ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.04.15р. Справа № 904/9524/14

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Судносервіс", м.Миколаїв

до публічного акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", м.Дніпропетровськ

про визнання договорів припиненими

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Федорченко А.А., довіреність №147від 06.03.2014р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Судносервіс", м.Миколаїв (далі по тексту - позивач, позичальник) звернулося до господарського суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - відповідач, банк) про:

- визнання кредитного договору №120811-КЛН від 12.08.2011 року укладеного між сторонами припиненим;

- визнання кредитного договору №120811-КЛТ від 12.08.2011 року укладеного між сторонами припиненим;

- визнання іпотечного договору №300811-І від 30.08.2011 року укладеного між сторонами припиненим;

- визнання договору застави №120811-З/1 від 12.08.2011 року укладеного між сторонами припиненим;

- визнання договору застави №120811-З/2 від 12.08.2011 року укладеного між сторонами припиненим;

- визнання договору застави №300811-З/6 від 30.08.2011 року укладеного між сторонами припиненим;

- визнання договору застави №010911-З від 01.09.2011 року укладеного між сторонами припиненим;

- визнання договору застави зерна №090812-ЗЗ від 08.08.2012 року укладеного між сторонами припиненим.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2014р. по справі №904/9524/14 позовну заяву та додані до неї документи повернуто без розгляду.

15.01.2015р. на адресу господарського суду Дніпропетровської області надійшла апеляційна скарга на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2014р. по справі №904/9524/14, яка супровідним листом за вих.№904/9524/14/1349/15 від 15.01.2015р. направлена на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

За результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2014р. по справі №904/9524/14 постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.02.2015 року по справі №904/9524/14 апеляційну скаргу задоволено. Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2014р. по справі №904/9524/14 скасовано. Матеріали справи направлено до господарського суду Дніпропетровської області для розгляду по суті.

20.02.2015 року господарським судом Дніпропетровської області отримано справу №904/9524/14.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №904/9524/14 розподілена на суддю Петренка І.В., який ухвалою від 23.02.2015 року порушив провадження у справі №904/9524/14 та призначив судове засідання на 04.03.2015 року.

26.02.2015 року на адресу господарського суду надійшов лист за вих.№904/9524/14/6572/15 від 26.02.2015 року про запит справи №904/9524/14, у зв'язку з надходженням касаційної скарги публічного акціонерного товариства комерційного банку "Кредит-Дніпро" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.02.2015 року.

Ухвалою від 26.02.2015р. господарський суд провадження у справі зупинив.

Супровідним листом від 02.03.2015р. за №904/9524/14/10626/15 справу направлено на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду для її подальшого направлення до Вищого господарського суду України.

За результатами розгляду касаційної скарги відповідача на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.02.2015р. постановою Вищого господарського суду України касаційну скаргу залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.02.2015р. без змін.

Після повернення справи на адресу господарського суду ухвалою від 10.04.2015р. поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 28.04.2015р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується реєстром поштових відправлень суду та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується реєстром поштових відправлень суду та заявою про відкладення розгляду справи.

28.04.2015р. повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, крім того, подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про відкладення розгляду справи, яка обґрунтована наступним:

По-перше, представники відповідача зайняті в інших судових процесах;

По-друге, у зв'язку з неможливістю явки представників в судове засідання, відсутня можливість надати докази, які спростовують правову позицію позивача;

По-третє, судове засідання є першим, а отже існує процесуальний строк для відкладення розгляду справи.

Дослідивши заяву відповідача про відкладення розгляду справи господарський суд дійшов наступних висновків:

По-перше, представництво сторони в судовому засіданні господарського суду не обмежене певним колом осіб;

По-друге, обставини на які посилається відповідач як на підставу неявки представників в судове засідання не підтверджено документально;

По-третє, про існування спору між сторонами відповідачу відомо з кінця 2014 року, однак не зважаючи на це відповідач не зміг надати докази на спростування позиції позивача, а лише підготував заяву про відкладення розгляду справи, яку нарочно здав до канцелярії суду.

Дії відповідача у частині невиконання вимог ухвали суду, які є обов'язковими до виконання та в частині неявки представників в судове засідання господарським судом кваліфікуються як зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Однак, це є правом суду, а не обов'язком, при цьому суд враховує вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи.

Враховуючи, що суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, в задоволенні заяви відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

На думку суду неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 28.04.2015р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на положення статті 35 Господарського процесуального кодексу України господарський суд констатує, що рішенням від 07.07.2014р. Апеляційного суду Дніпропетровської області визначено наступне.

