ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2015 р.Справа № 916/705/15-г

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Князєвій К.Р.

За участю представників сторін:

Від позивача: Лелявіна М.Є. за довіреністю № 21-33/231-14 від 21.10.2014р.

Від відповідача: Бурлака В.М. за довіреністю № Р-01/19-90 від 04.03.2015р.

Від третіх осіб:

- регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області: не з'явився;

- Любашівької районної державної адміністрації Одеської області: не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державної служби статистики України до Любашівської районної ради Одеської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, Любашівської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Державна служба статистики України звернулась до господарського суду Одеської області із позовом до Любашівської районної ради Одеської області про визнання права державної власності України на частину адміністративного будинку за адресою: Одеська область, Любашівський район, смт Любашівка, вул. Радянська, 105, загальною площею 102,1 кв.м., яка складається з одинадцяти кімнат, в тому числі коридору, кладової та умивальника. Позовні вимоги обґрунтовані фактом невизнання відповідачем права державної власності в особі Державної служби статистики України на спірне майно.

Згідно із заявою (вх. № 8377/15 від 01.04.2015р.) позивач уточнив заявлені в межах даної справи позовні вимоги та просив суд визнати за Державною службою статистики України право державної власності України на частину адміністративного одноповерхового будинку за адресою: Одеська область, Любашівський район, смт Любашівка, вул. Радянська, 105, яка складається з одинадцяти кімнат, а саме: 8 кабінетів, коридору, кладової та умивальника, загальною площею 102,1 кв.м. Вказана редакція позовних вимог була прийнята судом до розгляду як остаточна.

Ухвалою від 11.03.2015р. господарським судом на підставі ст. 27 ГПК України було залучено регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області та Любашівську районну державну адміністрацію Одеської області до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Відповідач повністю заперечує проти позову, наголошуючи на його безпідставності та необґрунтованості.

Любашівська районна державна адміністрація Одеської області подала заяву про розгляд справи за відсутності її повноважного представника та просила суд відмовити у задоволенні позову Державної служби статистики України.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області чіткої правової позиції по суті заявлених вимог під час розгляду даної справи наведено не було.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

На підставі розпорядження Любашівської районної державної адміністрації Одеської області № 574 від 28.12.1995р. на баланс Любашівського районного відділу статистики було передано адміністративний будинок Любашівської державної адміністрації, розташований за адресою: смт. Любашівка, вул. Радянська, 105.

Рішенням виконавчого комітету Любашівської селищної ради № 607 від 22.12.2003р. було вирішено оформити право власності за Любашівським районним відділом статистики на 11 кімнат, в тому числі: коридор, кладову, умивальник загальною площею 92,6 кв.м., в приміщенні, розташованому за адресою: смт. Любашівка, вул. Радянська, 105.На підставі вказаного рішення, виконавчим комітетом Любашівської селищної ради було видано Любашівському районному відділу статистики свідоцтво від 23.12.2003р. про право державної власності на вищезазначене майно.

При цьому, рішенням виконавчого комітету Любашівської селищної ради № 165 від 16.08.2006р. було вирішено внести зміни до рішення № 607 від 22.12.2003р. „Про оформлення права власності на кімнати в приміщенні по вул. Радянській, 105, за районним відділом статистики" шляхом заміни площі 92,6 кв.м. на площу 102,1 кв.м. (так як пропущено площу коридору 9,5 кв.м.).

З посиланням на вищезазначені документи, позивач наголошує, що спірне майно було передано до державної власності в особі Державної служби статистики України, структурним підрозділом якої є Любашівський районний відділ статистики.

Проте, 22.03.2007р. прокурором Любашівського району Одеської області було внесено до виконавчого комітету Любашівської селищної ради протест на рішення № 607 від 22.12.2003р., який обґрунтований фактом перебування спірного майна у комунальній власності в особі Любашівської районної ради Одеської області. За результатами розгляду даного протесту, Любашівської селищною радою було скасовано рішення виконавчого комітету Любашівської селищної ради від 22.12.2003р. № 607 „Про оформлення права власності на кімнати в приміщенні по вул. Радянській, 105, за районним відділом статистики".

