ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.05.2015 Справа № 907/250/15

За позовом Прокурора Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної ради, м. Ужгород

за участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на

предмет спору на стороні відповідача Департамент освіти і науки Закарпатської обласної державної адміністрації ,м. Ужгород

до Закарпатського центру туризму краєзнавства, екскурсій і спорту учнівської молоді, м. Ужгород

до Приватного акціонерного товариства „МТС Україна", м. Київ

про визнання договору оренди недійсним та звільнення займаного приміщення,

Суддя господарського суду -Кривка В.П.

представники:

Прокурор - Бокоч О.М., начальник відділу прокуратури області;

Позивача - не з'явився;

Третя особа - не з'явився;

Відповідача 1 - Левінець М.М., довіреність від 07.05.2015;

Відповідач 2 - не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Прокурором Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної ради, м. Ужгород заявлено позов до Закарпатського центру туризму краєзнавства, екскурсій і спорту учнівської молоді, м. Ужгород до Приватного акціонерного товариства „МТС Україна", м. Київ за участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент освіти і науки Закарпатської обласної державної адміністрації, м. Ужгород про визнання договору оренди недійсним та звільнення займаного приміщення.

У судовому засіданні 15.04.2015 року судом оголошувалась перерва за клопотанням сторін відповідно до ст. 77 ГПК України.

Позовні вимоги прокурора мотивовано тим, що 16.07.2007 року між Закарпатським центром туризму краєзнавства, екскурсій і спорту учнівської молоді та ЗАТ „Український мобільний зв'язок" було укладено договір оренди нерухомого майна №1146/830-0/0610, до якого в послідуючому сторонами внесені окремі зміни та доповнення. Прокурор стверджує, що вказаний договір суперечить положенням п. 5 ст. 63 Закону України „Про освіту" та скерований на настання протиправного результату - використання майна, яке пов'язане із навчальним процесом, не за призначенням, а тому покликаючись на положення ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦК України, просить визнати оспорений договір недійсним, а також зобов'язати ПАТ „МТС Україна" звільнити об'єкт оренди.

Присутній у процесі прокурор заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях по суті спору. Заяву відповідача щодо пропуску строку позовної давності вважає безпідставною, оскільки прокурор дізнався про спірні правовідносини 14.10.2014 року (а.с. 80-84, 104-109, 120-125).

У ході судового розгляду представники Закарпатської обласної ради заявлені прокурором позовні вимоги не підтримали, з огляду на їх необґрунтованість (письмові пояснення а.с. 110 - 111) та клопотали про відкладення розгляду справи для надання письмових пояснень із зазначенням правової позиції обласної ради по суті спору за підписом уповноваженої особи, з огляду на обмежений обсяг делегованих в довіреності прав щодо представництва облради у суді (відсутність права відмови від позову, а.с. 91). Між тим, облрада в судове засідання призначене на 07.05.2015 року явку уповноваженого представника не забезпечила, письмових пояснень за підписом уповноваженої особи не надала, причин неявки та неподання витребуваних судом матеріалів - не повідомила.

Відповідач Закарпатський центр туризму краєзнавства, екскурсій і спорту учнівської молоді проти позову категорично заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов з доданням підтверджуючих документів (а.с. 34-73). Зокрема, зазначає про відповідність оспореного договору вимогам чинного законодавства, а саме як Закону України "Про освіту" так і Закону України "Про позашкільну освіту" (яким відповідач керується у своїй діяльності як спеціалізований навчальний заклад) у сукупності з Постановами Уряду щодо затвердження платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної власності. При цьому стверджує, що передана в оренду: частина горища будівні гаражу та частина будівлі, яка використовується н/з як сарай не могла і не може використовуватись в навчально-виховних цілях і в жодній мірі не перешкоджає діяльності позашкільного навчального закладу, тому укладення спірного договору, за таких умов, є додатковим джерелом фінансування закладу освіти, відповідно до ст. 61 Закону України "Про освіту" (фото фіксування об'єкта оренди а.с. 100-103).