Судом встановлено, що 12.08.2011р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №120811-КЛН, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику не відновлювану кредитну лінію на загальну суму 1750400,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит на умовахпередбачених кредитним договором, кінцевий строк виконання зобов'язання встановлювався до 09.08.2013р., відсоткова ставка становила 11,5 відсотків річних.

12.08.2011р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №120811-КЛТ, відповідно до якого банк видає позичальнику в майбутньому кредитів (траншів) в гривні в межах загальної суми 66000000,00грн. Кінцевий строк виконання зобов'язань встановлювався до 09.08.2013 року, відсоткова ставка становила 10,5 відсотків річних.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем в порядку звернення стягнення на майно боржника було укладено три договори купівлі-продажу майна, яким було забезпечено кредитне зобов'язання, продавцем за якими виступив сам позивач. Так, за договором купівлі--продажу від 05.06.2013р. сума якого склала 54820000,00грн. було продано рухоме майно. За договором купівлі-продажу від 05.06.2013р., сума якого склала 3838694,40грн., була продана земельна ділянка. За договором купівлі-продажу нежитлових будівель виробничого призначення від 08.05.2013р. сума якогосклала 5007150,00грн., було продано нерухоме майно (комплекс нежитлових будівель виробничого призначення). Грошові кошти, отримані від продажу зазначеного майна були зараховані позивачем на погашення заборгованості відповідача за кредитними зобов'язаннями, що підтверджується Актом ДПІ у Ленінському районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області №575/14-02-22-01-/2361914 від 01.11.2013р. "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "СУДНОСЕРВІС" з питань формування податкових зобов'язань по взаємовідносинам з ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" за травень, червень 2013 року".

При цьому колегія суддів Апеляційного суду Дніпрпетровської області приймає до уваги наявність в матеріалах справи Звіту про оцінку необоротних активів елеваторного комплексу від 01.07.2011р., яка була проведена "СЖС Україна" (Сертифікат СОД №8545/09 від 06.05.2009р.), відповідно до якої вартість нерухомого майна станом на момент проведення оцінки становила 66017700,00грн.

Колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області прийшла до висновку, що позивач в порядку звернення стягнення на майно боржника фактично прийняв майно, яким було забезпечено кредитне зобов'язання та в подальшому розпорядився цим майном вартістю 16648523,50 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. При цьому чинним законодавством України не передбачено обов'язку учасників угоди щодо купівлі-продажу товару виключно за ринковою вартістю. З аналізу норми ч.1 ст. 652 Цивільного кодексу України вбачається, що обов'язковою умовою є наявність домовленості між сторонами угоди про ціну договору. Рішення про відчуження частини заставного майна нижче ринкової вартості прийнято кредитором (позивач по справі) на власний розсуд. Факт розпорядження позивачем отриманим в порядку звернення стягнення на майно приймається колегією суддів до уваги в частині встановлення наявності заборгованості та розміру її погашення, що є підставою для відмови у стягнення заборгованості, у зв'язку з фактичною її відсутністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24.09.2014р. встановлено, що скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що банком в порядку звернення стягнення на майно боржника, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором №300811-1 від 30 серпня 2011р., фактично прийнято майно позичальника, яким було забезпечене кредитне зобов'язання та в подальшому розпорядився заставним майном загальною вартістю 16648523,50 доларів США, уклавши договори купівлі-продажу та зарахувавши кошти від продажу на погашення заборгованості ТОВ «СУДНОСЕРВІС» за кредитними договорами № 120811-КЛН та № 120811-КЛТ.

Встановивши фактичну відсутність заборгованості за вказаними кредитними договорами, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Господарський суд проаналізувавши судові рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області та Вищого спеціалізованого суду України дійшов висновку, що заборгованість позивача перед відповідачем за кредитним договором №120811-КЛН від 12.08.2011р. та кредитним договором №120811-КЛТ від 12.08.2011р. відсутня.

Позивач в останньому судовому засіданні надав додаткові пояснення по суті позовних вимог і повідомив суду наступне.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення правовідношення.

Саме шляхом припинення правовідносин з відповідачем позивач просить суд захистити свої цивільні права та інтереси.

Позивач пояснив, що підставою для звернення до господарського суду Дніпропетровської області з даним позовом стало те, що на теперішній час банком (відповідачем) наявність цих договорів недобросовісно використовується для чинення штучних перешкод господарській діяльності підприємства позивача.

