ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015 р. Справа№ 914/442/15

За позовом: Приватного підприємства науково-виробнича фірма "Інформаційні ділові системи та сервіс-плюс", м. Львів

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, м. Львів

про визнання договору поновленим

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: Духнич В.В. - представник

від відповідача: Безушко О.І. - представник

Зміст ст. 22 ГПК України представникам сторін роз'яснено.

Розглядається справа за позовом Приватного підприємства науково-виробнича фірма "Інформаційні ділові системи та сервіс-плюс" до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про визнання договору поновленим.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.02.2015 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.03.2015 р.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду, в судовому засіданні оголошувалася перерва.

Ухвалою суду від 15.04.2015 р. продовжено строк вирішення спору в межах строків, визначених ч. 3 ст. 69 ГПК Укарїни. Крім того, 15.04.2015 р. представником позивача було подано заяву про уточнення предмету позову, в якій він просить суд визнати договір від 01.10.2001 р. № 5 (з урахуванням внесених до нього змін та доповнень на підставі додаткового договору оренди від 16.03.2009 р. № 5-1/КЕВ, додаткового договору оренди від 01.04.2009 р. № 5-2/2009/КЕВ, додаткового договору оренди від 01.09.2011 р. № 5-3/2011/КЕВ, додаткового договору оренди від 01.10.2011 р. № 5-4/2011/КЕВ, додаткового договору оренди від 03.01.2013 р. № 5-5/2013/КЕВ) продовженим (поновленим) на той самий строк, та на умовах, які передбачені цим договором, при цьому визначивши, що для розрахунку розміру орендної плати, з моменту продовження дії договору оренди використовується вартість об'єкта оренди, встановлена висновками звіту про оцінку майна станом на 31.10.2014 р. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення предмету позову підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та усних поясненнях.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне:

Приватне підприємство науково-виробнича фірма "Інформаційні ділові системи та сервіс-плюс" (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (надалі - відповідач) про визнання договору від 01.10.2001 р. № 5 (з урахуванням внесених до нього змін та доповнень на підставі додаткового договору оренди від 16.03.2009 р. № 5-1/КЕВ, додаткового договору оренди від 01.04.2009 р. № 5-2/2009/КЕВ, додаткового договору оренди від 01.09.2011 р. № 5-3/2011/КЕВ, додаткового договору оренди від 01.10.2011 р. № 5-4/2011/КЕВ, додаткового договору оренди від 03.01.2013 р. № 5-5/2013/КЕВ) продовженим (поновленим) на той самий строк, на умовах, які передбачені цим договором, при цьому визначивши, що для розрахунку розміру орендної плати, з моменту продовження дії договору оренди використовується вартість об'єкта оренди, встановлена висновками звіту про оцінку майна станом на 31.10.2014 р.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 01.10.2001 р. між позивачем (орендарем) та відповідачем (орендодавцем) було укладено договір оренди нежитлових приміщень Будинку офіцерів № 5 (надалі - договір), що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Театральна, 22.

Згідно п. 10.1 договору (в редакції додаткового договору оренди від 01.10.2011 р. № 5-4/2011/КЕВ), договір діє з моменту підписання до 30.09.2014 р.

Пунктом 10.4 договору (в редакції додаткового договору оренди від 01.10.2011 р. № 5-4/2011/КЕВ) визначено, що у разі відсутності заяви орендаря про припинення чи укладення договору оренди на новий строк за місяць до закінчення строку оренди, дія договору оренди припиняється після закінчення строку оренди, на який його було укладено.

Так, на виконання вище вказаних умов договору, позивач 30.08.2014 р. звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір оренди на новий строк.

В грудні 2014 р. позивач повторно звернувся до відповідача з листом, в якому повідомив останнього про те, що договір оренди від 01.10.2001 р. № 5 є поновленим, відповідно до ст. 764 ЦК України.

15.01.2015 р. відповідач листом повідомив позивача про те що строк дії договору закінчився, у зв'язку з чим просив останнього звільнити орендовані приміщення.

Позивач вважає, що спірний договір є продовжений (поновлений) на той самий строк, на умовах, що ним передбачені, оскільки відповідачем протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди не було заявлено про припинення або зміну умов договору. Крім того, після спливу зазначеного в договорі строку приміщення не звільнені, відповідачу не передані, позивач продовжує користуватися орендованим майном та сплачувати орендну плату.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги заперечив з підстав, що відповідно до додаткових договорів від 16.03.2009 р. № 5-1/2011/КЕВ та від 02.10.2011 р. № 5-4/2011/КЕВ було змінено орендодавця - Будинок офіцерів Західного Оперативного командування на КЕВ м. Львова та визначено строк дії договору до 30.09.2014 р.

Позивач справді 30.08.2014 р. звертався до відповідача з листом в якому висловлював бажання укласти договір оренди на новий строк, однак, у зв'язку з тривалим розглядом Господарським судом Львівської області справи № 914/3543/13, предметом якої було стягнення з позивача заборгованості з орендної плати, подальше продовження дії договору оренди здійснено не було.

