РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015Справа №910/27127/14

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"Українська страхова група" (вул. І. Федорова, ,буд. 32-А, м. Київ, 03038)

до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" (вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, м. Київ, 02081)

про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 5 822,63 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом №36УСГ від 02.12.14 р. до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 5 822,63 грн., а також судових витрат з оплати судового збору в розмірі 1 827,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши відповідно до умов договору добровільного страхування №28-0199-0157/63 від 01.08.13 р. страхувальнику страхове відшкодування в сумі 6 332,63 грн., Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" отримало згідно ст. ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі, як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.14 р. позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/27127/14 та призначено справу до розгляду на 14.01.15 р.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 14.01.15 р. та 04.02.15 р. розгляд справи відкладено на 04.02.15 р. та 17.02.15 р. відповідно.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.02.15 р. за клопотанням представника позивача строк розгляду спору продовжено на п'ятнадцять днів.

У судове засідання 14.01.15 р. уповноважені представники сторін не з'явились.

Про дату, час та місце розгляду даної справи 14.01.15 р. сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 539, 555.

Про поважні причини неявки представників сторін суд не повідомлено.

У судове засідання 04.02.15 р. з'явився уповноважений представник позивача, уповноважений представник відповідача у вказане судове засідання не з'явився.

Про поважні причини неявки уповноваженого представника відповідача суд не повідомлено.

В судове засідання 17.02.15 р. уповноважені представники сторін не з'явились.

Про поважні причини неявки представників сторін суд не повідомлено.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 04.02.15 р. та 17.02.15 р. відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленням про вручення поштових відправлень №№047, 259.

Документи, витребувані ухвалами суду від 08.12.14 р., від 14.01.15 р. та від 04.02.15 р., сторонами надано не в повному обсязі, витребувані ухвалою суду від 08.12.14 р. - не надано.

До початку судового засідання 04.02.15 р. через відділ діловодства (канцелярію) Господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив б/н від 13.01.15р. на позовну заяву, в якому відповідач зауважив про відсутність в матеріалах справи протоколу (акту) огляду транспортного засобу з описом пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП 05.02.14 р., в результаті чого, на думку відповідача, не виявляється можливим встановити весь перелік пошкоджень, отриманих застрахованим позивачем транспортним засобом "Audi", державний реєстраційний номер АА9529ОМ, а також наявність або відсутність пошкоджень, які не мають відношення до вищевказаної ДТП, відтак, неможливо встановити чи є необхідність у визначені коефіцієнта фізичного зносу. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відзив на позовну заяву разом з доданими до нього документами долучено судом до матеріалів справи.

Також, до початку судового засідання 04.02.15 р. через відділ діловодства (канцелярія) Господарського суду міста Києва представником позивача подано письмове клопотання №36УСГ від 30.01.15 р. про долучення документів до матеріалів справи. Клопотання судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 04.02.15 р. представник позивача подав суду клопотання б/н від 04.02.15 р. про продовження строку розгляду спору у даній справі на п'ятнадцять днів, яке долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 17.02.15 р. через відділ діловодства (канцелярія) Господарського суду міста Києва представником позивача подано додаткові пояснення №36УСГ від 16.02.15 р. на відзив. Додаткові пояснення позивача долучено судом до матеріалів справи.

Заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судового засідання 17.02.15 р. від сторін до суду не надходило.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання сторонами суду не надано.

Відповідно до 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно п. 3.9.2. Постанови №18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників позивача та відповідача в судове засідання 17.02.15 р. обов'язковою не визнавалась, сторони не скористались належним їм процесуальним правом приймати участь в судовому засіданні, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань сторін на час розгляду справи, а також враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників позивача та відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Відводу судді сторонами не заявлено.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотання щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, а також приймаючи до уваги неявку уповноважених представників сторін судове засідання господарського суду по розгляду даної справи 17.02.15 р. відповідно до ч. 8 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України проведено без фіксації звукозаписувальними технічними засобами. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні 04.02.15 р. пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані сторонами докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

20 липня 2009 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (Страховик за договором страхування, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (Страхувальник за договором страхування) укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) №28-0199-0157 (далі - Договір страхування), предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язаних з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом, зокрема, Audi A6, державний реєстраційний номер АА9529ОМ, 2011 року випуску (згідно пункту 4 Додатку №28-0199-0157/763 від 18.08.11 р. до Договору страхування), та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням - страхування наземного транспортного засобу; відшкодування страхувальником шкоди, заподіяної третій особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі - добровільне страхування цивільно-правової відповідальності водія; життям, здоров'ям та/або працездатності застрахованих осіб - добровільне страхування від нещасного випадку з водієм та пасажирами.

