ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 р. Справа № 917/282/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-Агро" (ТОВ "Полтава-Агро"), вул.Миру, 3, м.Полтава, 36022

до Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", вул. Мечникова, 3, м. Київ, 01601

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

1. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г., вул. Клари Цеткін, 8, кім. 6, м. Дніпропетровськ

2. Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, вул. Артема, 73, м. Київ, 04053

3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Луксор-УТР", 37022, Полтавська область, Лохвицький район, с. Юсківці, вул. Лучанська, 1 б.

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Левченко Ю.В.

від третіх осіб: 1. не з'явився

2. не з'явився

3. не з'явився

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про визнання виконавчого напису № 114 від 30 січня 2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача в засідання суду не з'явився. Позивач надіслав письмові пояснення по справі від 29.04.2015 р., згідно яких позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить в разі неявки його представника в судове засідання провести засідання без участі представника позивача.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує та надав заяву б/н та б/д, в якій просить суд повідомити органи прокуратури про обставини, що містять ознаки кримінального правопорушення, а саме: надання представником позивача завідомо неправдивих доводів та повідомлень, можливе підроблення документів (копії відзиву від 08.12.2014 р.). Вказане, на думку позивача, свідчить про ознаки кримінального правопорушення, неповагу до суду, зловживання процесуальними правами, перешкоджання виконавчій службі у проведені виконавчих дій.

Суд, розглянувши дану заяву відповідача, встановив, що останнім не подано належних та обґрунтованих доказів, які б свідчили про порушення законності представником відповідача, яке містить ознаки кримінального правопорушення та відмовляє в задоволенні даної заяви. Крім того, відповідач не позбавлений права самостійно звернутися до прокуратури або органу досудового розслідування.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив:

23 квітня 2010 року між ПАТ "Банк Кредит Дніпро" та товариством з обмеженою відповідальністю "АМАРАНТ" (18.12.2014 року ТОВ "Амарант" змінило назву на ТОВ "Луксор-УТР") був укладений Кредитний договір № 230410-КЛВ, за умовами якого Банк відкрив позичальнику мультивалютну не відновлювальну кредитну лінію, строковий кредит з лімітом у сумі 12 253 600,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредити у строки встановлені графіком, але не пізніше 01.04.2016 року та сплатити проценти за користування наданими кредитами.

В забезпечення виконання зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-УТР" за вказаним кредитним договором укладений договір іпотеки № 230410-1/2 від 23 квітня 2010 року між ПАТ "Банк Кредит Дніпро" та товариством з обмеженою відповідальністю "Луксор-Агро" (ТОВ "Полтава-Агро"), що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М.(а.с. - 24-29).

Як вбачається з позовної заяви, 05 лютого 2015 року за вих. № 15-0-46404467/5.-436/2 на адресу ТОВ "Луксор-АГРО" направлена постанова головного державного виконавця ВПВР Державної виконавчої служби України Селезньова М.О. про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису № 114, виданого 30.01.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. (а.с. - 10-16) та постанова про арешт майна боржника (а.с.-17-21).

Як вбачається з матеріалів справи, зазначеним виконавчим написом нотаріуса №114 від 30.01.2015 р. (а.с. - 56-58) запропоновано звернути стягнення на належне ТОВ "Луксор-АГРО" нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі та споруди у кількості 45 об'єктів.

Вважаючи, що даний виконавчий напис вчинений з порушенням норм законів: "Про Іпотеку", "Про нотаріат", та з порушенням норм Порядку № 296/5 Про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 21.02.2012 в редакції від 26.12.2012, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України за № 282/20595 позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить суд визнати виконавчий напис № 114 від 30 січня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається не те, що відповідно до п.2.3 глави 16 вказаного Порядку: "Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Як зазначає позивач, за період дії кредитного договору він жодного разу не одержував від відповідача вказаного повідомлення, яке б відповідало нормам ст.35 Закону України "Про іпотеку".

Крім того, позивач вказує на те, що у Постанові Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" з доповненнями, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 693 від 24 квітня 2000 року зазначено, що виконавчий напис вчиняється лише стосовно тих зобов'язань, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку.

В зазначеному переліку визначено, що для одержання виконавчого напису подаються, зокрема документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Безспірною є заборгованість, яка не оспорюється жодною із сторін договору.

Однак, як зазначає позивач, на момент вчинення виконавчого напису ПАТ "Банк Кредит Дніпро" подано позов до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська щодо стягнення цієї ж заборгованості, в судовому порядку та відкрите провадження у справі № 201/14097/14-ц, про що свідчить ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2014 року про відкриття провадження по справі (а.с.-36) та копія судової повістки про призначення судового засідання (а.с.37).

Таким чином, позивач зазначає, що сума боргу за Кредитним договором № 230410-КЛВ від 23.04.2010 року ще оспорюється в судовому порядку та остаточно не визначена. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до п.2.3 глави 16 вказаного Порядку: "Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Посилання позивача, на той факт, що він не отримував, вимогу про стягнення заборгованості від відповідача, спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: повідомленням-розпискою про вручення відправлення спецзв'язку, що містить відбиток печатки позивача та направлене на юридичну адресу позивача, що вказана в Кредитному договорі.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. Про наявність спору свідчить факт порушення провадження у справі №201/14097/14-ц за позовом ПАТ "Банк Кредит Дніпро" про стягнення солідарно з ОСОБА 2, ТОВ "Амарант", ТОВ "Полтава-Агро" на користь позивача суми боргу за кредитним договором №230410-КВЛ від 23.04.2010 р., договором поруки №230410-П/1 від 23.04.2010 р., договором поруки №230410-П/2 від 23.04.2010 р., яка станом на 24 жовтня 2014 р. складає суму в розмірі 12468769,93 грн. доларів і 9374,96 грн. та стягнення солідарно з ТОВ "Амарант", ТОВ "Едвейс" на користь позивача за кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2014 р., договору поруки №150813-П/Е від 15.08.2013 р. в сумі 1000,00 дол. США. За даних обставин, суд приходить до висновку, що на час вчинення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. виконавчого напису №114 від 30.01.2015 року, сума заборгованості за кредитним договором №230410-КВЛ від 23.04.2010 р. не була визнана позивачем безспірною.

Такого самого висновку у своїй постанові від 11 березня 2015 року дійшла судова палата у цивільних справах Верховного Суду України. Заперечення позивача, викладені у відзиві на позовну заяву, до уваги судом не беруться, як необґрунтовані.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір розподіляється між сторонами відповідно до ст.49 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати виконавчий напис №114 від 30.01.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. таким, що не підлягає виконанню.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" (вул. Мечникова, 3, м. Київ, 01601, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-Агро" (ТОВ "Полтава-Агро") (вул.Миру, 3, м.Полтава, 36022, ) 1218,00 грн. судового збору.

Повне рішення складено 05.05.2015 р.

Суддя Н.Г. Гетя