Крім того, як зазначає представник відповідача, договір може бути продовженим лише при умові проведення нової експертної оцінки та перерахунку у відповідності до неї розміру орендної плати, оскільки остання оцінка об'єкта оренди проведена ще у вересні 2011 р.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Способи захисту цивільного права встановлені статтею 16 ЦК України, яка визначає їх перелік, зокрема згідно із вказаною статтею, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені наступні: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, передбаченим в договорі або в законі. Аналогічні положення щодо способів захисту прав містяться в статті 20 ГК України.

Такий спосіб захисту цивільного права, як визнання договору продовженим у визначених ст. 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України переліках не міститься.

Вказаний спосіб захисту сторони, при укладанні договору, також не передбачили.

Вимога про визнання договору оренди продовженим (поновленим), не є способом захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання (не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу), передбаченими нормами ГК України (стаття 20), ГПК України (стаття 12), ЦК України (стаття 15, частина друга статті 16) чи інших актів законодавства, що містять норми матеріального та процессуального права.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 4.2. постанови від 29.05.2013 р. № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» зазначив, що господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), оскільки така позовна вимога (без подання доказів наявності спору стосовно такого продовження), є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передаченим законом (стаття 20 ГК України, частина друга статті 16 ЦК України) способам захисту порушенного права. Господарський суд відмовляє в позові і в тому разі, коли з'ясує, що договір оренди є поновленим (продовженим) на строк, який був раніше встановлений договором.

Виходячи із системного аналізу приписів статті 764 ЦК України, частини четвертої статі 284 ГК України та частини другої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", пролонгація договору оренди (продовження його дії на той самий строк та на тих самих умовах) відбувається в позасудовому порядку та має місце в разі відсутності заперечень однієї із сторін про припинення договору оренди, а значить не потребує окремого судового врегулювання.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди безпосередньо передбачені статтею 764 ЦК України, частиною другою статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та опосередковано приписами частини четвертої статті 291 ГК України, згідно з якою правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Так, відповідно до статті 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватись майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Оскільки, нормами права передбачено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений договором, і на тих самих умовах, які були передбачені договором, звернення для цього в суд з таким позовом не вимагається.

Крім цього, виходячи із правових позицій, викладених в п. 4.1. вказаної постанови Пленуму, оскільки статтями 759, 763, 764, ЦК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України «Про оренду державного та коммунального майна» визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Позивач, при заявлені позову, не довів передбаченість вибраного ним способу захисту цивільного права, нормами діючого законодавства, яке б мало врегулювати спірні правовідносини.

Крім цього, суд зауважує наступне.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи із приписів ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

01.10.2001 р. між позивачем (орендарем) та відповідачем (орендодавцем) було укладено договір № 5 оренди нежитлових приміщень Будинку офіцерів, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Театральна, 22.

Згідно ст.. 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", укладенню договору оренди передує оцінка об'єкта оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об'єкта оренди.

31.10.2014 р. на замовлення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова проведено незалежну оцінку вартості об'єкта оренди з метою розрахунку розміру орендної плати.

Згідно п. 10.1 договору (в редакції додаткового договору оренди від 01.10.2011 р. № 5-4/2011/КЕВ), договір діє з моменту підписання до 30.09.2014 р.

Відповідно до ч.2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Пунктом 10.4 договору (в редакції додаткового договору оренди від 01.10.2011 р. № 5-4/2011/КЕВ) визначено, що у разі відсутності заяви позивача про припинення чи укладення договору оренди на новий строк за місяць до закінчення строку оренди, дія договору оренди припиняється після закінчення строку оренди, на який його було укладено.

30.08.2014 р. позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір оренди на новий строк.

У встановлений законодавством термін відповідач не надсилав позивачу повідомлення про припинення або зміну умов договору оренди.

Таким чином, аналіз матеріалів справи свідчить, що після 30.09.2014 р. договір був пролонгований в силу приписів ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 10.4. договору.

Позивач після спливу зазначеного в договорі терміну - 30.09.2014 р., приміщення не звільнив, відповідачу не передав, продовжує ним користуватись та сплачує орендну плату (платіжні доручення про оплату орендної плати знаходяться в матеріалах справи).

Таким чином, станом на дату подання позову, раніше укладений між сторонами договір оренди, в силу положень ст.764 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 10.4 договору, вважається продовженим на новий термін з урахуванням вартості об'єкта оренди, встановленої висновками звіту про оцінку майна станом на 31.10.2014 р., для розрахунку розміру орендної плати

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати у відповідності до вимог ст.49 ГПК України залишаються за позивачем.

Враховуючи наведене, керуючись 49, 82-85 ГПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних відмовити повністю.

Повне рішення складено 05.05.2015 року.

Суддя Манюк П.Т.