РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015Справа №910/28599/14

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (просп. Московський, 9, м. Київ, 04073)

до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» (вул. Здолбунівська, 7-Д, м. Київ, 02081)

про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 16 023,20 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Дмітрієв Р.І. - представник, довіреність №830 від 01.12.2014;

від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні на підставі частини 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом від 16.12.2014 до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 16 023,20 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 827,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши відповідно до умов договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0459753.058 від 16.05.2013 страхувальнику страхове відшкодування в сумі 16 023,20 грн., позивач набув на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача, як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.12.2014 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/28599/14 та призначено справу до розгляду на 28.01.2015.

У судове засідання 28.01.2015 уповноважені представники сторін не з'явились.

До початку судового засідання 25.12.2014 представником позивача - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» до господарського суду міста Києва подано клопотання від 24.12.2014 про приєднання документів до матеріалів справи. Клопотання позивача судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

17.01.2015 Моторним (транспортним) страховим бюро України (МТСБУ) подано до господарського суду міста Києва витребувану ухвалою суду від 25.12.2014 інформацію щодо страховика, страхувальника та транспортного засобу згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/5660388із супровідним листом №7/2-28/976 від 15.01.2015.

Лист МТСБУ №7/2-28/976 від 15.01.2015 та додаток до нього (інформація з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ) долучено до матеріалів справи.

Також, до початку судового засідання позивачем 20.01.2015 подано до господарського суду міста Києва, витребувані ухвалою суду від 25.12.2014 документи із супровідним листом від 18.01.2015, які позивач просив суд долучити до матеріалів справи.

Лист Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» від 18.01.2015 разом з доданими до нього документами долучено до матеріалів справи.

23.01.2015 відповідачем подано до господарського суду міста Києва клопотання №08-03-12 від 23.01.2015 про розгляд справи без участі його представника.

Клопотання відповідача №08-03-12 від 23.01.2015 разом з доданими до нього документами судом долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 28.01.2015 позивачем до господарського суду міста Києва подано заяву від 28.01.2015 про розгляд справи без участі його представника.

Заяву позивача від 28.01.2015 судом долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.01.2015 розгляд справи відкладено на 24.02.2015.

У судове засідання 24.02.2015 з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання 24.02.2015 не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №716.

Про поважні причини неявки представника відповідача суд не повідомлено.

До початку судового засідання 24.02.2015, на виконання вимог ухвали суду від 28.01.2015 представником позивача до господарського суду міста Києва подано витребувані судом документи із супровідним листом від 24.02.2015.

Клопотання судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 24.02.2015 представником позивача подано клопотання б/н від 24.02.2015 про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів, яке долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.02.15 р. продовжено строк розгляду спору у справі №910/28599/14 на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 05.03.2015.

У судове засідання 05.03.2015 з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання 05.03.2015 не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №755.

Про поважні причини неявки представника відповідача суд не повідомлено.

В судовому засіданні 05.03.2015, на виконання вимог ухвали суду від 24.02.2015 представником позивача подано суду витребувані документи із супровідним листом від 24.02.2015.

Документи долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання позивачем суду не надано.

Документи, витребувані ухвалами суду від 25.12.2014, від 28.01.2015 та від 24.02.2015, відповідачем суду не подано.

Заяв та клопотань процесуального характеру на час розгляду справи від відповідача не надходило.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених в пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно пункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань відповідача на час розгляду справи, а також те, що представник позивача проти розгляду справи без участі представника відповідача не заперечував, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судового засідання 05.03.2015 клопотань представників позивача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками визначені статтями 20, 22, 60, 74 та частиною 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні повідомив суд, що права та обов'язки йому зрозумілі.

Відводу судді стороною не заявлено.

