 7.1 цього ж договору є необґрунтованими та невірними.

Обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією:

Між товариством з обмеженоювідповідальністю "Агросфера" (далі - продавець) та приватним підприємством «Анта-Д» (далі - покупець) був підписаний договір купівлі-продажу №11351 від 02.04.2013р., згідно умов якого продавець зобов'язується передати, а покупець прийняти та сплатити вартість засобів захисту рослин, мікродобрив (далі - товар) відповідно до умов даного договору (а.с. 31-33).

В пункті 4 договору визначені загальні умови оплати товару. Так, відповідно до підпункту 4.1 умови оплати товару, порядок і строки здійснення платежів зазначаються у специфікаціях до договору.

Підпунктом 4.2 договору встановлено, що товарний кредит з відстрочкою платежу по даному договору надається на умовах сплати 0,01% річних за користування товарним кредитом.

Товарний кредит, наданий продавцем в межах строків, визначених умовами оплати товару у специфікації - є строком правомірного користування товарним кредитом. Користування товарним кредитом за межами строків, встановлених умовами оплати товару - є неправомірним користування покупцем товарним кредитом. У разі несвоєчасної оплати товарного кредиту покупець продовжує користуватись товарним кредитом (неправомірне користування) по ставці згідно підпункту 7.2 (протягом 10-ти календарнихднів), а далі - за ставкою згідно підпункту 7.3. договору.

В підпункті 4.5 договору сторони визначили механізм нарахування процентів як за правомірне, так за неправомірне користування товарним кредитом. Так, за наявності несвоєчасного погашення заборгованості за товарним кредитом (неправомірне користування), сплата процентів здійснюється покупцем щоденно і по дату фактичного погашення товарного кредиту.

Пункт 7 договору купівлі-продажу №11351 від 02.04.2013р. регулює питання правових наслідків порушення умов договору.

Підпунктом 7.1 сторони узгодили, що у випадку порушення термінів оплати, обумовлених у специфікаціях до договору, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України , яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення оплати. Сторони прийшли до взаємної згоди, що нарахування пені припиняється через рік (365календарних днів) від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

В підпункті 7.2 договору визначено, якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, на прострочену суму нараховуються 35% річних за користування товарним кредитом від останнього дня строку, коли товар мав бути сплачений та протягом 10-ти календарних днів, тобто до момент, коли починає діяти інша процентна ставка, визначена в підпункті 7.3 договору.

В свою чергу, в підпункті 7.3 договору встановлено, якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, через 10 календарних днів відостаннього дня строку, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати, на прострочену суму нараховуються 350% річних за користування товарним кредитом.

Мотиви з яких суд апеляційноїінстанціївиходив при прийнятті постанови:

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 199 Господарського кодексу України (далі - ГК України) виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань установленням окремого виду відповідальності.

Частиною першою статті 216 ГК Украни передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченихцим Кодексом, іншими законами та договором.

Види такої відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором сторони передбачили в розділі 7 договору купівлі-продажу №11351від02.04.2013р.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язань, як передбачений у пункті 7.1 договору , його розмір встановлено статтею 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та статтями 1 і 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Місцевий господарський суд, дійшов правомірного висновку про те, що право передбачити в договорі обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи з дня передання товару продавцем, яку сторони узгодили відповідними положеннями пунктів 4.2, 4.5, 7.2, 7.3 договору надано сторонам частиною п'ятою статті 694 ЦК України, яка регулює правовідносини, пов'язані з продажем товару в кредит, та узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, який в свою чергу узгоджується з правовими позиціями, викладеними в Оглядовому листі Вищого господарського суду України від 29.04.2013 № 01_06/767/ 2013, висновкам цього суду в інших за змістом судових рішеннях у подібних правовідносинах, у справах №41/13-09 , № ц/434, № 904/450/13-г та правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 30.05.2011 по справі № 42/252, яка, згідно положень статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Разом з тим, посилання апелянта на правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України у справі №8/5025/1402/12 від 24.12.2013р є помилковим з огляду на те, що предметом перегляду Верховного Суду України у справі №8/5025/1402/12 була постанова ВГСУ від 24.07.2013 року в частині вирішення вимог про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами за договором поставки, умовами якого передбачено здійснення розрахунків іншим способом, ніж це передбачено умовами договору купівлі - продажу № 11203 від 22.03.2013р. До цього висновку колегія суддів доходить після аналізу змісту мотивувальних частин рішення господарського суду Хмельницької області від 04.03.2013р у справі № 8/5025/1402/12 та постанов Рівненського апеляційного господарського суду від 14.05.2013р., Вищого господарського суду України від 24.07.2013р. по справі №8/5025/1402/12.

Інші доводи апеляційної скарги необґрунтовані і висновків місцевого господарського суду не спростовують.

Відповідно до п. 4 ч .1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення місцевого господарського суду колегія суддів залишає без змін, як таке що прийняте у відповідності до норм процесуального та матеріального права.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 103-105 Господарськогопроцесуального кодексу України, Дніпропетровськийапеляційнийгосподарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.14 року у справі №904/9415/14 - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено 05.05.2015р.

Головуючийсуддя М.О.Дармін

Суддя О.В. Березкіна

Суддя В.І. Крутовських