Уповноважений представник відповідача ПАТ „МТС Україна" проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов (а.с. 92-94). Зокрема, вказав, що чинне на момент укладення спірного договору оренди законодавство не містить прямої заборони на передачу в оренду майна навчальних закладів. Однак містить певні обмеження, а саме здавання в оренду тільки будівель, споруд та іншого нерухомого майна, обладнання, не пов'язаних з навчально-виховною, навчально-виробничою, науковою діяльністю, яке не погіршує соціально-побутові умови працівників закладів і установ освіти, студентської та учнівської молоді. Прокурор у своєму позові не навів та не надав доказів того, що передане за спірним договором майно використовувалось позашкільним навчальним закладом у навчально-виховній роботі є технологічно пов'язане з навчально-виховним процесом тощо, або внаслідок укладення даного договору оренди таке не може використовуватись за призначенням. Водночас також вказує на пропуск прокурором строку позовної давності щодо заявлених вимог, тому просить суд його застосувати та відмовити в позові в.т.ч. внаслідок спливу строку позовної давності.

Уповноважений представник третьої особи подала письмові пояснення по суті спору (а.с. 78-79), у яких інформувала суд, що вказаний договір було укладено центром відповідно до чинного на час його підписання законодавства про освіту, при цьому передумовою укладання договору стало Рішення №724 від 16.03.2006р. 21 сесії 4 скликання Закарпатської обласної ради, Постанова КМ України, від 20.01.1997, № 38 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами" та положення статуту позашкільного навчального закладу. Тому укладення вказаного договору було в установленому порядку погоджено як управлінням з питань майна комунальної власності Закарпатської ОДА, так і управлінням освіти Закарпатської ОДА.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, сторін та третьої особи суд,

ВСТАНОВИВ:

Згідно Статуту Закарпатського центру туризму, краєзнавства, екскурсій і спорту учнівської молоді, відповідач 1 є комунальним профільним позашкільним навчальним закладом, основним напрямком діяльності якого є навчання та виховання учнів у позаурочний та позанавчальний час. Згідно з пунктом 1.2 Статуту Закарпатського центру туризму, краєзнавства, екскурсій і спорту учнівської молоді (далі-Статут) засновником (власником) центру є Закарпатська обласна рада, тобто майно закладу є суспільною власністю територіальних громад сіл, селищ міст Закарпатської області. Уповноваженим органом управління - управління освіти і науки Закарпатської обласної державної адміністрації. Органом управління майна-управління з питань майна комунальної власності Закарпатської обласної державної адміністрації. Відповідно до пункту 7.4 Статуту центр має право за погодженням з власником майна та у відповідності до нормативних документів управління з питань майна комунальної власності облдержадміністрації і чинного законодавства України, здавати в оренду підприємствам, організаціям, установам транспортні засоби, інвентар та інші матеріальні цінності, які йому належать, а також списувати їх з балансу, надавати безкоштовні в тимчасове користування або позику належні йому основні засоби (а.с. 12-19).

Як стверджує відповідач 1 з метою ефективного використання об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ міст Закарпатської області, відповідно до положень статуту та рішення Закарпатської обласної ради від 16 березня 2006 року №724 „Про здійснення передачі в оренду майна спільної власності територіальних громад" (а.с. 38-39) за погодженням з управлінням освіти і науки облдержадміністрації та управління з питань майна комунальної власності Закарпатської ОДА, 16.07.2007 року між Закарпатським центром туризму краєзнавства, екскурсій і спорту учнівської молоді та ЗАТ „Український мобільний зв'язок" (надалі перейменоване у ПАТ „МТС Україна") було укладено договір оренди нерухомого майна №1146/830-0/0610, згідно умов якого орендодавець передає а орендар приймає у строкове платне користування частину горища адмінбудівлі площею 20,0 кв. м., що розташована за адресою:м. Ужгород, вул. Висока, 8 що знаходиться на балансі Закарпатського центру туризму, краєзнавства, екскурсій і спорту учнівської молоді згідно плану (Додаток №1). Майно, передається в оренду з метою встановлення обладнання мобільного зв'язку (надалі обладнання) телекомунікаційної мережі ЗАТ „УМЗ" (а.с. 22-24).