Згідно з інформацією Фонду державного майна України, викладеною у листі від 13.07.2012р. № 10-15-10705, станом на 13.07.2012р. в Єдиному реєстрі об'єктів державної власності за місцезнаходженням: Одеська область, Любашівський район, смт Любашівка, вул. Радянська, 105, обліковується окреме нерухоме державне майно, що перебуває на балансі Головного управління статистики в Одеській області, орган державного управління - Державна служба статистики України, документ, що підтверджує право власності: свідоцтво № 607 від 23.12.2003р., видане виконавчим комітетом Любашівської селищної ради.

На підставі вищенаведених документів та доказів, Державна служба статистики України наголошує на належності їх спірного майна, а саме частини приміщення по вул. Радянській, 105, в смт Любашівка, в якій розташований Любашівський районний відділ статистики, на праві державної власності, проте в результаті тверджень Любашівської районної ради Одеської області про належність спірного майна до спільної власності територіальних громад Любашівського району, позивач не наділений можливістю реалізувати його право власності, що й зумовило пред'явлення даного позову.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Засади захисту права власності визначені главою 29 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, особа з метою захисту права власності може вимагати визнання відповідного права у випадку його оспорювання з боку будь-якої особи. При цьому, істотною передумовою для захисту такого права є доведеність факту наявності у особи, яка звернулась до суду за захистом свого права, відповідного суб'єктивного права, на захист якого направлені відповідні позовні вимоги, оскільки не підлягає захисту в судовому порядку право, наявність якого не доведена в установленому порядку. Отже, з урахуванням підстав пред'явленого позову, при вирішенні даного спору суд вважає за необхідне дослідити питання належності спірного майна до державної власності в особі Державної служби статистики України.

Як свідчить наявне у матеріалах справи свідоцтво про право власності серії САВ № 2988970 від 13.01.2011р., видане Любашівською районною радою на підставі рішення сесії № 13-ХХIV від 04.07.2002р., Любашівській районній раді на праві комунальної власності належить адміністративний будинок управління сільського господарства, розташований за адресою: Одеська область, смт Любашівка, вул. Радянська, буд. 105. При цьому, як свідчить інформація з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, станом на 25.03.2014р. за Любашівською районною радою зареєстроване право комунальної власності на вказаний адміністративний будинок.

Відповідно до технічного паспорту на адміністративний будинок управління сільського господарства, розташований за адресою: Одеська область, смт. Любашівка, вул. Радянська, 105, який виготовлено 15.12.2010р. Любашівським районним бюро технічною інвентаризації, вказана будівля в цілому складається із: літ. А - двоповерхова адмінбудівля загальною площею 356,9 кв.м.; літ. Б - одноповерхова адмінбудівля площею 214,3 кв.м., літ. „В" - гараж загальною площею 243,3 кв.м.; літ. Е - котельня 27,0 кв.м.; літ. Д - вбиральня; літ. К - вбиральня; огорожа № 1.

При цьому, як свідчать пояснення представника позивача та документи, додані до позовної заяви, а саме План адмінбудівлі Любашівського районного відділу статистики /а.с.10/ який є додатком до розпорядження Любашівської районної державної адміністрації Одеської області № 574 від 28.12.1995р., спірне майно, в якому розташований Любашівський районний відділ статистики, розташоване в будівлі загальною площею 214,0 кв.м., план якої повністю збігається із планом одноповерхової адміністративної будівлі під літ. Б за технічним паспортом адміністративного будинку управління сільського господарства.

Отже, з наведеного вбачається висновок, що спірне майно входить до складу комплексу будівель і споруд, який іменується адміністративним будинком управління сільського господарства.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне звернутись до наявних у матеріалах справи документів, на підставі яких визначався правовий статус даного майна за минулі періоди.

Згідно з листом від 19.04.1971р. Любашівське районне виробниче управління сільського господарства просило виконавчий комітет Любашівської районної ради депутатів трудящих виділити кошти на капітальний ремонт адміністративної будівлі, розташованої за адресою: с. Любашівка, вул. Радянська, 105, яке належало вказаному управлінню.

Відповідно до рішення виконавчого комітету районної ради депутатів трудящих Одеської області № 133 від 28.04.1971р. було виділено управлінню сільського господарства для капітального ремонту адміністративної будівлі 4 584 рубля відповідно до затвердженого кошторису від 02.04.1971р.

