ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2015 р.Справа № 922/1437/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Кріциній В.Е.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників :

позивача - ОСОБА_4, довіреність № б/н від 12.02.15,

відповідача - ОСОБА_1, довіреність № б/н від 27.04.2015року,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Харківської області із позовною вимогою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, в якій просить суд стягнути з відповідача 5 460,0грн. основного боргу, інфляційних витрат в сумі 590,10грн., 3% річних в сумі 55,79грн., посилаючись на не належне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору найма частини нежитлового приміщення від 05.01.2014року.

Ухвалою господарського суду від 13.03.2015року порушено провадження у справі№922/1437/15, розгляд справи призначено на 02.04.2015року .

Ухвалою господарського суду від 02.04.2015 року, у зв'язку із неявкою в судове засідання представника відповідача, розгляд справи відкладено до 28.04.2015 року .

28.04.2015року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог(вх.№17146) в якій останній просить суд стягнути з відповідача 5 460,0грн. основного боргу, 1 445,66грн. інфляційних витрат, 55,79 грн. компенсації за користування коштами.

Ухвалою господарського суду від 28.04.2015року прийнято заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог на підставі ст..22 ГПК України, задоволено клопотання сторін про продовження терміну розгляду справи на підставі ч.3 ст.69 ГПК України до 26.05.205року, задоволено клопотання відповідача щодо відкладення розгляду справи на іншу дату, розгляд справи відкладено до 13.05.2015року.

Представник позивача в судовому засіданні 13.05.2015року підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву, в яких, зокрема, вказував на те, що даний договір не має додатку акту прийняття - передавання приміщення від наймодавця , також, в даному договорі не встановлена ціна оренди, не встановлений строк дії договору , крім того, в самому договорі відсутнє посилання яке саме приміщення було передано в оренду, також відповідач вказував на те, що позивачем не доведено належними доказами, що умови цього договору виконувались сторонами, та те, що позивач передавав приміщення відповідачу , а відповідач займав вказані приміщення.

Враховуючи те, що норми ст.38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно договору найма частини нежилого приміщення підписаного сторонами 05.01.2014року наймодавець зобов'язується передати в платне строкове користування нежитлого приміщення, під офіс, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,а наймит зобов'язується прийняти, сплатити користування і повернути приміщення , наймодавцю на умовах, визначених цим договором.

Розділом першим договору сторонами передбачено, загальні положення договору, зокрема, п.1.4., п.1.5., п.1.6. договору, що приміщення використовується наймитом під офіс. Площа переданого приміщення складає 52 кв. м. Основні характеристики приміщення викладені в Технічні специфікації приміщення (Додаток А до договору).

Статтею 8 договору сторонами передбачено порядок оплати платежів, зокрема, передбачено, що наймит сплачує наймодавцеві орендну плату, на місяць вперед, а також сплачує інші передбачені цим договором платежі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок наймодавця згідно виставленим рахункам - фактурам. Всі платежі здійснюються в національній валюті України - гривні. Зобов'язання по здійсненню платежів будуть виконані належним чином, коли суми коштів, які відповідають повному розміру платежів, будуть зараховані на рахунок наймодавця.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував на те. що відповідно до п.4.1. договору строк дії договору закінчується 31.12.2014року, позивачем 19.02.2015року було направлено заперечення про неможливість продовження строку дії договору від 03.01.2012 року та про зобов'язання відповідача повернути частину приміщення в повному обсязі , також позивач в позовній заяві вказував на надіслання відповідачу актів прийму - передачи наданих послуг, які були проігноровані відповідачем, вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом .

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Із цим положенням Цивільного кодексу України кореспондуються положення ч.2 ст.180 Господарського кодексу України. Крім того, ч.3 ст.180 Господарського кодексу визначено, що до будь-якого господарського договору мають бути включені такі умови - предмет, ціна та строк дії договору.

Відповідно до ч.8 ст.181 Господарського кодексу України, відсутність згоди між сторонами стосовно хоча б однієї істотної умови договору (незалежно від причин) означає, що такий договір не відбувся.

Згідно із ч.1 ст.284 Господарського кодексу України, істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Наведені норми права означають, що позивач для того, що б його вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі за договором оренди було визнано законними та обґрунтованими, зобов'язаний довести факт укладання такого договору між ним та відповідачем.

Обставини справи свідчать про те, що сторони позивач та відповідач, всупереч наведеним нормам ЦК та ГК України, котрі встановлюють істотні умови договору оренди, не погодили між собою усіх істотних умов договору. Більше того в договорі оренди від 05.01.2014року відсутній п.4.1. договору на який посилається позивач в позовній заяві, як на підставу закінчення строку дії договору.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Пленуму Вищого господарського суду України, викладеною у п.2.6. Постанови "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року №11 де зазначається, що не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами).

Докази передання ФОП ОСОБА_2 обумовленого Договором "Об'єкта", як і обладнання, за актом приймання-передачі ФОП ОСОБА_3 відсутні . Оскільки позивачем не доведено факту користування відповідачем майном, то відповідно й відстні підстави для сплати останнім сум за користування майном. ФОП ОСОБА_3 у відзиві на позов зазначив про те, що він користувався об'єктом оренди за Договором.

Щодо виставлення рахунків-фактур позивачем на адресу відповідача, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст.9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Рахунок-фактура (рахунок-акт) є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за поставляються (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги. Отже, рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа (оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції), а носить лише інформаційний характер.

За таких обставин, а саме за відсутності доказів користування відповідачем спірним майном, вчинення перешкод у здійсненні позивачем права власності на спірне майно, та за відсутності доказів на підтвердження заборгованості по орендній платі, на яких позивач ґрунтує свої вимоги по відношенню до відповідача, суд приходить до висновку про те, що фактичні та правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а відтак в позові слід відмовити.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю .

Повне рішення складено 15.05.2015 р.

Суддя О.О. Присяжнюк