В подальшому, сторонами було укладено угоду №1 про зміну умов та доповнення до даного договору, згідно якої внесли в п.1.1 договору зміни та виклали в наступній редакції: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину горища будівлі гаражу для розміщення щогли на розтяжках площею 8 кв.м. та технічний майданчик для розміщення контейнера площею 12 кв. м. (загальною площею 20 кв.м.), що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Висока, 8 та знаходиться на балансі Закарпатського центру туризму, краєзнавства, екскурсій і спорту учнівської молоді, згідно плану (Додаток №1) (а.с. 25, на звороті). На виконання умов даного договору сторони склали та узгодили акт приймання передачі об'єктів оренди (а.с. 26).

У своєму позові та під час судового розгляду прокурор стверджує, що вказаний договір суперечить положенням п. 5 ст. 63 Закону України „Про освіту", згідно з яким об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням, укладений договір скерований на настання протиправного результату - використання майна, яке пов'язане із навчальним процесом, не за призначенням, а тому покликаючись на положення ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦК України просить визнати його недійсним.

Заперечуючи проти доводів прокурора, представник обласної ради надав проведений уповноваженими особами власника комісійний акт обстеження ефективності використання майна (об'єкта оренди), що перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ міст Закарпатської області від 20.03.2015 року із здійсненням фото фіксації, яким констатовано, що передана в оренду: частина горища будівні гаражу та частина будівлі, яка використовується навчальним закладом як сарай не може використовуватись в навчально-виховних цілях, а передання в оренду цього майна не може перешкоджати діяльності позашкільного навчального закладу (а.с. 112-115).

Аналізуючи правовідносини сторін та встановлюючи дійсні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору суд дійшов наступних висновків.

Правовідносини, що побудовані на спірному договорі, зокрема регламентуються ЦК України (Главою 58), Законом України "Про оренду державного та комунального майна", Законом України "Про освіту", Закону України "Про позашкільну освіту" (яким відповідач 1 керується у своїй діяльності як спеціалізований позашкільний навчальний заклад - спеціальний Закон).

Законом України "Про оренду державного та комунального майна", зокрема регламентуються актуальні питання забезпечення підвищення ефективності використання державного та комунального майна шляхом передачі його в оренду фізичним та юридичним особам.

Згідно діючої на момент виникнення спірних правовідносин ст. 61 Закону України „Про освіту" було встановлено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. При цьому додатковими джерелами фінансування законом визначено, зокрема доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання. Поряд з цим, коментованим законом визначено, що об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням (п. 5 ст. 63 Закону України „Про освіту").

Врегульовуючи порядок здійснення фінансово-господарської діяльності позашкільних навчальних закладів Законом України "Про позашкільну освіту" встановлено, що фінансування державних, комунальних і приватних позашкільних навчальних закладів може здійснюватися також за рахунок додаткових джерел фінансування, не заборонених законодавством України, зокрема внаслідок отримання коштів від надання в оренду приміщень, обладнання (ст. 26 коментованого Закону).

Відповідно до ст. 28 Законом України "Про позашкільну освіту" державні, комунальні і приватні позашкільні навчальні заклади можуть надавати платні послуги відповідно до переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та у порядку, встановленому спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі освіти, за погодженням з Міністерством фінансів України та центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики. При цьому коментованою нормою встановлено, що платні послуги не можуть надаватися державними або комунальними позашкільними навчальними закладами замість або в межах освітньої діяльності, визначеної навчальними планами і програмами.

Згідно Переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами, який було затверджено Постановою КМ України, від 20.01.1997, № 38, (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) одним із видів платних послуг є здавання в оренду будівель, споруд та іншого нерухомого майна, обладнання, не пов'язаних з навчально-виховною, навчально-виробничою, науковою діяльністю, яке не погіршує соціально-побутові умови працівників закладів і установ освіти, студентської та учнівської молоді (п. 4 розділ 9 Переліку).