Відповідно до ст. 87 ЦК Української РСР (в редакції, чинній до проголошення незалежності України) соціалістичною власністю є: державна (загальнодержавна) власність; колгоспно-кооперативна власність; власність профспілкових та інших громадських організацій. Держава охороняє соціалістичну власність і створює умови для її примноження. Ніхто не має права використовувати соціалістичну власність з метою особистої наживи та в інших корисливих цілях.

Статтею 87-1 ЦК Української РСР (в редакції, чинній до проголошення незалежності України) майно, закріплене за державними, міжколгоспними, державно-колгоспними та іншими державно-кооперативними організаціями, перебуває в оперативному управлінні цих організацій, які здійснюють у межах, встановлених законом, відповідно до цілей їх діяльності, планових завдань і призначення майна, права володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно зі ст. 89 ЦК Української РСР (в редакції, чинній до проголошення незалежності України) державна власність - спільне надбання всього радянського народу, основна форма соціалістичної власності. Держава є єдиним власником всього державного майна. Положеннями ст. 90 даного Кодексу було передбачено, що Земля, її надра, води і ліси є у виключній власності держави і надаються тільки в користування. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв'язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави.

Таким чином, за часів існування Союзу Радянських Соціалістичних Республік майно, якими були наділені державні підприємства та організації, належало до державної власності та перебувало у вказаних підприємств в оперативному управлінні. Таким чином, суд доходить висновку, що будівля, розташована за адресою: Одеська область, с. Любашівка, вул. Радянська, 105, в якій було розташоване управління сільського господарства виконавчого комітету Любашівської районної ради депутатів трудящих, до моменту проголошення незалежності України належала до загальнодержавної власності. Вказаний висновок суду базується також на тому, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази належності спірного майна до особистої власності, колгоспно-кооперативної власності, або власності профспілкових та інших громадських організацій.

На підставі постанови Верховної Ради Української РСР від 29 листопада 1990 року N 506-XII „Про захист суверенних прав власності Української РСР" до введення в дію Закону Української РСР про роздержавлення майна було встановлено мораторій на території республіки на будь-які зміни форм власності і власника державного майна, ініціаторами та учасниками яких є органи державної влади і управління, а також заборонено випуск і реалізацію акцій усіх державних підприємств, організацій та установ, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, розташованих на території України, фізичним та юридичним особам з-поза меж Української РСР.

Згідно з постановою Верховної ради Української РСР „Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність" від 26 березня 1991 року N 885-XII було введено в дію Закон Української РСР "Про власність" з 15 квітня 1991 року. Встановлено, що: закон Української РСР "Про власність" застосовується до правовідносин, які виникли після введення в дію Закону, тобто з 15 квітня 1991 року; щодо правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, Закон Української РСР "Про власність" застосовується до тих прав і обов'язків, що виникнуть після введення в дію Закону; положення статті 15 зазначеного Закону застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року. Пунктом 5 зазначеної постанови було передбачено Раді Міністрів Української РСР до 1 травня 1991 року забезпечити з участю Уряду Кримської АРСР, а також виконавчих комітетів обласних, Київської міської Рад народних депутатів розмежування майна між власністю Української РСР і власністю відповідно Кримської АРСР, областей, міста Києва. При цьому виходити з того, що у власність Кримської АРСР, областей, міста Києва, крім майна підприємств, установ та організацій республіканського (АРСР), обласного, (міського) підпорядкування, повинно входити також майно підприємств, установ та організацій загальносоюзного і республіканського (Української РСР) підпорядкування, які передаються у власність Кримської АРСР, областей, міста Києва.

В свою чергу, відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону Української РСР „Про власність" від 07 лютого 1991 року N 697-XII право власності в Українській РСР охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Кожен громадянин в Українській РСР має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власність в Українській РСР виступає в таких формах: індивідуальна (особиста і приватна трудова), колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними. Суб'єктами права власності в Українській РСР визнаються: народ України, громадяни, юридичні особи та держава. Власність в Українській РСР існує в різних формах. Українська РСР створює рівні умови для розвитку всіх форм власності та їх захисту.

