РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року Справа № 902/96/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Юрчук М.І.

при секретарі Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився;

від відповідача: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача

Товариства з обмеженою відповідальністю "Мур" на рішення господарського суду Вінницької області від 17.02.15р. у справі № 902/96/15 (суддя Говор Н.Д.)

за позовом Міського комунального унітарного підприємства "Міськсвітло"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Мур"

про стягнення в сумі 189 993 грн. 93 коп.

ВСТАНОВИВ:

Міське комунальне унітарне підприємство «Міськсвітло» (надалі-Позивач) звернулося в господарський суд Вінницької області з позовною заявою (а.с. 4-6) до товарства з обмеженою відповідальністю «Мур» (надалі - Відповідач) про стягнення з Відповідача на користь Позивача 129 884 грн. 29 коп. боргу, 35 307 грн. 85 коп. пені, 20 799 грн. 28 коп. інфляційних втрат, 4 002 грн. 51 коп. трьох відсотків річних від простроченої суми за користування коштами.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 17 липня 2015 року (а.с. 81-84), з підстав вказаних у даному рішенні, позов задоволено чатково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 129 884 грн. 29 коп. боргу, 33 668 грн. 12 коп. пені, 20 799 грн. 28 коп. інфляційних втрат, 3 826 грн. 82 коп. трьох відсотків річних від простроченої суми за користування коштами. Покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 763 грн. 57 коп.. Крім того, даним рішенням в позові в частині стягнення 1 639 грн.73 коп. пені, 175 грн. 69 коп. 3% річних відмовлено.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції Відповідач, звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 90-93) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій, з підстав, вказаних у цій апеляційній скарзі, просить рішення господарського суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року в даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказане рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення спарви. Крім того, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що відповідно до пункту 3.1 договору від 5 травня 2015 року № 29/1, строк виконання робіт становить 90 днів, тобто до 4 серпня 2014 року включно, а фактично роботи були здані 11 вересня 2014 року, тобто з порушенням строку, встановленого пунктом 3.1 договору. Також, Відповідач зазначає, що Позивач в порушення умови пункту 2.5 договору від 5 травня 2015 року № 29/1, не надавав акти щомісячно, а надав Відповідачу лише підсумкові акти за весь період робіт у вересні 2014 року. Крім того, апелянт зазначає, що в зв'язку із невиконанням Позивачем своїх зобов'язань щодо вчасного виконання робіт (а саме до 4 серпня 2015 року) у Відповідача виникло право стягнути з Позивача за період з 5 серпня 2014 року по 11 вересня 2014 року пеню у розмірі 15 298 грн. 01 коп..

Ухвалою апеляційного господарського суду від 18 березня 2015 року (а.с. 89), апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 6 травня 2015 року.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу з додатками (а.с. 105-119) в якому, з підстав вказаних у даному відзиві, просить суд залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Голова Рівненського апеляційного господарського суду, своїм розпорядженням від 5 травня 2015 року (а.с. 125), з підстав вказаних у ньому, вніс зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді, визначивши колегію в складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б., суддя Юрчук М.І..

Представники Позивача та Відповідача в судове засідання від 6 травня 2015 року не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, про що свідчать повідомлення про врученя поштового відправлення (а.с. 103-104). Причини неявки своїх повноважних представників суду не повідомили. Жодних клопотань від Позивача та Відповідача щодо відкладення розгляду справи до господарського суду апеляційної інстанції не надходило. Водночас, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 18 березня 2015 року явка сторін не була визнана обов'язковою.

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України).

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та сторонами не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки їхніх повноважних представників в судове засідання та в правовому полі статтей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників Позивача та Відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року по даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача - без задоволення. При цьому колегія суду виходила з наступного.

Рівненським апеляційним господарським судом встановлено, що 5 травня 2014 року Позивач та Відповідач уклали договір підряду № 29/1 (надалі - Договір; а.с. 10-13).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, Відповідач доручив, а Позивач зобов'язався на свій ризик з застосуванням своїх матеріалів та комплектуючих, своїми засобами виконати згідно діючих норм зовнішнє освітлення на об'єкті: «Реконструкція Музейної площі в м. Вінниці», в об'ємі, передбаченому кошторисною документацією.

Згідно пункту 1.2 Договору, Відповідач зобов'язався прийняти та оплатити виконані Позивачем роботи згідно умов цього Договору.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що: загальна вартість робіт становить 493 357 грн. 01 коп., крім того ПДВ - 98 671 грн. 40 коп., разом з ПДВ - 592 028 грн. 41 коп..

