КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2015 р. Справа№ 927/1923/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Мельниченко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Петров О.Е. ( за довіреністю №7700 від 18.12.2014р.)

від відповідача: не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ніжин-Агродар"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.02.2015р.

у справі № 927/1923/14 (суддя: Лавриненко Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредобанк"

до Приватного підприємства "Ніжин-Агродар"

про стягнення 385620,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивач звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до відповідача про 359900 грн. заборгованості за кредитом; 180,00 грн. прострочених процентів; 540,00 грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту; 25000,27 грн. пені по простроченій заборгованості, за неналежне виконання умов договору кредитної лінії №26/12 від 13.09.2012 року.

Рішення господарського суду Чернігівської області від 17.02.2015 р. по справі № 927/1923/14 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ПП "Ніжин Агродар" на користь ПАТ "Кредобанк" 359900 грн. заборгованості за кредитом; 180,00 грн. прострочених процентів; 540,00 грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту; 25000,27 грн. пені по простроченій заборгованості.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи належним чином доведено, що відповідач в порушення ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України взяті на себе зобов'язання не виконав, кредит в установлений строк в повній сумі не повернув, проценти за користування кредитною лінією, комісію за управління кредитною лінією та пеню по простроченій заборгованості не сплатив

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 17.02.2015 р. скасувати, та передати справу на розгляд до місцевого господарського суду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що ТзДВ «Інтер-Ріск Україна» та Кузнецовим Іллею Віталійовичем не підтвердили належним чином свої повноваження здійснювати претензійно-позовну діяльністю від імені позивача, щодо відповідача з питань стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №26/12 від 13.09.2012 року, в тому числі й подавати та підписувати позовну заяву, представляти позивача в суді.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2012 року було прийнято до розгляду апеляційну скаргу та призначено справу № 927/1923/14 до розгляду.

06.04.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні, колегією суддів клопотання було задоволено та відкладено розгляд справи на 13.05.2015рік.

Представник відповідача, 13.05.2015 року у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача, за наявними у справі доказами.

Представник позивача, 13.05.2015 року у судовому засіданні вказав , що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.09.2012 року між ПАТ "КРЕДОБАНК" (позивач) та ПП "Ніжин-Агродар" - позичальником (відповідач) було укладено договір кредитної лінії №26/12.(а.с.9)

За умовами розділу І договору, банк зобов'язується відкрити позичальнику кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити в розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредити і сплатити проценти за користування ними, а також інші платежі передбачені цим договором.

Пунктами 2.1.1., 2.1.3., 2.1.4. та 2.1.6. договору кредитної лінії №26/12 від 13.09.2012 року визначено, що максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією, валюта кредитування - 360000,00 грн. Процентна ставка - 21,5% річних. У разі невиконання вимог, передбачених у п.9.3.6. договору, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється з розрахунку на 2,00% річних вище діючої, починаючи з 1-го числа 2-го місяця після аналізованого періоду на наступний місяць. В подальшому, при виконанні позичальником протягом наступного аналізованого періоду вищезазначеної умови, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на попередньому рівні, починаючи з 1-го числа 2-го місяця після аналізованого періоду на наступний період. Така зміна розміру процентів додаткового погодження сторонами не потребує. Строк дії кредитної лінії, включно до 12.05.2013 року.

Пунктами 5.1., 5.2. договору кредитної лінії №26/12 від 13.09.2012 року передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені договором і додатковими угодами, але не пізніше строку дії кредитної лінії, вказаному у п.2.1.6. договору. Повернення кредитів може здійснюватися шляхом безготівкових перерахунків або внесенням готівки в касу банку.

Відповідно до п. 11.1. договору кредитної лінії №26/12 від 13.09.2012 року, договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов'язань.

Додатком №1 до договору кредитної лінії №26/12 від 13.09.2012 року, визначено графік зменшення максимального ліміту заборгованості по кредитній лінії: з 12.03.2013 року - 120000,00 грн.; з 12.04.2013 року - 120000,00 грн.; до 12.05.2013 року - 0,0. (а.с.20)

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, на виконання взятих на себе зобов'язань банк надав відповідачу кредит в сумі 360000 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 24193606 від 17.09.2012 року (а.с. 120), призначення платежу: надання кредиту ПП "Ніжин-Агродар" відповідно до кредитного договору №26/12 від 13.09.2012 року про перерахування коштів на рахунок відповідача №315 (а.с.138). Проте, відповідач відповідно до вимог кредитного договору свої зобов'язання не виконав - заборгованість в розмірі 385 620,27 грн. не повернув, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач взяті на себе зобов'язання, щодо повернення кредиту виконав частково, що підтверджується випискою про рух коштів на рахунку, яка надана до матеріалів справи (а.с.120-123) та стягнув заборгованість в сумі 359 900 грн. за кредитом, 180 грн. - прострочені проценти, 540 грн. прострочена сума комісії та 25 000, 27 грн. пені.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 та ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

Колегія суддів вважає, що матеріалами справи належним чином доведено, що відповідач взяті на себе зобов'язання по кредитному договору в повному обсязі не виконав, сплативши 12 березня 2013 року в рахунок погашення основного боргу по кредиту 100,00 грн., тому заборгованість по кредиту становить 359900,00 грн. Доказів повернення кредитних коштів та контр розрахунку суми боргу відповідач не надав .

Пунктом 4.2.1. договору кредитної лінії №26/12 від 13.09.2012 року встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але, умовно, 360 днів у році), за ставкою, визначеною у п.2.1. договору з моменту видачі кредиту, зокрема: -до терміну його повернення, передбаченого у додатковому договорі, -до дати звернення банку із заявою до суду із вимогою про дострокове повернення суми кредиту та сплати процентів, комісій та інших належних до сплати за цим договором платежів.