В судовому засіданні 05.03.2015 уповноважений представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

16.05.2013 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» в особі Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», який діє на підставі договору доручення №01/2007-Б від 19.06.2007 (страховик) та громадянином Кочолодзян Сергієм Володимировичем (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0459753.058 (далі - Договір КАСКО), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать Закону, пов'язані з володінням. Користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом Peugeot 308, державний реєстрацій номер АХ7739ВО, 2013 року випуску, за умовами страхування транспортного засобу (КАСКО). Строк дії Договору визначений з 17.05.2013 по 16.05.2014 (розділ 10 Договору).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та частини 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Відповідно до визначення частини 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; а страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

21.02.2014 в м. Харкові на перехресті вулиць М. Конєва та Полтавський шлях відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю транспортного засобу марки Peugeot 308, державний реєстрацій номер АХ7739ВО, під керуванням громадянина Кочолодзян Сергія Володимировича, та транспортного засобу марки Toyota RAV-4, державний реєстраційний номер АХ3050СН, під керуванням громадянки Мазур Оксани Віталіївни, в результаті якої автомобілі отримали механічні ушкодження.

Факт ДТП підтверджується первинною довідкою ДАІ про дорожньо-транспортну пригоду (копія довідки залучена до матеріалів справи).

В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Альфа Страхування» автомобіль Peugeot 308, державний реєстрацій номер АХ7739ВО.

Відповідно до визначення пункту 3.1. Договору страховий випадок - передбачена договором подія (ризик, визначений обраною страхувальником програмою страхування), що відбулася в період дії Договору, з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику/вигодонабувачу на умовах Договору.

За змістом пункту 3 частини 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно частини 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

21.02.2014 страхувальник - громадянин Кочолодзян Сергій Володимирович звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за Договором КАСКО, шляхом перерахування коштів на рахунок СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Граф Ф» (копія залучена до матеріалів справи).

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Судом встановлено, що вищезазначена дорожньо-транспортна пригода відповідно до умов Договору КАСКО визнана страховою подією, з настанням якої у позивача виник обов'язок виплатити страхувальнику страхове відшкодування.

Підпунктом 15.1.1. пункту 15.1. Договору КАСКО визначено, що страхове відшкодування виплачується страховиком на підставі письмової заяви страхувальника його представника, іншої особи, що має право на одержання страхової виплати, в тому числі вигодонабувача і страхового акту про визнання випадку «страховим/не страховим», який складається страховиком на підставі документів, що підтверджують факт настання страхового випадку і розмір заподіяного збитку.

Відповідно до умов розділу 3 Договору КАСКО вигодонабувачем визначено Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Згідно підпунктів 15.1.1.1. та 15.1.1.2. («б») пункту 15.1. Договору КАСКО при здійсненні сплати страхового відшкодування страхувальнику, страховик направляє до вигодо набувача запит для визначення одержувача страхового відшкодування. Страховик здійснює виплату страхового відшкодування вигодонабувачу, або за погодженням із вигодонабувачем - страхувальнику. При цьому сплата страхового відшкодування страхувальнику здійснюється, зокрема, шляхом перерахування суми страхового відшкодування третій особі (СТО тощо) для відновлення майна, що застраховане згідно умов цього Договору страхування.

Підпунктом 15.5.3. пункту 15.5. Договору КАСКО встановлено, що страхове відшкодування виплачується за дорученням страхувальника та за письмовою згодою вигодонабувача, на станцію технічного обслуговування (СТО), якщо виплата страхового відшкодування проводиться на підставі рахунку СТО. В такому разі виплата страхового відшкодування може здійснюватися у два етапи: до розрахунку страхового відшкодування на першому етапі приймається сума збитку у розмірі 75% від рахунку СТО із наданням гарантійного зобов'язання про перерахунок обсягу страхового відшкодування після підтвердження факту виконання відновлювальних (ремонтних) робіт; на другому етапі після надання документів, що підтверджують факт виконання відновлювальних (ремонтних) робіт (акт виконання робіт) та огляду відновлювального (відремонтованого) транспортного засобу здійснюється перерахунок та остаточна виплата страхового відшкодування

Згідно статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до умов розділу 7 Договору франшиза (безумовна) за ризиком «ДТП» встановлена в розмірі 1,00% від страхової суми; страхова сума визначена в розмірі 188 100,00 грн.

У відповідності до умов Договору КАСКО позивач звернувся до вигодонабувача - Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» із листом №0682.206.14.02-0251.03 від 12.03.2014 щодо визначення страхового відшкодування згідно умов Договору КАСКО. Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» повідомило позивача, що не заперечує проти направлення суми страхової виплати у розмірі 17 904,20 грн. згідно Договору КАСКО на користь СТО, що буде здійснювати відновлення об'єкту страхування.

Додатково, для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Peugeot 308, державний реєстрацій номер АХ7739ВО, у результаті його пошкодження у ДТП, позивачем замовлено експертне автотоварознавче дослідження, проведення якого доручено оцінювачу товариства з обмеженою відповідальністю «Інкон-Капітал» Васильєву Д.В. (Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ№5165, видане 23.06.2007 Фондом Державного майна України; Сертифікат суб'єкта оцінюючої діяльності №13919/12, виданий 16.10.2012 Фондом Державного майна України). Згідно Звіту №27/02/14 від 05.03.2014 про оцінку колісного транспортного засобу Peugeot 308, державний реєстрацій номер АХ7739ВО (копія залучена до матеріалів справи), за результатами оцінки визначено дійсну ринкову вартість транспортного засобу станом на 27.02.2014, яка становить 157 413,36 грн. та вартість відновлювального ремонту - 17 510,93 грн.

Згідно складених страхових актів №0682.206.14.02.01 від 14.03.2014 та №0682.206.14.02.02 від 17.06.2014 страховиком - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» визначено належну до сплати страхувальнику - Кочолодзян Сергію Володимировичу суму страхового відшкодування - 16 023,20 грн. (11 547,15 грн.+4 476,05 грн.), яка становить різницю між визначеною СТО - товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Граф Ф» у рахунку №000000294 від 04.03.2014 вартістю матеріалів та відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля - 17 904,20 грн. та франшизою за Договором - 1 881,00 грн.

У відповідності до умов Договору виплата страхового відшкодування в розмірі 16 023,20 грн. була здійснена позивачем у два етапи: на першому етапі виплата збитку здійснена в розмірі 75% від рахунку №000000294 від 04.03.2014 - 11 547,15 грн., які перераховано на розрахунковий рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Граф Ф», що підтверджується платіжним дорученням №6805 від 21.03.2014; на другому етапі після надання акту виконаних робіт №ПЖ40001267 від 10.06.2014 про виконання відновлювальних робіт автомобіля здійснено остаточну виплату страхового відшкодування в розмірі 4 476,05 грн., що підтверджується платіжнім дорученням №14874 від 20.06.2014 (копії платіжних доручень залучені до матеріалів справи).

Отже, позивачем фактично здійснено виплату страхувальнику Кочолодзяну Сергію Володимировичу страхового відшкодування в розмірі 16 023,20 грн. безпосередньо виконавцю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Peugeot 308, державний реєстраційний номер АХ7739ВО - товариству з обмеженою відповідальністю «Авто Граф Ф».

Таким чином, наявність страхових актів №0682.206.14.02.01 від 14.03.2014 та №0682.206.14.02.02 від 17.06.2014, а також платіжних доручень №6805 від 21.03.2014 та №14874 від 20.06.2014 на загальну суму 16 023,20 грн. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Заперечень щодо факту виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією транспортного засобу №046.0459753.058 від 16.05.2013 у вказаному розмірі відповідачем суду не надано.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відповідно до частини 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки; збитків та їх розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.03.2014 у справі №639/1841/14-п встановлено, що 21.02.2014 громадянка Мазур Оксана Віталіївна, керуючи автомобілем Toyota RAV-4, державний реєстраційний номер АХ3050СН, в м. Харкові на перехресті вулиць М. Конєва та Полтавський шлях не вибрала безпечної дистанції та здійснила зіткнення з автомобілем Peugeot 308, державний реєстраційний номер АХ7739ВО, у зв'язку із чим завдано матеріальної шкоди. Зазначеною постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.03.2014 у справі №639/1841/14-п громадянку Мазур Оксану Віталіївну визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу в розмірі 340,00 грн. в дохід держави.

