ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року Справа № 925/231/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій, м. Кривий Ріг, вул. Кобилянського, 223А

до публічного акціонерного товариства «Старобабанський гранітний кар'єр», с. Старі Бабани Уманського району, вул. Гранітна,1 в особі арбітражного керуючого Пшеничного С.М., м. Черкаси, вул. Вернигори, 16, кв. 6

про стягнення 38674,09 грн. заборгованості та санкцій

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

Дослідивши наявні матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайних ситуацій звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Старобабанський гранітний кар'єр» про стягнення 38674,09 грн. основного боргу та санкцій за договором від 22.04.2014р., та судових витрат.

Сторони були належним чином повідомлені про час і місце проведення судового засідання.

Позивач участь свого представника у судове засідання вдруге не забезпечив. До початку судового засідання надіслав до суду клопотання від 27.04.2015р. №01/3-629, в якому у зв'язку із значною віддаленістю суду від м. Кривий Ріг просить розглянути справу без участі представника позивача за наявними у справі документами.

Відповідач відзив на позов не надав, представника у судове засідання вдруге не направив, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалу суду від 05.03.2015р. про призначення справи до розгляду вручено представнику відповідача за довіреністю 16.03.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Нез'явлення представників сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами, оскільки сторони не позбавлені права направити в засідання суду представників.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач на підставі договору №36/01 від 22.04.2014р. організував та здійснив аварійно-рятувальне обслуговування об'єктів відповідача на суму 32 244,96 грн. Виконання робіт підтверджене актом №291-ф виконання умов договору та направленими рахунками на оплату отриманої та спожитої послуги відповідачем. Оплата не проведена.

Договір не оскаржений сторонами, не розірваний та не визнаний недійсним в установленому порядку судом.

Ухилення відповідача від проведення розрахунку з позивачем стали причиною звершення позивача до суду за захистом порушеного права та примусового стягнення боргу та санкцій.

За визначенням позивача заборгованість за договором станом на 28.01.2015р. становить:

основний борг - 32244,96 грн.;

інфляційні втрати - 3393,78 грн.;

3% річних - 331,61 грн.;

пеня - 2703,74 грн.

Відповідач вимоги не заперечив, доказів погашення боргу не подав. Доказів погашення однорідних вимог сторонами - не подано.

Інших доказів сторонами не подано.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення, з огляду на таке.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони спірного договору є самостійними юридичними особами та суб'єктами господарювання.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ - положення ст. 93 ЦК України.

Між сторонами виникли договірні відносини надання і споживання послуг, що регламентовані гл. 63 ЦК України. Договір на постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій від 22.04.2014р. №36/01 не заперечений сторонами, не визнаний в установленому порядку недійсним.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах письмового, двостороннього, оплатного, строкового, консенсуального договору. Суд вважає цю заборгованість поточною, яка не впливає на процедуру банкротства.

Згідно частини 1 ст. 173 ГК України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Згідно з частиною 1 ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Позивачем надані Відповідачу послуги з аварійно-рятувального обслуговування, які прийнято без зауважень.

В п. 4.5 Договору встановлено, що оплата за виконані аварійно-рятувальні роботи проводиться за фактичними витратами на їх виконання додатково до фінансування загону на постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування (п. 4.1), на підставі наданих підтверджувальних документів, узгоджених замовником.

Рахунки на оплату за постійне та обов'язкове обслуговування об'єкта аварійно-рятувальною службою регулярно надсилались Відповідачу (а.с. 22, 24-27).

Проте Відповідач свої зобов'язання в частині оплати за послуги з аварійно-рятувального обслуговування належним чином не виконав.

Наявність заборгованості підтверджується наявними в справі копіями документів: Договору, додатковою угодою, актом виконання умов договору, рахунків на оплату та відсутністю доказів Відповідача про повний та належний розрахунок з Позивачем за отримані послуги та відсутністю заперечень Відповідача у прийнятті послуг.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідач повністю не розрахувався за надані послуги в розмірі 32 244,96 грн. до цього часу.

Відповідач не заперечив та не спростував належними доказами, в розумінні вимог ст. 33 ГПК України, доводи та вимоги позивача про необхідність розрахунку за надані послуги за період з травня 2014 року по грудень 2014 року.

На підставі викладеного, суд вважає доведеним порушення прав Позивача та право Позивача на примусове стягнення з Відповідача суми основної заборгованості за послуги з аварійно-рятувального обслуговування в розмірі 32 244,96 грн. Вказану суму необхідно стягнути на користь Позивача.

Відповідно до ст. 230 ГК України передбачено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 ЦУ України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зі змісту ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

На підставі вказаних вимог позивачем нараховано відповідачу 331,61 грн. - 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання - з 11.06.2014р. по 28.01.2015р., та 3393,78 грн. інфляційних втрат за період з 11.06.2014р. по 31.12.2014р. з посиланням на положення ст. 625 ЦК України, а також 2703,74 грн. пені за прострочку виконання зобов'язання за договором за період з 11.06.2014р. по 28.01.2015р. з урахуванням положень ст.ст. 546, 549 ЦК України.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (чинний з 19.01.2013 року), протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Судом встановлено, що провадження у справі №10/5026/620/2011 про банкрутство публічного акціонерного товариства «Старобабанський гранітний кар'єр» порушено 25.03.2011р. Одночасно з порушенням провадження у даній справі був введений мораторій на задоволення вимог кредиторів. Отже дія мораторію почалась з 25.03.2011р.

Пунктом 1 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно з п. 2 ст. 19 цього Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє органи державної виконавчої служби за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Тобто, вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування неустойки (штрафу, пені), індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 31.07.2013р. у справі №922/874/13-г, Верховного Суду України від 12.03.2013 року у справі №3-71гс12 та від 01.10.2013 року у справі №3-27гс13, та в постанові Київського апеляційного господарського суду України від 17.12.2014р. у справі № 925/1477/14.

На переконання суду, у зв'язку з дією мораторію з 25.03.2011р. вимоги позивача щодо стягнення пені в розмірі 2703,74 грн., 3% річних в сумі 331,61 грн., інфляційних втрат у сумі 3393,78 грн. задоволенню не підлягають. В цій частині позову належить відмовити за необгрунтованістю.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права.

Суд враховує відсутність оплати на момент розгляду спору та неподання відповідачем первинних належних доказів проведеної повної оплати отриманої та спожитої послуги. Перерахування відповідачем коштів в момент розгляду справи має бути врахована виконавчою службою при проведенні виконавчих дій при стягненні боргу.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача та стягнути на користь Позивача 1827 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача: публічного акціонерного товариства «Старобабанський гранітний кар'єр», с. Старі Бабани Уманського району, вул. Гранітна, 1, , номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача: державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону державної служби України з надзвичайних ситуацій, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, вул. Кобилянського, 223А, , номер рахунку в банку невідомий

32 244,96 грн. основного боргу та 1827 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 05.05.2015р.

Суддя Г.М. Скиба