Слід також зазначити, що станом на даний час, обсяг майна закладів освіти, яке може бути надано в оренду на платній основі значно розширився. Так, Переліком платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженим постановою КМ України, від 27.08.2010, № 796 визначено можливість надання в оренду вже будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Системний аналіз наведених вище норм в їх сукупності вказує, що унормовуючи освітню діяльність законодавець передбачив та допустив можливість отримання позашкільними закладами освіти додаткового джерела фінансування з надання платних послуг, внаслідок здавання в оренду належного майна, однак тільки

будівель, споруд та іншого нерухомого майна, обладнання, не пов'язаних з навчально-виховною, навчально-виробничою, науковою діяльністю та у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі. При цьому ці платні послуги не можуть надаватися державними або комунальними позашкільними навчальними закладами замість або в межах освітньої діяльності.

У даному випадку об'єктом спірного договору оренди є: горище будівлі гаражу для розміщення щогли на розтяжках площею 8 кв.м. та технічний майданчик для розміщення контейнера площею 12 кв. м (загальною площею 20 кв.м.), що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Висока, 8. З проведеного власником майна комісійного обстеження ефективності використання майна (об'єкта оренди), що перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ міст Закарпатської області, оформленого актом від 20.03.2015 року із здійсненням фото фіксації встановлено, що передана в оренду: частина горища будівні гаражу та частина будівлі (примішення), яка використовується навчальним закладом як сарай не може використовуватись в навчально-виховних цілях (відсутнє: опалення, освітлення, інше функціональне призначення, тощо). Крім цього комісією встановлено, що передання даних об'єктів в оренду не може перешкоджати діяльності позашкільного навчального закладу. Вказані обставини підтверджуються і долученою до матеріалів справи матеріалами фото фіксації об'єкта оренди, з яких також достовірно вбачається, що з укладенням спірного договору та технічним виконанням використання об'єкта оренди, передане майно фактично не вибуло з користування навчального закладу і використовується ним відповідно до цільового призначення і надалі (а.с. 100-103, 114-115). Зазначені обставини в установленому порядку прокурором належними і допустимими доказами не спростовувались та не заперечувались. Не доводилось прокурором і фактичні обставини, які б свідчили про те, що об'єкт оренди безпосередньо використовувався у навчальному процесі, проте внаслідок укладення договору оренди не може використовуватись за призначенням; або укладення даного договору погіршує соціально-побутові умови осіб, які навчаються чи працюють у цьому навчальному закладі; чи платні послуги позашкільного навчального закладу у даній спірній ситуації надаються замість або в межах освітньої діяльності.

Згідно з ст. 43 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Згідно з ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справив в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене в сукупності, доводи та заперечення сторін, дослідивши всі обставини справи, наявні докази та зазначене нормативне врегулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову про визнання договору оренди недійсним та у зв'язку з цим, зобов'язання звільнити об'єкт оренди - слід відмовити повністю, оскільки заявником не доведено тих обставин на які він покликається як на підставу своїх вимог, і такі спростовуються вищезазначеним.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про визнання недійсним спірного договору, слід зазначити наступне.

У відповідності до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України N 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В зв'язку з тим, що суд прийшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача та про відсутність порушення права позивача, позовна давність не може бути застосована до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 49 ГПК України та положень п.п. 2.11., 4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013, № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" судовий збір, який становить 2 436 грн. покладається на визначеного прокурором позивача Закарпатську обласну раду.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 43, 22, 27, 29, 32, 33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Закарпатської обласної ради 88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4 () в доход Державного бюджету України, а саме (банк отримувача ГУДКУ у Закарпатській області, МФО 812016, отримувач коштів - державний бюджет м. Ужгород 22030001; рахунок отримувача - 3002; код отримувача - 38015610) суму 2 436 (Дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.05.2015 року.

Суддя В.Кривка