УХВАЛА

про повернення позовної заяви

07.05.2015Справа № 910/11523/15

Суддя Ломака В.С., розглянувши позовну заяву BROADCAST MUSIC, INC (BMI®) та РERFORMING RIGHT SOCIETY LIMITED,

Особа, яка звертається за захистом порушених прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав - Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав"

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Бізнес-радіо»

про стягнення 93 786, 00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

BROADCAST MUSIC, INC (BMI®) та РERFORMING RIGHT SOCIETY LIMITED, особа, яка звертається за захистом порушених прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав - Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" звернулись до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Бізнес-радіо» про стягнення 93 786, 00 грн.

Подана BROADCAST MUSIC, INC (BMI®) та РERFORMING RIGHT SOCIETY LIMITED в особі організації, яка звертається за захистом порушених прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав - Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" позовна заява про стягнення 93 786, 00 грн. не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Судовий захист прав суб'єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб'єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, зокрема необхідністю сплати судового збору, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Згідно зі ст. 1 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим законом, і включається до складу судових витрат.

За статтею 2 вказаного Закону платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим законом.

При цьому, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, від 14.05.1981 N R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду, зокрема, щодо сплати судового збору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як зазначено в п. п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачами, в особі уповноваженої організації, заявлено дві вимоги майнового характеру, а саме: про стягнення з відповідача компенсації за порушення майнових авторських прав у розмірі 85 260, 00 грн., а також стягнення з відповідача в дохід Державного бюджету України штрафу за порушення майнових авторських прав в сумі 8 526, 00 грн., за якими розмір судового збору складає 1 875, 72 грн.

Проте, в якості доказу сплати судового збору позивачем до позовної заяви додано платіжне доручення № 104 від 16.03.2015 р. на суму 1 827, 00 грн., тобто в меншому розмірі, ніж визначено чинним законодавством України, що зумовлює наслідки, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд наголошує на тому, що Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" не звільнена від сплати судового збору, виходячи з наступного.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" визначено, що від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Офіційне тлумачення положення п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" наведено в Рішенні Конституційного Суду України №12-рп/2013 від 28.11.2013р., згідно якого в аспекті конституційного звернення положення п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону у взаємозв'язку з положеннями п. „г" ч. 1 ст. 49 Закону України „Про авторське право і суміжні права" необхідно розуміти так, що організації колективного управління майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, утворені відповідно до ч. 2 ст. 47 Закону України „Про авторське право і суміжні права", не належать до тих платників судового збору, які звільняються від його сплати у разі звернення до суду із заявами щодо захисту прав та інтересів інших осіб у випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 2.5 Рішення Конституційного Суду України №12-рп/2013 від 28.11.2013р. наголошено на тому, що згідно з п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону від сплати судового збору звільняються лише державні органи і державні підприємства, установи та організації, які звернулися до суду із заявами щодо захисту прав та інтересів інших осіб у випадках, передбачених законодавством. Конституційний Суд України вважає, що на організації колективного управління як юридичних осіб приватного права не поширюється зазначене положення Закону.

Серед суб'єктів, передбачених у п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону, які звільняються від сплати судового збору, визначені державні органи, підприємства, установи, організації. Системний та логіко-граматичний аналіз словосполучення „державні органи, підприємства, установи, організації", що використовується в п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону, дає підстави для висновку, що означення „державні" характеризує логічно пов'язані однорідні означувані слова „органи", „підприємства", „установи", „організації". Саме в такому контексті наведене словосполучення є лексично і граматично завершеним.

Таким чином, Конституційний Суд України чітко роз'яснив, що Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" в даному випадку не звільняється від сплати судового збору.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвали Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2015 р. у справі № 910/3310/15-г.

Відповідно до п. 3.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву повернути без розгляду.

Звернути увагу позивача, що після усунення недоліків, які стали підставою повернення позовної заяви без розгляду, він може повторно звернутися до господарського суду міста Києва з позовом.

Суддя В.С. Ломака