Як визначено пунктами 2.4-2.5 Договору: Відповідач здійснює щомісячно платежі за виконані роботи безпосередньо Позивачу на підставі акту виконаних робіт; акт виконаних робіт готує Позивач і передає для підписання уповноваженому представнику Відповідача кожного місяця; Відповідач на протязі п'яти днів підписує та передає Позивачу акт виконаних робіт або обґрунтовані зауваження щодо акту виконаних робіт.

У відповідності до пункту 2.6 Договору, оплата виконаних робіт здійснюється Відповідачем Позивачу на протязі 10-ти календарних днів після підписання акту, з одночасним відрахуванням коштів за надані генпідрядні послуги.

Відповідно до пункту 8.6 Договору за порушення строку оплати виконаних робіт Генпідрядник сплачує Субпідряднику неустойку в формі пені за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості виконаних та неоплачених робіт.

Як вбачається з доказів наявних у матеріалах справи, Позивач виконав свої договірні зобов'язання та виконав роботи на загальну суму 592 028 грн. 41 коп., на підтвердження чого долучив до матеріалів справи первинні докази, а саме: акт приймання виконаних будівельних робіт № 14а за вересень 2014 року на суму 590 615 грн. 18 коп.; акт приймання виконаних будівельних робіт № 14 за вересень 2014 року на суму 1 413 грн. 23 коп. (а.с. 14-25).

Колегія суду звертає увагу на той факт, що дані акти підписано Відповідачем без будь-яких зауважень щодо виконаних Позивачем підрядних робіт.

Відповідач, свої договірні зобов'язання щодо оплати робіт виконав частково в сумі 462 144 грн. 12 коп., що стверджується банківськими виписками (а.с. 44-51).

Таким чином борг Відповідача перед Позивачем за виконані роботи станом на день винесення місцевим господарським судом оспорюваного рішення становила 129 884 грн. 29 коп..

Позивач направив на адресу Відповідача претензію про сплату боргу від 7 листопада 2014 року № 06-1/515 (а.с. 27-30) з вимогою про оплату виконаних підрядних робіт (про отримання даної претензії свідчить відтиск штампу Відповідача внизу на а.с. 27).

З відповіді Відповідача від 5 грудня 2014 року № 650 на претензію Позивача (а.с. 34-35) вбачається, що Відповідач визнає заборгованість в суму 433 688 грн. 41 коп. по Договору, але при цьому просив Позивача поставитися з розумінням до скрутного матеріального становища Відповідача та гарантував оплату заборгованості по Договору у короткі терміни.

Також, в матеріалах справи міститься лист Департаменту капітального будівництва Вінницької міської ради від 27 листопада 2014 року № 22-00-010-49270 (а.с. 40) адресований Позивачу, щодо того, що виконані Позивачем роботи з улаштування мереж зовнішнього освітлення по об'єкту «Реконструкція Музейної площі в м. Вінниці» були оформлені актом № 21 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2014 року і прийняті на оплату Департаментом капітального будівництва міської ради. Вказаний акт ввійшов до складу довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень поточного року сума якої складає - 1 415 817 грн. 43 коп..

Однак, зазначені вимоги Позивача, Відповідач в повному обсязі не виконав, що стало підставою для звернення Позивача з позовом про стягнення з Відповідача на користь Позивача боргу в сумі 129 884 грн. 29 коп., 35 307 грн. 85 коп. пені, 20 799 грн. 28 коп. інфляційних втрат, 4 002 грн. 51 коп. річних.

Колегія апеляційного господарського суду зауважує, що укладений між Відповідачем та Позивачем Договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що: підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України: зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України: за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 статті 846 Цивільного кодексу України визначено, що: строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положенням частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що: якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України закріплено, що: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Із системного аналізу діючого законодавства в площинні існування реальних відносин між Позивачем та Відповідачем по Договору в контексті реального виконання Позивачем робіт по Договору (що підтверджується належними та допустимим доказами), колегія суду зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом; у разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною; акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

В обґрунтування своїх позовних вимог та на підтвердження виконання зі свого боку своїх зобов'язань на підставі Договору Позивач посилається на акт № 14а за вересень 2014 року та акт № 14 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2014 року, котрі підписані та погоджені представником Відповідача і скріплені відтиском його печатки без будь-яких зауважень щодо якості чи інших недоліків відносно виконаних Позивачем робіт по Договору. Дане, в свою чергу, опосередковано підтверджує згоду Відповідача з усіма виконаними Позивачем роботами та відсутність у нього будь-яких зауважень відносно таких робіт.