Статтями 31, 32 Закону Української РСР „Про власність" від 07 лютого 1991 року N 697-XII було визначено, що до державної власності в Українській РСР належать загально-державна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність) суб'єктом права загальнодержавної (республіканської) власності є держава в особі Верховної Ради Української РСР. Суб'єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Відповідно до ст. 34 Закону Української РСР „Про власність" від 07 лютого 1991 року N 697-XII загальнодержавну (республіканську) власність складають: майно, що забезпечує діяльність Верховної Ради Української РСР та утворюваних нею державних органів; майно Збройних Сил, органів державної безпеки, прикордонних і внутрішніх військ; оборонні об'єкти; єдина енергетична система; системи транспорту загального користування, зв'язку та інформації, що мають загальнодержавне (республіканське) значення; кошти республіканського бюджету; республіканський національний банк, інші державні республіканські банки та їх установи і створювані ними кредитні ресурси; республіканські резервні, страхові та інші фонди; майно вищих і середніх спеціальних навчальних закладів; майно державних підприємств; об'єкти соціально-культурної сфери або інше майно, що становить матеріальну основу суверенітету України і забезпечує її економічний та соціальний розвиток. У загальнодержавній (республіканській) власності може перебувати також інше майно, передане у власність Української РСР іншими державами, а також юридичними особами і громадянами.

В свою чергу, об'єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об'єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров'я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв'язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території. У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіальної одиниці іншими суб'єктами права власності (ст. 35 названого Закону).

На виконання наведених законодавчих актів Кабінетом Міністрів України 05.11.1991р. було прийнято постанову № 311 „Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)". Названою постановою було: затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), що додається; установлено, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю; Міністерствам і відомствам України, органам, уповноваженим управляти державним майном, здійснити до 1 січня 1992 р. передачу державного майна, яке перебуває у їх віданні, до комунальної власності згідно із затвердженим цією постановою переліком; установлено, що: розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами з участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів; розмежування майна між власністю районів, міст обласного підпорядкування та власністю інших адміністративно-територіальних одиниць провадиться виконкомами районних і міських Рад народних депутатів з участю виконкомів районних у містах, міських районного підпорядкування, селищних і сільських Рад народних депутатів; передача державного майна, яке перебуває у віданні міністерств і відомств України, інших органів, уповноважених управляти державним майном, до складу комунальної власності, а також від однієї адміністративно-територіальної одиниці до іншої здійснюється безоплатно стосовно порядку, передбаченого постановою Ради Міністрів УРСР від 28 квітня 1980 р. N 285 "Про порядок передачі підприємств, об'єднань, організацій, установ, будинків і споруд" (ЗП УРСР, 1980 р., N 5, ст. 43), з наступним повідомленням про це органів державної статистики, податкових та фінансових органів.

Згідно з пунктом „Майно виконкомів місцевих Рад народних депутатів" розділу І „Власність областей" Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 5 листопада 1991 р. N 311, у власність областей передаються майнові комплекси виконкомів місцевих Рад народних депутатів, їх відділів і управлінь.

На виконання наведених законодавчих актів Одеською обласною радою народних депутатів було прийняте рішення № 266-ХХІ від 25.11.1991р. „Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області", яким було затверджено переліки державного майна, що передається у власність обласної Ради народних депутатів, міст обласного підпорядкування та районів області, згідно із додатками №№ 1-3 до вказаного рішення. В свою чергу, згідно із Переліком державного майна, що передається у власність районів області, який є додатком № 3 до рішення № 266-ХХІ від 25.11.1991р., у власність Любашівського району Одеської області було передано майновий комплекс виконавчого комітету районної ради народних депутатів та його відділів.

В свою чергу, на підставі рішення виконавчого комітету Любашівської районної ради народних депутатів № 332 від 19.12.1991р. було вирішено вважати комунальною власністю районної ради народних депутатів зокрема майновий комплекс районної Ради народних депутатів та його відділів.

Таким чином, в результаті здійсненого розмежування майна між загальнодержавною (республіканською) та комунальною власністю будівля, розташована за адресою: Одеська область, с. Любашівка, вул. Радянська, 105, в якій було розташоване управління сільського господарства виконавчого комітету Любашівської районної ради депутатів трудящих, перейшла у комунальну власність в особі Любашівської районної ради.

В подальшому, рішенням № 49 від 07.09.1995р. Любашіської районної ради народних депутатів було вирішено ліквідувати виконком та секретаріат районної ради народних депутатів, а також передати майно і комунальну власність районної ради народних депутатів в оперативне управління районної державної адміністрації.

В свою чергу, листом від 19.05.1995р. Любашівський районний відділ статистики просив Любашівську районну державну адміністрацію передати на баланс (без права продажу) адміністративну будівлю, що знаходиться за адресою: смт. Любашівка, вул. Радянська, 105. На підставі розпорядження Любашівської районної державної адміністрації Одеської області № 574 від 28.12.1995р. на баланс Любашівського районного відділу статистики було передано адміністративний будинок Любашівської державної адміністрації, розташований за адресою: смт. Любашівка, вул. Радянська, 105.

Отже, в результаті прийняття рішення № 49 від 07.09.1995р., Любашівська районна рада як особа, уповноважена здійснювати право власності на будівлю, розташовану за адресою: Одеська область, с. Любашівка, вул. Радянська, 105, в якій було розташоване управління сільського господарства виконавчого комітету Любашівської районної ради депутатів трудящих, прийняла рішення про передання цього майна в оперативне управління Любашівської районної державної адміністрації, яка, реалізуючи отримані повноваження щодо управління цим майном, передала його на баланс Любашівському районному відділу статистики згідно з розпорядженням № 574 від 28.12.1995р.

В подальшому, на підставі рішення Любашівської районної ради № 13-ХХIV від 04.07.2002р. „Про майно спільної власності територіальних громад, управління яким здійснює районна рада" було затверджено перелік об'єктів спільної власності територіальних громад, управління яким здійснює районна рада станом на 01.07.2002р. згідно з додатком. До вказаного переліку увійшли два об'єкти, розташовані за адресою: смт. Любашівка, вул. Радянська, 105, а саме: 1) адміністративний будинок управління сільського господарства з майно, яке в повному обсязі забезпечує його діяльність; 2) адміністративний будинок районного відділу статистики.

Крім того, назване майно в подальшому також входило до Переліку об'єктів спільної власності територіальних громад, управління якими здійснює районна рада, які були затверджені рішеннями Любашівської районної ради від 16.02.2012р. № 222-VI та від 24.01.2014р. № 527-VI.

Відповідно до п. 20 ст. 43 Закону України „Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради здійснюється вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Положеннями ст.1 названого Закону визначено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 16 Закону України „Про місцеве самоврядування" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Таким чином, адміністративний будинок управління сільського господарства, розташований за адресою: смт. Любашівка, вул. Радянська, 105, до складу якого також входить і спірне майно, належав та належить до спільної власності територіальних громад Любашівського району, управління яким здійснює Любашівська районна рада. Наведеним повністю спростовуються твердження позивача про належність спірного майна до державної власності в особі Державної служби статистики України.

Посилання позивача на включення спірного майна до Єдиного реєстру об'єктів державної власності як на доказ правомірності заявлених вимог судом відхиляються, оскільки підставою для включення даної інформації до вказаного Реєстру є виключно свідоцтво № 607 від 23.12.2003р., видане виконавчим комітетом Любашівської селищної ради, що було видано на виконання рішення виконавчого комітету Любашівської селищної ради, що було скасоване Любашівською районною радою в установленому порядку. Крім того, назване свідоцтво повністю суперечить іншим наявним у матеріалах справи доказам, підтверджуючим належність спірного майна до комунальної власності.

За таких обставин, суд доходить висновку про недоведеність факту належності спірного майна до державної власності в особі Державної служби статистики України, що є підставою для відмови у задоволенні пред'явлених в межах даної справи позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 87, 87-1, 89, 90, ЦК Української РСР, ст.ст. 15, 16, 392 ЦК України, постановою Верховної Ради Української РСР від 29 листопада 1990 року N 506-XII „Про захист суверенних прав власності Української РСР", постановою Верховної ради Української РСР „Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність" від 26 березня 1991 року N 885-XII, ст.ст. 2, 3, 31, 32, 34 Закону Української РСР „Про власність" від 07 лютого 1991 року N 697-XII, постановою Кабінету Міністрів України 05.11.1991р. № 311 „Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)", ст.ст. 1, 16, 43 Закону України „Про місцеве самоврядування", суд доходить висновку, що позов Державної служби статистики України про визнання за нею права державної власності України на частину адміністративного одноповерхового будинку за адресою: Одеська область, Любашівський район, смт Любашівка, вул. Радянська, 105, яка складається з одинадцяти кімнат, а саме: 8 кабінетів, коридору, кладової та умивальника, загальною площею 102,1 кв.м., задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 13.05.2015р.

Суддя С.П. Желєзна