РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015Справа №910/7846/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакшмі-8»

Про стягнення 99 790 403,17 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Луговик Є.В. - по дов. № 3-юр від 16.01.2015

від відповідача не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакшмі-8» про стягнення 99 790 403,17 грн., з яких: 81 626 079,50 грн. боргу за кредитом, 16 849 536,86 грн. боргу по процентам за користування кредитом, 1 314 786,81 грн. пені внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно кредитного договору № 697-300513 від 30.05.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2015 порушено провадження у справі № 910/7846/15-г та призначено справу до розгляду на 16.04.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/7846/15-г від 16.04.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 01.04.2015, розгляд справи був відкладений на 12.05.2015.

Позивач в судовому засіданні 12.05.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 12.05.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвали про порушення провадження у справі від 01.04.2015 та ухвали від 16.04.2015 не виконав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме : м. Київ, вул. Кіквідзе, 13, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 30.03.2015 є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 12.05.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.05.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лакшмі-8» (позичальник, відповідач) та Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» (банк, позивач) було укладено кредитний договір № 697-300513 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору Банк надає Позичальнику відновлювану відкличну мультивалютну лінію (далі - кредит) з лімітом максимальної заборгованості 529 840,00 доларів США, що станом на 30.05.2013 за курсом НБУ складає в гривневому еквіваленті 4 235 011,12 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

05.06.2013 між сторонами укладено договір про внесення змін до договору, за яким сторонами змінено ліміт лінії (кредиту) та визначено його в розмірі 1 147 885,00 доларів США.

11.06.2013 між сторонами укладено договір про внесення змін до договору, згідно якого змінено ліміт лінії (кредиту) та визначено його в розмірі 1 239 225,00 доларів США.

21.06.2013 між сторонами укладено договір про внесення змін до договору, згідно якого змінено ліміт лінії (кредиту) та визначено його в розмірі 8 110 000,00 доларів США.

11.06.2014 між сторонами укладено договір про внесення змін до договору, згідно якого змінено ліміт лінії (кредиту) та визначено його в розмірі 81 700 000,00 грн., що станом на 11.06.2014 за курсом НБУ складає в доларовому еквіваленті 6 921 663,46 грн. доларів.

Згідно з п. 1.2 договору кредит надається на строк з 30.05.2013 по 29.05.2014 включно.

27.02.2014 між сторонами укладено договір про внесення змін до договору, згідно якого сторони дійшли згоди, що кредит надається на строк по 10.03.2015 включно.

Згідно з п. 4.1.1 договору Банк зобов'язаний надавати кредиті кошти в межах кредитної лінії окремими частинами за письмовою заявою Позичальника.

Свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, що підтверджується випискою по особовому рахунку з 30.05.2013 по 15.04.2015, копія якої міститься в матеріалах справи.

Згідно з п. 2.2 договору за користування кредитними коштами у межах встановленого в п. 1.2. строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 30% річних в національній валюті; 20% річних в доларах США.

Відповідно до п. 4.1.6 договору банк зобов'язаний у разі надання кредиту у національній валюті розраховувати проценти, застосовуючи метод «факт/факт», коли для розрахунку береться фактична кількість днів у місяці та у році (365 або 366 днів), у разі надання кредиту в іноземній валюті розраховувати проценти, застосовуючи метод «факт/360».

Згідно з п. 4.1.7 договору Банк має здійснювати нарахування процентів за користування кредитними коштами та щомісячних комісій по кредиту щомісяця, в день повного дострокового погашення заборгованості по кредиту (за фактичний термін користування коштами), а також в день закінчення строку, на який відкрито кредит (у відповідності з л.1.2. нього договору).

Відповідно до п. 2.3 договору сплати процентів здійснюється з останнього банківського робочого дня звітного місяця по 25 число місяця наступного за місяцем нарахування процентів, в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності до п. 1.2 договору, в день дострокового погашення заборгованості або його частини, або в день дострокового розірвання договору.

Пунктом 4.3.1 договору визначено, що Позичальник зобов'язується використовувати кредит на визначенні договором цілі та повернути Банку кредитні кошти у повному обсязі у строк до 29.05.2014, сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також усі штрафні санкції та комісії у разі їх виникнення згідно з умов цього договору та чинного законодавства.

27.02.2014 між сторонами укладено договір про внесення змін до договору, згідно якого внесено зміни до п. 4.3.1 договору та визначено строк повернення Позичальником кредитних коштів у повному обсязі у строк до 10.03.2015.

Відповідно до п. 4.3.2 договору Позичальник зобов'язався щомісячно, починаючи з останнього банківського робочого дня звітного місяця по 25 число місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, в тому числі у зв'язку з порушенням виконання умов цього договору, або в день дострокового розірвання цього договору, сплачувати плату за кредитом. Якщо останній день для сплати процентів та/або сплати комісійних платежів припадає на вихідний або святковий день, то сплата таких платежів здійснюється не пізніше останнього робочого дня перед настанням таких вихідних або святкових днів.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитними коштами в передбачені кредитним договором строки не виконав, а відтак, заборгованість відповідача перед позивачем становить: 81 626 079,50 грн. боргу за кредитом, 16 849 536,86 грн. боргу по процентам за користування кредитом.

Згідно з п. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості, що складається з 81 626 079,50 грн. боргу за кредитом та 16 849 536,86 грн. боргу по процентам за користування кредитом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов кредитного договору, у визначені строки оплату по погашенню кредиту та сплаті процентів не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 4.3.5. договору Позичальник зобов'язаний у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла ц період, за який стягується така пеня від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов'язань від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 пункту 6.2 договору за порушення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та комісій за користування кредитними коштами, позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який стягується пеня за кожен день прострочки.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 2 п. 6.2 договору передбачено, що у відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України сторони домовились, що нарахування пені за прострочення виконання зобов'язань повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, при укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків, яка нараховується за період, що перевищує шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті кредиту та процентів не виконав, він повинен сплатити позивачу, пеню розмір якої, за обґрунтованими розрахунками становить 1 314 786,81 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення 1 314 786,81 грн. пені обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакшмі-8» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 13, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (04073, м. Київ, просп. Московський, 16, ) 81 626 079 (вісімдесят один мільйон шістсот двадцять шість тисяч сімдесят дев'ять) грн. 50 коп. боргу за кредитом, 16 849 536 (шістнадцять мільйонів вісімсот сорок дев'ять тисяч п'ятсот тридцять шість) грн. 86 коп. боргу по процентам за користування кредитом, 1 314 786 (один мільйон триста чотирнадцять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 81 коп. пені.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакшмі-8» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 13, ) в дохід Державного бюджету України (за наступними реквізитами отримувач: ГУ ДКСУ у м. Києві, , банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок 3001, код платежу: 22030001, символ звітності банку: 206) 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Повне рішення складено 14.05.2015.

СуддяВ.В.Сівакова