Окрім того, колегія суду звертає увагу на те, що Позивачем було здійснено оплату більше як половини суми заборгованості по Договору, що підтверджується виписками по рахунку Позивача (а.с. 44-51). Дане, на переконання колегія суду, також опосередковано засвідчує факт згоди Відповідача з належним виконанням Позивачем своїх зобов'язань по Договору та прийняттям таких робіт, адже маючи будь-які заперечення Відповідач не позбавлений був можливості зазначити про це як у самому акті прийняття виконаних робіт так і не вчиняючи при цьому будь-яких оплат на підставі Договору.

Отже, передання і прийняття робіт на підставі підписаного сторонами акта і виникнення за таким актом прав та обов'язків можливе за умови підписання його як зі сторони Позивача так і зі сторони Відповідача і за наявності реального виконання робіт за Договором.

Колегія суду дослідивши дані акти зауважує, що акти приймання виконаних підрядних робіт за формою КБ-2 у господарський відносинах мають статус первинного облікового документа, відповідно до наказу Держкомстатуту України та Держбуду України «Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві» від 21 червня 2002 року 3 237/5, які є первинним обліковим документом у будівництві.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо виникнення у Відповідача права щодо стягнення пені з Позивача за період з 5 серпня 2014 року по 11 вересня 2014 року в розмірі 15 298 грн. (котра нарахована внаслідок невчасного виконання Позивачем підрядних робіт), то колегія суду відхиляє її в зв'язку з її безпідставністю та матеріальною необґрунтованістю, оскільки: по-перше, дана вимога не була предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому суд апеляційної інстанції не має можливості оцінити її належним чином (відсутній зустрічний позов з цього приводу); по-друге, Відповідач не позбавлений процесуальної можливості звернутися в майбутньому з відповідною вимогою до суду, обґрунтувавши її належними та допустимими доказами.

Що ж стосується посилання Відповідача, в поданій ним апеляційній скарзі (а.с. 91), відносно того, що дані робити мали б бути виконані, за твердженням Відповідача, відповідно до пункту 3.1 Договору в строк, що становить 90 днів, тобто до 4 серпня 2014 року включно, спростовується умовою самого ж пункту 3.1 Договору, котрий передбачає, що строк виконання робіт становить 90 робочих днів, що залишено Відповідачем поза увагою (адже, Відповідачем проведено розрахунок строку виконання робіт (90 днів) - в календарних днях, а не робочих).

Крім того, в спростування доводів апеляційної скарги з приводу того, що Позивач повиннен був надавати для Відповідача щомісячні акти виконаних робіт, а не підсумковий акт, Позивачем (на виконання вимог ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 18 березня 2015 року) були подані додаткові письмові докази (а.с. 112-117) з котрих вбачається, що згідно календарного плану виконання робіт по даному об'єкту, а саме зовнішнє освітлення (а.с. 112), погодженому представником Відповідача та затвердженого директором Департаменту капітального будівництва Вінницької міської ради (Замовник) 10 квітня 2014 року (виконувалося у термін з 1 липня 2014 року по 10 серпня 2008 року), що також підтверджується звітами про виконання робіт по будівництву, реконструкції зовнішнього освітлення у період з 7 травня 2014 року по 28 липня 2014 року (а.с. 113-117), а тому і акт по даному виду робіт (адже з даного плану вбачається виконання Позивачем цілої низки робіт з визначенням їх періоду) був складаний після завершення даного виду підрядних робіт.

З огляду на вищезазначене, колегія суду критично відносить до посилань Відповідача, висвітлених у апеляційній скарзі відносно неналежного виконання Відповідачем своїх зобов'язань по Договору та порушення строків їх виконання.

При цьому, суд констатує, що як вбачається з матеріалів справи Позивач, на виконання вимог статтей 33-34 Господарського процесуального кодексу України довів належним чином існування між сторонами зобов'язань на підставі Договору, та з огляду на підписані Відповідачем акти виконаних робіт за вересень та часткової оплати даних робіт (в сумі 462 144 грн.) довів факт надання Позивачем та приймання Відповідачем об'єму робіт та відповідно виникнення у Відповідача обов'язку оплатити виконані роботи Позивача.