За таких обставин судом встановлено, що в момент виплати страхового відшкодування до позивача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» перейшло право вимоги до власника джерела підвищеної небезпеки - автомобіля Toyota RAV-4, державний реєстраційний номер АХ3050СН, винної у вчиненні ДТП.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно пункту 9 частини 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Станом на дату вчинення ДТП 21.02.2014 транспортний засіб марки Toyota RAV-4, державний реєстраційний номер АХ3050СН, застрахований страхувальником - Мазур Оксаною Віталіївною в Відкритому акціонерному товаристві Національній акціонерній страховій компанії «Оранта» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №5660388 (далі - Поліс), що підтверджується наданим відповідачем Полісом (копія залучена до матеріалів справи) та наявними у матеріалах справи даними Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 0,00 грн.; забезпечений транспортний засіб марки Toyota RAV-4, державний реєстраційний номер АХ3050СН; строк дії Полісу з 19.09.2013 по 18.09.2014.

Відповідно змістом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є саме страхування ризиків страхувальника перед особами, яким заподіяно збитки з метою захисту майнових інтересів страхувальників. Такою особою в даному випадку є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування», до якого перейшло право вимоги від потерпілої - громадянина Кочолодзяна Сергія Володимировича за Договором добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0459753.058 від 16.05.2013.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент вчинення ДТП, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За таких обставин судом встановлено факт настання страхового випадку за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №5660388, відповідно страховик - Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» має відповідати за спричинену матеріальну шкоду, завдану транспортному засобу Peugeot 308, державний реєстраційний номер АХ7739ВО, в межах ліміту відповідальності, визначеному Полісом.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з заявою №584 від 11.09.2014 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу (копія залучена до матеріалів справи), в якій просив Відкрите акціонерне товариство Національну акціонерну страхову компанію «Оранта» компенсувати в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 16 023,20 грн. Доказів направлення регресної вимоги на адресу відповідача або докази отримання зазначеної заяви відповідачем (фіскальний чек відділення поштового зв'язку та/або опис вкладення у цінний лист та/або рекомендоване повідомлення про вручення) матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.2012р. у справі №23/279).

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Розмір оціненої шкоди з врахуванням фізичного зносу, завданої автомобілю марки Peugeot 308, державний реєстраційний номер АХ7739ВО, визначено суб'єктом оціночної діяльності у Звіті №27/02/14 (висновок оцінювача) в сумі 17 510,93 грн.

В силу ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Враховуючи те, що порядок здійснення відшкодування шкоди, визначений спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №5660388, які регламентують зобов'язання відповідача у спірних відносинах, відмінний від порядку відшкодування шкоди, передбаченого Законом України «Про страхування» та договором добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0459753.058 від 16.05.2013, які регламентують зобов'язання позивача, та те що умовами Полісу франшиза визначена в розмірі 0,00 грн., то матеріальна шкода, що підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу, становить 16 023,20 грн. (16 023,20 грн. - 0,00 грн.)

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини другої ст. 129 Конституції України та статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0459753.058 від 16.05.2013 та/або Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №5660388 суду не надано.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволяють суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 16 023,20 грн., завданої внаслідок ДТП та відшкодованої позивачем власнику автомобіля марки Peugeot 308, державний реєстраційний номер АХ7739ВО, є обґрунтованою, законною та підлягає задоволенню в заявленій сумі 16 023,20 грн.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 124, 129 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 ст. ст. 1, 6, 8, частиною 18 ст. 9, частиною 1 ст. 16, частиною 2 ст. 18, пунктом 3 частини 1 ст. 20, частиною 1 ст. 25, 27 Закону України «Про страхування», статтями 3, 6, 12, пунктом 22.1 ст. 22, ст. ст. 29, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пунктом 3 частини 2 ст. 11, ст. ст. 993, 981, частинами 1, 2 ст. 1187, пунктом 1 частини 1 ст. 1188, частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст. 354 Господарського кодексу України, статтями 4-2, 4-3, 32, 33, 34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, Дарницький район, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (04073, м. Київ, Оболонський район, пр-т Московській, буд. 9, ) 16 023,20 грн. (шістнадцять тисяч двадцять три гривні двадцять копійок) страхового відшкодування та 1 827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 12 травня 2015 р.

Суддя А.М. Селівон