ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.05.2015 Справа № 920/598/15

Господарський суд Сумської області у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/598/15

за позовом - Приватного акціонерного товариства «Укрросметал», м. Суми,

до відповідача - Сумської міської ради, м. Суми,

про розірвання договору оренди земельної ділянки,

за участю представників:

позивача - Масіча Ю.В.,

відповідача - Базіля Р.В.

Суть спору: позивач просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 20.07.2006 року, укладений між сторонами на підставі рішення Сумської міської ради від 22.02.2006 року № 1627-МР «Про вилучення, надання в оренду, продовження терміну користування земельними ділянками підприємствам, установам, організаціям і підприємцям та внесення змін до рішень Сумської міської ради», посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ровенською А.С., зареєстрований в реєстрі за № 1866, затверджений рішенням Сумської міської ради № 184-МР від 27.09.2006 року та зареєстрований у Сумському міському реєстраційному відділенні Сумської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.10.2006 року № 81.

Відповідач відзиву на позов не подав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти позову, оскільки вважає, що відсутні підстави для розірвання вищезгаданого договору.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення Сумської міської ради від 22.02.2006 року № 1627-МР між сторонами 20.07.2006 року був укладений договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у Державному реєстрі земель 26.10.2006 року за № 81 (далі - договір).

Згідно пункту 1.1 договору в оренду позивачеві передається земельна ділянка (об'єкт оренди) в м. Суми, вул. Кірова, 144 площею 0,4000 га.

За актом приймання-передачі об'єкта оренди відповідач передав, а позивач прийняв земельну ділянку площею 0,4000 га у м. Суми по вул. Кірова, 144.

Пунктом 2.1 договору визначено, що земельна ділянка надається в оренду під будівництво багатоповерхового житлового будинку, згідно з Українським класифікатором цивільного використання - землі житлової забудови.

Згідно пункту 2.2 договору, договір укладено терміном до 22.06.2016 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо розірвання вищезгаданого договору, позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою в Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області № СМ 28 від 05.09.2014 року було встановлено: вважати закінчений будівництвом об'єкт (багатоповерховий житловий будинок по вул. Герасима Кондратьєва, 144/3 (колишня назва вул. Кірова) у м. Суми - третя черга будівництва) готовим до експлуатації.

Позивач вважає, що «таким чином було виконано цільове призначення оренди земельної ділянки згідно умов договору, а саме земельна ділянка була використана під будівництво багатоповерхового житлового будинку. Орендар не має можливості в подальшому використовувати земельну ділянку для власних потреб і не має наміру сплачувати орендну плату за земельну ділянку, яка ним не використовується.».

Позивач посилається на пункт 5.4 договору, згідно якого договір може бути достроково розірваний за взаємною згодою сторін за умови письмового попередження іншої сторони зацікавленою стороною не пізніше, ніж за два місяці до дати розірвання.

20.01.2015 року позивач звернувся до відповідача з пропозицією припинити взаємні зобов'язання за договором шляхом його розірвання у зв'язку з прийняттям в експлуатацію об'єкта будівництва.

Відповіді на свою пропозицію позивач від відповідача не отримав, а відтак за взаємною згодою сторін договір достроково не розірвано.

Далі у позовній заяві позивач посилається на частину другу статті 651 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом.

Позивач зазначає, що згідно пунктів «а» та «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Також позивач посилається на статтю 31 Закону України «Про оренду землі», згідно якої договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Крім того позивач посилається на частину другу статті 120 Земельного кодексу України та частину першу статті 377 Цивільного кодексу України.

Частиною другою статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то у разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно частини першої статті 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд достроково розірвати договір.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами.

Позивач у даному випадку не довів суду, що за наведених позивачем обставин на його вимогу може бути достроково розірвано договір, оскільки ні договором, ні законом не передбачено дострокове розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору у зв'язку з прийняттям в експлуатацію об'єкта будівництва.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Посилання позивача на пункт 5.4 договору у даному випадку є безпідставним та необґрунтованим, оскільки в частині першій цього пункту, яку процитував позивач у своїй позовній заяві, йдеться лише про дострокове розірвання договору за взаємною згодою сторін.

Частиною ж другою того ж пункту 5.4 договору встановлено, що договір може бути достроково розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі невиконання сторонами їх обов'язків, передбачених Законом України «Про оренду землі» та цим договором; у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкту оренди, яке суттєво перешкоджає, передбаченому пунктом 2.1 договору використанню земельної ділянки, на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими Законами України.

У даному випадку відсутні посилання позивача на невиконання сторонами (стороною) обов'язків, на знищення чи пошкодження об'єкту оренди, а відтак відсутні підстави для дострокового розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору (у даному разі - орендаря) з посиланням на випадки, встановлені договором.

Закон не передбачає безпідставної та необґрунтованої односторонньої відмови від договірних зобов'язань ( від договору).

Дійсно, однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою (пункт «а» частини першої статті 141 Земельного кодексу України), але для припинення права користування земельною ділянкою шляхом дострокового розірвання договору, у такому випадку потрібна згода іншої сторони договору (орендодавця) - потрібне прийняття іншою стороною такої відмови. Неприйняття власником земельної ділянки (орендодавцем) добровільної відмови землекористувача (орендаря) від права користування земельною ділянкою, тобто односторонньої відмови від зобов'язання за договором, не є порушенням прав землекористувача (орендаря за договором). Добровільна відмова від права користування земельною ділянкою не є підставою для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки на вимогу однієї із сторін за рішенням суду, якщо така підстава для дострокового розірвання договору на вимогу однієї із сторін не встановлена договором або законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач отримував від відповідача земельну ділянку під будівництво багатоповерхового житлового будинку, тобто для здійснення підприємницької діяльності.

Згідно статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктом господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Одним із принципів підприємницької діяльності (стаття 44 Господарського кодексу України) є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Виходячи з викладеного, позивач, маючи певний комерційний розрахунок та на власний ризик уклав з відповідачем договір оренди земельної ділянки терміном до 22.02.2016 року.

У той же час, укладаючи договір позивач зобов'язаний був передбачити власний комерційний ризик, оскільки це є одним із принципів підприємницької діяльності, передбачених законом (статтями 42, 44 Господарського кодексу України), і, користуючись свободою договору (статті 3, 6, 627 Цивільного кодексу України), встановити коротший термін дії договору або встановити однією з умов дострокового розірвання договору визнання закінченого будівництвом об'єкту готовим до експлуатації. Оскільки позивач цього не передбачив, то у даному випадку він не має права на односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Безпідставним та необґрунтованим є посилання позивача в обґрунтування своїх позовних вимог на статтю 31 Закону України «Про оренду землі», частину другу статті 120 Земельного кодексу України та частину першу статті 377 Цивільного кодексу України, згідно яких, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці, договір оренди припиняється і до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах (без зміни цільового призначення) і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У даному випадку позивач, посилаючись на вищезгадані норми законів, не зазначає у позовній заяві та не надає суду жодного доказу того, що закінчений будівництвом і готовий до експлуатації багатоповерховий житловий будинок по вул. Герасима Кондратьєва, 144/3 (попередня назва вул. Кірова) у м. Суми (третя черга будівництва) набутий у власність якоюсь особою, до якої має перейти право користування орендованою позивачем земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для позивача.

Пропозиція ж позивача в адресованому відповідачеві листі від 20.01.2015 року № 03/09-000789 «Щодо розірвання договору» з посиланням як на підставу для розірвання договору на завершення будівництва житлового будинку є необґрунтованою та неправомірною, оскільки така підстава для розірвання договору оренди землі не передбачена ні договором, ні законом.

За вищевикладених обставин в задоволенні позову позивачеві має бути відмовлено у зв'язку з його безпідставністю, необґрунтованістю та неправомірністю.

Відповідно до вимог статі 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі всього вищевикладеного, керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 12.05.2015 року.

Суддя П.І. Левченко