Враховуючи те, що Відповідач, в порушення умов Договору та чинного законодавства, не виконав належним чином свої зобов'язання щодо повної оплати виконаних робіт, з урахуванням усього вищевказаного (згідно пунктів 2.1, 2.6 Договору, статті 193 Господарського кодексу України та статтей 526, 525, 692 Цивільного кодексу України) позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача основного боргу в сумі 129 884 грн. 29 коп. підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно, Рівненський апеляційний господарський суд - задовольняє позовні вимоги Позивача в цій частині.

Дане було вчинено й місцевим господарським судом, відповідно Рівненський апеляційний господарський суд залишає без змін рішення суду в цій частині.

Крім того, за неналежне виконання Відповідачем зобов'язань за Договором Позивач просить стягнути на свою користь з Відповідача 35 307 грн. 85 коп. пені за період з 22 вересня 2014 року по 28 січня 2015 року.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статтей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР, який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань: платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 8.6 Договору, за порушення строку оплати виконаних робіт Генпідрядник сплачує Субпідряднику неустойку в формі пені за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості виконаних та неоплачених робіт.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, проте умовами договору встановлено інше.

Дослідивши розрахунок пені, доданий до позовної заяви (а.с. 41), Позивачем на суму основного боргу (котра підлягала зменшенню в залежності від проведених Відповідачем оплат) за період з 22 вересня 2014 року по 28 січня 2015 року, колегія суду зазначає, що з урахуванням умов Договору стосовно строків проведення розрахунків та доказів проведення Відповідачем часткових оплат в правовому полі вимог статті 232 Господарського кодексу України та відповідно до розрахунку, здійсненого в системі "Ліга Закон" (а.с. 77), позивні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача пені підлягають частковому задоволенню в сумі 33 668 грн. 12 коп.. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 1 639 грн. 73 коп. слід відмовити.

Дане вчинено і господарським судом Вінницької області.

Враховуючи усе вищевказане, суд залишає судове рішення господарського суду Вінницької області і в цій частині без змін.

Водночас, крім суми основного боргу та пені Позивач просив суд стягнути з Відповідача 20 799 грн. 28 коп. інфляційних та 4 002 грн. 51 коп. 3% річних за період з 22 вересня 2014 року по 28 січня 2015 року, згідно поданого розрахунку (а.с. 42-43).

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вказано вище у даній судовій постанові, Відповідачем свої зобов'язання по Договору виконав частково, внаслідок чого у Відповідача виникла заборгованість перед Позивачем за отримані роботи в сумі 129 884 грн. 29 коп..

Дослідивши розрахунок річний, доданий до позовної заяви (а.с. 43), за період з 22 вересня 2014 року по 28 січня 2015 року, колегія суду зазначає, що з урахуванням умов Договору стосовно строків проведення розрахунків та доказів проведення Відповідачем часткових оплат, здійснивши розрахунок річних в системі "Ліга Закон" (а.с. 76), позивні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача річних підлягають частковому задоволенню в сумі 3 826 грн. 82 коп.. У задоволенні позовних вимог про стягнення річних в сумі 175 грн. 69 коп. слід відмовити.

Перевіривши розрахунок інфляційних, здійснений Позивачем за період з 22 вересня 2014 року по 28 січня 2015 року на суму заборгованості (а.с. 42), колегія суду вважає його підставним та обгрунтованим, а тому сума інфляційних в розмірі 20 799 грн. 28 коп. є правомірною та підлягає стягненню з Відповідача.

Дане вчинено і господарським судом Вінницької області.

Враховуючи усе вищевказане, суд залишає судове рішення господарського суду Вінницької області і в цій частині без змін.

Водночас, Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що доводи апелянта, висвітлені в апеляційній скарзі є безпідставними, спростовані усім вищевказаним у даній судовій постанові та наявними у справі доказами, а тому до уваги колегією суду не беруться (зокрема і доводи, що стосуються якості та строків робі і стягнення з Позивача пені за неналежне виконання своїх зобов'язань по Договору, адже дані докази не входять до предмету доказування у даній справі, а можуть бути предметом доказування у справі щодо самої якості та строку виконання робіт, а відповідно й стягнення пені, у випадку якщо Відповідач звернеться до суду з таким позовом).

Враховуючи усе вищевказане Рівненський апеляційний господарський суд залишає рішення господарського суду Вінницької області без змін, а апеляційну скаргу Відповідача - без задоволення.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги суд залишає за Відповідачем.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мур" - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року в справі № 902/96/15 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу № 902/96/15 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Юрчук М.І.