Строк дії Договору страхування визначений з 21.07.09 р. по 31.12.14. Строк дії конкретного Додатку зазначається в самому Додатку. Якщо строк дії Додатку виходить за межі строку дії Договору страхування, то строк дії Договору страхування стосовно цього Додатку автоматично подовжується до моменту закінчення строку дії відповідного Додатку (пункт 10. Договору страхування).

Додатком №28-0199-0157/763 від 18.08.11 р. до Договору страхування період страхування транспортного засобу Audi A6, державний реєстраційний номер АА9529ОМ, за Договором страхування визначений з 19.08.11 р. по 18.08.16 р.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком, за визначенням ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно відомості №9345288 про дорожньо-транспортну пригоду, видана відділом ДАІ Шевченківського району м. Києва, копія якої наявна в матеріалах справи, 05.02.14 р. в м. Києві по вул. Дегтярівська, 53, відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю транспортного засобу марки Audi A6, державний реєстраційний номер АА9529ОМ, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", під керуванням Базильчук Наталії Володимирівни, та транспортного засобу марки ГАЗ-3302, державний реєстраційний номер АА0855ВК, що належить Софель Євгену Анатолійовичу, під керуванням Щоткіна Андрія Васильовича, в результаті якої автомобілі отримали механічні ушкодження.

В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Українська страхова група" автомобіль марки Audi A6, державний реєстраційний номер АА9529ОМ.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Як вбачається із пункту 5 Додатку №28-0199-0157/763 від 18.08.11 р. до Договору страхування дана дорожньо-транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

За змістом пункту 3 частини 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" до обов'язків страховика належить, зокрема, при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно частини 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

06.02.14 р. страхувальник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою №СТОКА-848 про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок СТО для здійснення ремонту (копія заяви залучена до матеріалів справи).

Відповідно до умов Договору страхування (підпункт 14.5.2. пункту 14.5.) страхове відшкодування (страхова виплата) може бути сплачене страхувальнику або лізингоодержувачу (за умови надання письмової згоди на це вигодонабувача), шляхом оплати рахунків ремонтних підприємств (СТО) за відновлювальний ремонт транспортного засобу та рахунків підприємств на купівлю деталей, вузлів, агрегати, які підлягають заміні.

Судом встановлено, що акт автотоварознавчої експертизи пошкодженого при ДТП автомобіля марки Audi A6, державний реєстраційний номер АА9529ОМ, позивачем не складався. Натомість, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Audi A6, державний реєстраційний номер АА9529ОМ, була визначена ремонтним підприємством - ТОВ "Порше Інтер Авто Українв", згідно рахунку-фактури №/1 якого вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 9 079,88 грн.

Також в матеріалах справи міститься ремонтна калькуляція №СТОКА-848 від 08.02.14 р., складена на основі комп'ютерної програми Аudatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.03 р., згідно якої вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів склала 9 106,90 грн..

Згідно до статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до умов пункту 5 Додатку №28-0199-0157/763 від 18.08.11 р. до Договору страхування франшиза безумовна за ризиком «викрадення» та іншими ризиками становить 0,5% від страхової суми; страхова сума визначена в розмірі 549 449,50 грн.

Як свідчать матеріали справи, страховиком - Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" складено страховий акт №СТОКА-848 від 12.02.14 р., відповідно до якого вищевказана ДТП кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату на рахунок СТО страхового відшкодування в сумі 6 332,63 грн., що становить різницю між визначеною у рахунку-фактурі Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Інтер Авто Україна" №/1 вартістю запчастин та відновлювального ремонту автомобіля - 9 079,88 грн. та франшизою за Договором страхування (Додаток №28-0199-0157/763 від 18.08.11 р. до Договору страхування) - 2 747,25 грн. (копії акту та розрахунку суми страхового відшкодування залучено до матеріалів справи).

У відповідності до умов Договору страхування сума страхового відшкодування в розмірі 6 332,63 грн. була перерахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" на розрахунковий рахунок СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Інтер Авто Україна", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №3223 від 13.02.14 р. на суму 6 332,63 грн.

Таким чином, позивачем фактично здійснено виплату страхувальнику Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" страхового відшкодування в розмірі 6 332,63 грн., шляхом перерахування коштів безпосередньо виконавцю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Audi A6, державний реєстраційний номер АА9529ОМ, - Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Інтер Авто Україна".

Будь-яких заперечень щодо повного та належного виконання Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" умов Договору страхування матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування в сумі 6 332,63 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту автомобіля Audi A6, державний реєстраційний номер АА9529ОМ, на розрахунковий рахунок СТО - Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Інтер Авто Україна», яка безпосередньо здійснювала ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Суд звертає увагу, що згідно з п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до п. 2.3. Методики, - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Вищого господарського суду України від 23.08.2011р. у справі №42/92, від 07.08.2012р. у справі №2/22, від 01.03.2011р. у справі №47/372, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, листом від 19.07.11 р. Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність страхового акту Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" №СТОКА-848 та рахунку-фактури Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Інтер Авто Україна" №/1 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.02.14 р. по справі №761/4923/14-п встановлено, що 05.02.14 р. Щоткін А.В., керуючи автомобілем марки ГАЗ, державний реєстраційний номер АА0855ВК, по вул. Дегтярівська, 53, в м. Києві, порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілем марки Audi, державний номер АА9529ОМ, під керуванням Базильчук Н.В., що спричинило пошкодження транспортних засобів. Зазначеною постановою громадянина Щоткіна Андрія Васильовича визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з чим останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення на користь держави штрафу в розмірі 340,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" виникло право зворотної вимоги (регресу) до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу ГАЗ-3302, державний реєстраційний номер АА0855ВК, - Софель Євгенія Анатолійовича.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно пункту 9 частини 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до ст. 6 вищевказаного Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За матеріалами справи судом встановлено, що станом на дату вчинення ДТП 05.02.14 р. цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки ГАЗ-3302, державний реєстраційний номер АА0855ВК, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - гр. Софель Євгеном Анатолійовичем у Відкритому акціонерному товаристві Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АВ №9254086 (надалі - Поліс) з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 510,00 грн.; забезпечений транспортний засіб марки ГАЗ-3302, державний реєстраційний номер АА0855ВК., який станом на момент скоєння ДТП 05.02.14 р. був чинний.

З огляду на вищевикладене, у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група", як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному Полісом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 р. №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Реалізуючи вказане право, з метою досудового врегулювання спору, позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "А.С.А. Груп" (на підставі договору-доручення) звернувся до відповідача з заявою №36УСГ від 21.04.14 р. (про регресні вимоги на суму 6 332,63 грн.), в якій просив останнього відшкодувати в порядку регресу 6 332,63 грн., шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (копія заяви залучена до матеріалів справи).

Доказів надіслання відповідачу або докази отримання відповідачем зазначеної заяви, як і доказів надання відповідачем обґрунтованої відповіді заяву або задоволення вимоги позивача матеріали справи не містять та суду не надано.

З огляду на викладене позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.12р. у справі №23/279).

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В силу ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Враховуючи те, що порядок здійснення відшкодування шкоди, визначений спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АВ №9254086, які регламентують зобов'язання відповідача у спірних відносинах, та те, що умовами Полісу ліміт відповідальності страховика визначений в розмірі 50 000,00 грн., а франшиза визначена в розмірі 510,00 грн., то матеріальна шкода, що підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу, становить 5 822,63 грн. (6 332,63 грн. - 510,00 грн.).

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору страхування та/або Полісу суду не надано.

В обґрунтування своїх доводів щодо безпідставності заявлених позовних вимог, відповідач, посилаючись на ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п. 7.38. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, твердить, що відсутність протоколу (акту) огляду транспортного засобу з описом пошкоджень, отриманих автомобілем Audi, державний реєстраційний номер АА9529ОМ, внаслідок ДТП 05.02.14 р., позбавляє можливості встановити весь перелік пошкоджень, отриманих автомобілем, а також встановити наявність пошкоджень, що не відносяться до наслідків вказаного ДТП. Так, на твердження відповідача, неможливо встановити чи є необхідність у визначені коефіцієнта фізичного зносу.

Господарський суд вважає доводи відповідача про необхідність врахування показників експлуатаційного зносу застрахованого транспортного засобу Audi А6, державний реєстраційний номер АА9529ОМ, безпідставними, оскільки відповідно до умов Договору страхування обраний страхувальником страховий пакет не передбачав застосовування таких показників (згідно п. 5 Договору страхування виплата страхового відшкодування здійснюється без вирахування зносу деталей, що замінюються при ремонті).

Крім того, виходячи з положень п. п. 7.38., 7.39. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., значення коефіцієнту фізичного зносу (ЕЗ) застрахованого позивачем автомобіля Audi А6, державний реєстраційний номер АА9529ОМ, 2011 року випуску, приймається таким, що дорівнює нулю, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди (05.02.14 р.) строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищував визначених п. 7.38 Методики строків (5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладені у пункті 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12 р. №6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовані, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 5 882,63 грн. страхового відшкодування в порядку регресу підлягає задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 р. №15-рп/2002, ст. ст. 1, 6, 8, 9, 16, 18, 20, 25 Закону України "Про страхування", ст. ст. 3, 6, 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 11, 202, 626, 993, 981, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 354 Господарського кодексу України, ст. ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" (02081, м. Київ, Дарницький район, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, Солом'янський район, вул. Івана Федорова, буд. 32-А, ) 5 822,63 грн. (п'ять тисяч вісімсот двадцять дві гривні шістдесят три копійки) страхового відшкодування та 1 827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 12 травня 2015 р.

Суддя А.М. Селівон