У випадку неповернення кредиту в термін, вказаний у додатковому договорі, і до дати його повернення, але не довше терміну дії кредитної лінії, вказаного у п.2.1.6. цього договору, нараховуються проценти виходячи із ставки, вказаної у п. 2.1.3. договору (21,5% річних), збільшеної на 2% річних, які позичальник зобов'язаний щомісячно сплачувати банку.

Відповідно до п. 4.3. договору кредитної лінії №26/12 від 13.09.2012 року, позичальник сплачує проценти, нараховані відповідно до п.4.2.1. договору, у валюті отриманого кредиту щомісяця, але не пізніше останнього банківського дня місяця, за який нараховані проценти.

Отже, за період користування кредитом з 17.09.2012 року по 11.05.2013 року позичальнику нараховано 50951,36 грн. процентів за користування кредитом. За вказаний період відповідачем було сплачено 50771,36 грн., що підтверджується банківською випискою за період з 13.09.2012 року по 15.01.2015 року, копія якої додана до матеріалів справи (а.с.120-123). Заборгованість по процентах за користування кредитом становить 180 грн.

За умовами п. 4.1.3. договору кредитної лінії №26/12 від 13.09.2012 року, за управління кредитною лінією позичальник сплачує банку 0,15% від суми кредиту (540,00 грн.) щомісячно.

Нарахування комісій відбувається згідно строків, передбачених обліковою політикою банку, до строку, вказаного у п.2.1.6. договору (п. 4.2.2. договору кредитної лінії №26/12 від 13.09.2012 року).

За період користування кредитним коштами з 17.09.2012 року по 30.04.2013 року позивачем нараховано відповідачу 4320,00 грн. комісії.

Як вбачаєтьсь з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, в порушення умов п.4.1.3. договору кредитної лінії №26/12 від 13.09.2012 року, позичальник свої зобов'язання, щодо сплати комісії (0,15% від суми кредиту - 540,00 грн. щомісячно) виконав частково, сплативши 3780,00 грн., що підтверджується банківською випискою за період з 13.09.2012 року по 15.01.2015 року. Заборгованість по комісії становить 540,00 грн.

Пунктом 4.5. договору кредитної лінії №26/12 від 13.09.2012 року передбачено, що у випадку неповернення позичальником отриманого кредиту/кредитів до дати закінчення дії кредитної лінії, вказаної у п.2.1.6. договору, банк має право застосувати до позичальника санкції, передбачені п.п.7.1.,7.2.,7.5. договору.

Як вбачається з позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача 25000,27 грн. пені, яка включає в себе 24952 грн. 95 коп. пені за прострочку повернення кредиту за період з 05.05.2013р. по 05.11.2013р., 39 грн. 35 коп. пені за прострочку сплати процентів за період з 05.05.2013р. по 05.11.2013р., 07 грн. 97 коп. пені за прострочку сплати комісії за період з 07.05.2013р. по 05.11.2013р., відповідно до п. 7.1. договору кредитної лінії №26/12 від 13.09.2012 року.

Згідно ст. ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За умовами п. 7.1. договору кредитної лінії №26/12 від 13.09.2012 року, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань (повернення кредиту/кредитів, оплати процентів, комісій, інших платежів за цим договором) позичальник на вимогу банку сплачує йому пеню: -за зобов'язаннями у гривні - в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочки, за весь час прострочки.

Відповідно до п.7.6. договору кредитної лінії №26/12 від 13.09.2012 року, строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені), за цим договором, прирівнюється до строку позовної давності встановленої законом для основної вимоги за цим договором.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи належним чином доведено факт порушення відповідачем строків погашення кредиту, строків сплати процентів за користування кредитом, а також строки сплати комісії, а тому позивачем правомірно нарахована пеня в сумі 25000 грн. 27 коп.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що ТзДВ «Інтер-Ріск Україна» та Кузнецовим Іллею Віталійовичем не підтвердили належним чином свої повноваження здійснювати претензійно-позовну діяльність від імені позивача, щодо відповідача з питань стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №26/12 від 13.09.2012 року, в тому числі й подавати та підписувати позовну заяву, представляти позивача в суді, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Статуту ПАТ «Кредобанк», Банк має право відкривати відокремленні підрозділи (філії, відділення, представництва) на території України у разі його відповідності вимогам, щодо відкриття відокремлених підрозділів, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.04.2012 року між ПАТ «Кредобанк» та ТзДВ «Інтер-Ріск Україна» було укладено договір доручення № б/н (а.с.49).

За умовами даного договору, ПАТ «Кредобанк» врегулювання питань, щодо повернення вказаних коштів доручило ТзДВ «Інтер-Ріск Україна», яке спеціалізується на поверненні проблемних боргів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що ТзДВ «Інтер-Ріск Україна» та Кузнецовим Іллею Віталійовичем не підтвердили належним чином свої повноваження здійснювати претензійно-позовну діяльність від імені позивача, щодо відповідача з питань стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №26/12 від 13.09.2012 року, в тому числі й подавати та підписувати позовну заяву, представляти позивача в суді, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду, з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Чернігівської області від 17.02.2015 року у справі № 927/1923/14, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Ніжин-Агродар" на рішення господарського суду Чернігівської області від 17.02.2015 року у справі № 927/1923/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Чернігівської області від 17.02.2015 року у справі № 927/1923/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 927/1923/14 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко