ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2015 р. Справа № 911/1401/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Балт Янтар Україна», АР Крим, м. Сімферополь
про стягнення 1 461 021,08 грн.,
за участю представників:

позивача:Лещенко О.О., довіреність №06 від 14.01.2015 року;
відповідача:не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2015 року Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Балт Янтар Україна» (відповідача) про стягнення 1 461 021,08 грн. збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ревізією, проведеною Державною фінансовою інспекцією України, встановлений факт завищення відповідачем вартості продукції поставленої позивачу за договором 61/01-12 від01.03.2012 року чим завдано позивачу збитків у розмірі 1 461 021,08 грн.

Згідно з приписами ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та встановлено забезпечити розгляд господарських справ Господарського суду Автономної Республіки Крим - Господарським судом Київської області, а господарських справ Господарського суду міста Севастополя - Господарським судом міста Києва, господарських справ Севастопольського апеляційного господарського суду - Київським апеляційним господарським судом.

У зв'язку з викладеним, розгляд даної справи здійснюється господарським судом Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.04.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 16.04.2015 року.

Ухвалами господарського суду Київської області від 16.04.2015 року та 30.04.2015 року розгляд справи було відкладено на 30.04.2015 року та 14.05.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання 14.05.2015 року не з'явився, відзив на позов не надав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2010 року №01-08/140 «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2012 року між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Балт Янтар Україна» (постачальник) укладено договір №61/01-12 (договір), за умовами п. 1.1., якого постачальник зобов'язується у 2012 році поставити покупцю товари, зазначені в специфікації (додаток №1 до договору), а покупець - прийняти оплатити такі товари.

Відповідно до п. 1.3. договору, з урахування додаткової угоди №1 до договору, найменування (номенклатура, асортимент, одиниця виміру, співвідношення за видами, марками, типами склад (комплектність поставки) товарів, їх технічні характеристики) зазначені в специфікації (додаток №1 до договору), далі - специфікація. Кількість товарів, а також супутні послуги (метрологічна атестація, послуги з первинної заправки до номінального тиску, послуги з технічного нагляду при монтажі товарів та пусконалагоджувальних роботах) зазначена в специфікації.

Згідно до п. 3.1. договору, з урахування додаткової угоди №1 до договору, ціна договору (сума визначена у договорі) становить 28 2014 400,00 грн., у тому числі ПДВ - (20%) 4 702 400,00 грн. Ціна одиниці товарів зазначена у специфікації.

Договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2012 року (п. 10.1. договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору відповідач поставив до відокремленого підрозділу Північна електроенергетична Система (Північна ЕС) трансформатори на загальну суму 4 345 000,00 грн. з яких: - 4 трансформатори SAS 362 електрогазовий К=1000-2000/1 по 500 000,00 грн. за одиницю на Харківські МЕМ (три штуки на суму 1 500 000,00 грн. - на ПС 330Лосеве та один на суму 500 000,00 грн. - на ПС Залютіно; - 4 трансформатори TG 420 електрогазовий К=1000-2000/1 по 485 000,00 грн. за одиницю, в тому числі три штуки на суму 1 455 000,00 грн. - на ПС330 Полтава (Полтавські МЕМ) та один на суму 485 000,00 грн. - на ПС Залютіно (Харківські МЕМ); - 3 трансформатори TG 145 електрогазовий К=750-1500/5 по 135 000,00 грн. за одиницю на загальну суму 405 000,00 грн. - на ПС Залютіно (Харківські МЕМ); 1 трансформатор струму 330кВ типу ТОГ 362 за ціною 460 760,00 грн. відвантажено на ПС 330кВ «Дніпро-Донбас» Запорізьких МЕМ).

Вартість поставлених позивачу трансформаторів погоджена сторонами у специфікації (додаток до договору №61/01-12 від 01.03.2012 року) в редакції додаткової угоди №1 від 15.03.2012 року.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору позивач оплатив вартість, поставленого товару.

Таким чином, сторони зобов'язання за договором виконали в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 22.07.2011 року по 14.10.2013 року Державною фінансовою інспекцією України проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» за період з 01.07.2011 року по 30.06.2013 року, що підтверджується актом №05-21/259 від 18.10.2013 року.

В ході перевірки комісією позивача та зустрічної звірки ТОВ «Балт Янтар Україна», яку проведено Державною фінансовою інспекцією в Автономній Республіці Крим (довідка від 13.08.2013 року №06-21/9-з), встановлено, що для виконання зобов'язання за договором №61/01-12 від 01.03.2012 року відповідачем здійснено придбання трансформаторів за ціною зокрема: SAS 362 електрогазовий К=1000-2000/1 за ціною 233 034,73 грн., TG 420 електрогазовий К=1000-2000/1 за ціною 445 800,00 грн., TG 145 електрогазовий К=750-1500/5 за ціною 124 200,00 грн., трансформатор струму 330кВ типу ТОГ 362 за ціною 256 800,00 грн..

Вказані обставини на думку ревізорів та позивача, призвели до матеріальної шкоди (збитків) позивачу на загальну суму 1 461 021,08 грн.

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли на підставі договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правововідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Господарські зобов'язання між сторонами виникли на підставі укладеного ними договору №61/01-12 від 01.03.2012 року на виконання поставки товару. Вказаний договір укладено повноважними представниками сторін. Прийняті за умовами цих договорів зобов'язання сторони виконали в повному об'ємі, а саме відповідач постави товар, а позивач прийняв його та оплатив.

Відповідно пункту 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Упущена вигода повинна бути реальною, ґрунтуватись на конкретних доказах (документах) і її неотримання має бути пов'язано напряму з винними діями порушника, в даному випадку відповідача у справі.

Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів, цивільна відповідальність не настає.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 ЦК України, у відповідності до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, з огляду на положення статей 22, 1166 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення. При цьому, витрати потерпілої особи з виправлення пошкодженого майна її засобами і коштами визначаються, виходячи з реальних витрат позивача.

Відповідно п. 3 ст. 3 ЦК України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає. що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Акт ревізії Державної фінансової інспекції України №05-21/259 від 18.10.2013 року, є документом який з приводу наявності/відсутності відповідних порушень містить лише думку органу який його склав. Зазначений акт не є рішенням суду або іншого повноважного органу, а тому викладені в ньому висновки не мають заздалегідь обумовленої сили. Тобто, акт ревізії не є підтвердженням розміру завданих збитків та підставою для стягнення з відповідача коштів одержаних відповідно до умов договору, також не є підставою для звільнення від доказування відповідно до ст. 35 ГПК України. Тому зазначені в акті ревізії відомості підлягають доведенню в загальному порядку.

Предметом спору по даній справі є зобов'язання між позивачем та відповідачем, які виникли на підставі укладеного договору №61/01-12 від 01.03.2012 року. Однак, позивачем не надано доказів визнання недійсним повністю чи частково договору №61/01-12 від 01.03.2012 року. Отже, зобов'язання сторін були договірні, і кошти в сумі 1 461 021,08 грн. одержано відповідачем на правових підставах.

Частина 1 статті 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено обставин, на які він посилається, як на підставу заявлених вимог.

Отже, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 1 461 021,08 грн. відсутні, і тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 04.02.2013 року у справі №11/5026/304/2012.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 33, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 19.05.2015 року

Суддя Т.Д. Лилак