РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2015Справа №910/3848/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гєотранс»

до фізичної особи-підприємця Говорун Наталії Василівни

про стягнення 9919 грн. 98 коп.

Суддя Демидов В.О.

За участю:

представника позивача - Бобровська А.О. (довіреність від 01.01.2015)

відповідача - Говорун Н.В.,

представника відповідача - Пачевої І.В. (довіреність від 10.04.2015)

встановив:

19.02.2015 позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути з фізичної особи-підприємця Говорун Наталії Василівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гєотранс» заборгованість за договором поставки продукції від 27.12.2011 №267 у сумі 5028 грн. 44 коп., 20% річних у розмірі 1005 грн. 69 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати за поставлений товар за договором поставки продукції від 27.12.2011 № 267.

01.04.2015 позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гєотранс» заборгованість за договором від 27.12.2011 № 267 у сумі 4650 грн., 1674 грн. 03 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості, 20% річних у розмірі 3595 грн. 95 коп.

16.04.2015 відповідач надав суду письмові пояснення по справі, у яких просить у задоволенні позову відмовити. Свої доводи відповідач обґрунтував тим, що Податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві здійснювалась документальна планова виїзна перевірка відповідача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, на підставі якої був складений акт №5646 від 09.10.2014. Відповідач, посилаючись на висновки вказаного акту, зазначає, що за результатами проведеної перевірки фактичність здійснення господарських операцій підтверджено та кредиторської заборгованості відповідача перед позивачем не виявлено.

24.04.2015 до суду надійшло клопотання відповідача про витребування банківської виписки за рахунком позивача п/р 7230 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ МФО 380805 в частині зарахування грошових коштів від ФОП Говорун Н.В. у період з 2012 по грудень 2014. Клопотання відповідач мотивує тим, що під час співпраці позивача з відповідачем (2012-2014 роки) розрахунки між сторонами проводились у готівковій формі з подальшим зарахуванням грошових коштів на рахунок позивача. Зазначений доказ відповідач не може отримати, оскільки дана інформація є банківською таємницею та надається лише власнику рахунку або на підставі ухвали суду та інших компетентних органів.

24.04.2015 до суду надійшло клопотання відповідача про витребування податкової звітності ТОВ «Гєотранс» по формі 1-ДФ у Державній податковій інспекції міста Києва у Шевченківському районі Головного управління ДФС за 2012-2014 роки. Клопотання відповідач мотивує тим, що під час співпраці позивача з відповідачем (2012-2014 роки) розрахунки між сторонами проводились у готівковій формі. Представники позивача Захарченко та Бондарчук отримували кошти від відповідача. Відповідач звертався до позивача з проханням надати інформацію щодо того, чи працюють дані особи у позивача, але отримав відмову у наданні інформації.

Розглянувши у судовому засіданні 05.05.2015 зазначені клопотання відповідача про витребування доказів, суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на такі обставини.

Право сторони у справі на подачу клопотання про витребування доказів у разі неможливості їх надати самостійно регулюється приписами ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Так, ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

В пункті 2.1 постави Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вказано, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Як встановлено судом та не спростовано заявником, останнім не наведено підстав, з яких випливає, що рахунок п/р7230 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ МФО380805 належить саме позивачу та саме на цей рахунок проводилося зарахування коштів за договором поставки продукції від 27.12.2011 №267, оскільки готівкові кошти вносяться клієнтом банку на свій рахунок загальною сумою без зазначення усіх попередніх операцій з ними. Відповідачем не конкретизовано обставини, які може підтвердити цей доказ. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного клопотання.

Клопотання відповідача про витребування податкової звітності ТОВ «Гєотранс» по формі 1-ДФ у Державній податковій інспекції міста Києва у Шевченківському районі Головного управління ДФС за 2012-2014 роки не підлягає задоволенню з огляду на те, що відповідачем не надано належних доказів звернення до Державної податкової інспекції міста Києва у Шевченківському районі Головного управління ДФС з відповідними запитами та не подано доказів відмови вказаного органу від надання відповідачу необхідних відомостей.

Крім того, під час вирішення заявлених відповідачем клопотань судом враховуються положення ст. 69 Господарського процесуального кодексу України щодо процесуального строку розгляду даної справи, який закінчується 04.05.2015. З урахуванням вказаної норми клопотання відповідача судом розглядаються також у аспекті недопущення порушення встановленого законом строку розгляду даної справи, запобігання зловживанню процесуальними правами, наданими учаснику господарського процесу, з метою штучного затягування судового процесу.

З урахуванням викладеного вище у задоволенні клопотань відповідача про витребування додаткових доказів слід відмовити за необґрунтованістю.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

27.12.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гєотранс» та фізичною особою-підприємцем Говорун Наталією Василівною укладено договір поставки продукції № 267 (далі за текстом - договір), згідно п.1.1 якого позивач продає та поставляє, а відповідач купує та оплачує на умовах та у порядку визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) та/або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від позивача до відповідача та є невід'ємними частинами цього договору.

Право власності на товар переходить від позивача до відповідача з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару (п.1.3 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору найменування та кількість товару зазначається у додатках або накладних, які є невід'ємними частинами цього договору.

Ціна на товар встановлюється на підставі прайс-листів (специфікацій) позивача, що є додатками до договору. Загальна сума договору відповідає загальній сумі всіх накладних, на підставі яких здійснюється постачання товару. Відповідач зобов'язаний оплачувати кожну партію переданого позивачем товару протягом (але не пізніше) семи календарних днів з моменту передачі такої партії товару. Порушення відповідачем строків оплати за поставлений товар є підставою для призупинення позивачем поставок до моменту фактичного розрахунку відповідачем за поставлений йому раніше товар, причому такі дії позивача не будуть являтись порушенням даного договору (п. 3.1, п. 3.2, п. 3.3 договору).

Пунктом 4.1 визначено, що поставка товару позивачем відповідачу здійснюється окремими партіями відповідно до заявок позивача, виходячи з наявного на складі позивача.

Відповідальність сторін визначена розділом 5 договору, відповідно до п. 5.1 якого у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Відповідно до п. 5.3 договору у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожний день прострочення платежу, а також 20% річних від простроченої суми за весь період такого прострочення.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином виконувалися зобов'язання за договором щодо поставки товару відповідачу, що підтверджується відповідними накладними: ТТН №ГСЧ-004413 від 20.07.2012 на суму 212 грн. 40 коп., ТТН №ГСЧ-004556 від 24.07.2012 на суму 590 грн. 62 коп., ТТН №ГСЧ-004792 від 27.07.2012 на суму 294 грн. 35 коп., ТТН №ГСЧ-004892 від 31.07.2012 на суму 229 грн. 78 коп., ТТН №ГСЧ-006820 від 11.09.2012 на суму 211 грн. 63 коп., ТТН №ГСЧ-000317 від 11.01.2013 на суму 287 грн. 40 коп., ТТН №ГСЧ-000451 від 15.01.2013 на суму 294 грн. 34 коп., ТТН №ГСЧ-000680 від 19.01.2013 на суму 243 грн. 70 коп., ТТН №ГСЧ-000793 від 22.01.2013 на суму 135 грн. 12 коп., ТТН №ГСЧ-000952 від 26.01.2013 на суму 81 грн. 84 коп., ТТН №ГСЧ-000969 від 26.01.2013 на суму 277 грн. 14 коп., ТТН №ГСЧ-001119 від 30.01.2013 на суму 306 грн. 60 коп., ТТН №ГСЧ-001739 від 12.02.2013 на суму 264 грн. 68 коп., ТТН №ГСЧ-002220 від 21.02.2013 на суму 124 грн. 50 коп., ТТН №ГСЧ-002426 від 26.02.2013 на суму 260 грн. 66 коп., ТТН №ГСЧ-002408 від 26.02.2013 на суму 105 грн. 30 коп., ТТН №ГСЧ-005408 від 25.04.2013 на суму 378 грн. 17 коп., ТТН №ГСЧ-006550 від 21.05.2013 на суму 301 грн. 44 коп., ТТН №ГСЧ-006895 від 27.05.2013 на суму 429 грн. 30 коп.

Загальна вартість поставленого за договором позивачем відповідачу товару складає 5028 грн. 44 коп.

У генеральному дорученні від 27.12.2011 №267, що є доповненням №2 до договору, визначено, що матеріально відповідальною особою, яка буде здійснювати прийом та контроль за наданими відповідачу матеріальними цінностями: товаром, тарою та обладнанням і звіряти свій підпис на супровідних документах (накладних) штампом, печаткою даних зразка, призначена директор Говорун Н.В.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені накладні на виконання умов договору, підписані уповноваженими представниками сторін.

Відповідачем факт поставки позивачем обумовленого договором товару за вказаними вище зведеними накладними не спростований.

З врахуванням часткової сплати відповідачем вартості товару за накладною ТТН №ГСЧ-005408 від 25.04.2013 в розмірі 378 грн. 17 коп., загальна сума заборгованості відповідача за поставлений товар складає 4650 грн.

Заборгованість за поставлений товар відповідачем не сплачена, внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гєотранс» заборгованості за поставлений товар в сумі 4650 грн., 1674 грн. 03 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості та 20% річних у розмірі 3595 грн. 95 коп. Періоди нарахування інфляційних нарахувань та 20% річних зазначені позивачем у наданому суду розрахунку.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку неповною оплатою відповідачем товару, поставленого позивачем за договором поставки продукції від 27.12.2011 №267.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивачем було поставлено товар відповідачу на виконання п. 1.1 договору на загальну суму 5028 грн. 44 коп.

Наявні в матеріалах справи видаткові накладні містять підпис особи, яка передавала товар та приймала його. Доказів відмови відповідача від отримання товару, що поставлена згідно вказаних накладних, та прийняття їх у встановленому порядку суду не надано.

Враховуючи викладене, видатковими накладними було зафіксовано факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних правовідносин, які є документальним підтвердженням передачі відповідачу товару та доказом права вимоги щодо оплати грошових коштів за поставку цього товару.

Таким чином, матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки обумовленого договором товару за вказаними вище видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін.

З урахуванням часткових оплат відповідачем поставленого товару за накладною ТТН №ГСЧ-005408 від 25.04.2013 в розмірі 378 грн. 17 коп., загальна сума заборгованості відповідача за поставлений товар складає 4650 грн.

У підтвердження сплати вказаної заборгованості відповідачем не було надано будь-яких належних в розумінні положень ст.ст. 32,33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України доказів.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Факт наявності боргу відповідача за договором в сумі 4650 грн. позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача у справі заборгованості за поставлений товару розмірі 4650 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із наведених позивачем розрахунків інфляційних нарахувань на суму заборгованості вбачається помилкове визначення початку періоду нарахування на суму заборгованості 212 грн. 40 коп. за накладною ТТН №ГСЧ-004413 від 20.07.2012. Позивач помилково зазначає у розрахунках дату вказаної накладної як 20.03.2012.

Таким чином, перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 1674 грн. 03 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості за період з серпня 2012 року по березень 2015 року, оскільки вказана сума заявлена у межах суми інфляційних нарахувань, нарахованих судом за вказаний період.

Відповідно до п. 5.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Відповідно до п. 5.3 договору у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожний день прострочення платежу, а також 20% річних від простроченої суми за весь період такого прострочення.

Перевіривши розрахунки 20% річних від простроченої суми, які позивач просить стягнути з відповідача у розмірі 3595 грн. 95 коп., суд дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог з огляду на таке.

Позивачем розрахунки 20% річних наведені виходячи із суми боргу з врахуванням інфляційних нарахувань на суму заборгованості, що не відповідає положенням п. 5.3 договору.

Позивачем невірно визначено періоди та сума заборгованості, на яку підлягають нарахуванню 20% річних. Таким чином, за розрахунками суду:

- за накладною ТТН №ГСЧ-004413 від 20.07.2012 на суму 212 грн. 40 коп. за період з 30.07.2012 по 31.03.2015 20% річних становлять 113,42 грн.;.

- за накладною ТТН №ГСЧ-004556 від 24.07.2012 на суму 590 грн. 62 коп. за період з 01.08.2012 по 31.03.2015 20% річних становлять 314,75;

- за накладною ТТН №ГСЧ-004792 від 27.07.2012 на суму 294 грн. 35 коп. за період з 06.08.2012 по 31.03.2015 20% річних становлять 156,06;

- за накладною ТТН №ГСЧ-004892 від 31.07.2012 на суму 229 грн. 78 коп. за період з 08.08.2012 по 31.03.2015 20% річних становлять 121,57;

- за накладною ТТН №ГСЧ-006820 від 11.09.2012 на суму 211 грн. 63 коп. за період з 19.09.2012 по 31.03.2015 20% річних становлять 107,11;

- за накладною ТТН №ГСЧ-000317 від 11.01.2013 на суму 287 грн. 40 коп. за період з 21.01.2013 по 31.03.2015 20% річних становлять 125,98;

- за накладною ТТН №ГСЧ-000451 від 15.01.2013 на суму 294 грн. 34 коп. за період з 23.01.2013 по 31.03.2015 20% річних становлять 128,70;

- за накладною ТТН №ГСЧ-000680 від 19.01.2013 на суму 243 грн. 70 коп. за період з 28.01.2013 по 31.03.2015 20% річних становлять 105,89;

- за накладною ТТН №ГСЧ-000793 від 22.01.2013 на суму 135 грн. 12 коп. за період з 30.01.2013 по 31.03.2015 20% річних становлять 58,56 грн.;.

- за накладними ТТН №ГСЧ-000952 від 26.01.2013, ТТН №ГСЧ-000969 від 26.01.2013 на суму 358 грн. 48 коп. за період з 05.02.2013 по 31.03.2015 20% річних становлять 154,19 грн.;.

- за накладною ТТН №ГСЧ-001119 від 30.01.2013 на суму 306 грн. 60 коп. 20% річних становлять 131,41 грн.;.

- за накладною ТТН №ГСЧ-001739 від 12.02.2013 на суму 264 грн. 68 коп. 20% річних становлять 111,67 грн.;.

- за накладною ТТН №ГСЧ-002220 від 21.02.2013 на суму 124 грн. 50 коп. 20% річних становлять 51,91 грн.;.

- за накладними ТТН №ГСЧ-002426 від 26.02.2013, ТТН №ГСЧ-002408 від 26.02.2013 на суму 365 грн. 96 коп. 20% річних становлять 151,96 грн.;.

- за накладною ТТН №ГСЧ-006550 від 21.05.2013 на суму 301 грн. 44 коп. 20% річних становлять 110,99 грн.;

- за накладною ТТН №ГСЧ-006895 від 27.05.2013 на суму 429 грн. 30 коп. 20% річних становлять 156,66 грн.

Таким чином, загальна сума 20% річних від простроченої суми за весь період такого прострочення з 30.07.2012 по 31.03.2015, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1948 грн. 87 коп.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість у розмірі 4650 грн. 00 коп., 1674 грн. 03 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості, 20% річних в розмірі 1948 грн. 87 коп. В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Говорун Наталії Василівни (04108, м. Київ, просп. Правди, буд. 64-Б, кв. 45, ідентифікаційний код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гєотранс» (01054, м. Київ, вул. Гоголівська, 8, код. 37817351) суму заборгованості у розмірі 4650 грн. 00 коп., 1674 грн. 03 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості, 20% річних в розмірі 1948 грн. 87 коп. та 1561 грн. 39 коп. судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повне рішення складене та підписане 12.05.2015.

Суддя В.О.Демидов