Так, незважаючи на наявність судових рішень вищих інстанцій, які набрали законної сили про відсутність будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем за спірними кредитними договорами (Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.07.2014р. та Ухвала Вищого спеціалізованого суду України від 24.09.2014р.), банк неодноразово подає позови про стягнення відсотків та комісій, нарахованих на начебто заборгованість за основним зобов'язанням (кредитом), яка як встановлено зазначеними судовими рішеннями - відсутня. Тобто банк нараховує відсотки та комісії на неіснуючу заборгованість.

При цьому єдиною метою подачі таких позовів з боку банку є отримання заходів забезпечення позову (арештів активів) та подальше штучне затягування справи, з тією метою, щоб ці штучні арешти проіснували якомога довше.

Позивач також повідомив суд, що на теперішній час в провадженні господарського суду міста Києва знаходиться справа № 910/3978/15-г за позовом позивача до відповідача про відшкодування майнової шкоди.

Предметом даної господарської справи є стягнення з банку спричиненої шкоди, яка полягає у тому, що при наявності заборгованості у розмірі 10174132,38 доларів США, банк звернув стягнення на майно, прийняв та розпорядився майном на загальну суму 16648523,50 доларів США.

На думку позивача, різниця підлягає стягненню з банку на користь позивача як незаконно отримана вигода.

В свою чергу, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважного представника позивача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача, слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Господарський суд вважає за потрібне захистити права позивача і не допустити їх порушення з боку відповідача.

Господарський суд проаналізувавши судові рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області та Вищого спеціалізованого суду України дійшов висновку, що заборгованість позивача перед відповідачем за кредитним договором №120811-КЛН від 12.08.2011р. та кредитним договором №120811-КЛТ від 12.08.2011р. відсутня.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 9744,00грн.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст.ст. 509, 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати кредитний договір №120811-КЛН від 12.08.2011 року укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Судносервіс" (54044, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, буд.34а, кв.3; ідентифікаційний код 23619147) та публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (49000, м.Дніпропетровськ, вул.Леніна, 17; ідентифікаційний код 14352406) припиненим;

Визнати кредитний договір №120811-КЛТ від 12.08.2011 року укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Судносервіс" (54044, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, буд.34а, кв.3; ідентифікаційний код 23619147) та публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (49000, м.Дніпропетровськ, вул.Леніна, 17; ідентифікаційний код 14352406) припиненим;

Визнати іпотечний договір №300811-І від 30.08.2011 року укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Судносервіс" (54044, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, буд.34а, кв.3; ідентифікаційний код 23619147) та публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (49000, м.Дніпропетровськ, вул.Леніна, 17; ідентифікаційний код 14352406) припиненим;

Визнати договір застави №120811-З/1 від 12.08.2011 року укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Судносервіс" (54044, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, буд.34а, кв.3; ідентифікаційний код 23619147) та публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (49000, м.Дніпропетровськ, вул.Леніна, 17; ідентифікаційний код 14352406) припиненим;

Визнати договір застави №120811-З/2 від 12.08.2011 року укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Судносервіс" (54044, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, буд.34а, кв.3; ідентифікаційний код 23619147) та публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (49000, м.Дніпропетровськ, вул.Леніна, 17; ідентифікаційний код 14352406) припиненим;

Визнати договір застави №300811-З/6 від 30.08.2011 року укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Судносервіс" (54044, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, буд.34а, кв.3; ідентифікаційний код 23619147) та публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (49000, м.Дніпропетровськ, вул.Леніна, 17; ідентифікаційний код 14352406) припиненим;

Визнати договір застави №010911-З від 01.09.2011 року укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Судносервіс" (54044, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, буд.34а, кв.3; ідентифікаційний код 23619147) та публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (49000, м.Дніпропетровськ, вул.Леніна, 17; ідентифікаційний код 14352406) припиненим;

Визнати договір застави зерна №090812-ЗЗ від 08.08.2012 року укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Судносервіс" (54044, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, буд.34а, кв.3; ідентифікаційний код 23619147) та публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (49000, м.Дніпропетровськ, вул.Леніна, 17; ідентифікаційний код 14352406) припиненим.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" (49000, м.Дніпропетровськ, вул.Леніна, 17; ідентифікаційний код 14352406) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Судносервіс" (54044, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, буд.34а, кв.3; ідентифікаційний код 23619147) 9744,00грн. (дев'ять тисяч сімсот сорок чотири грн. 00 коп.) судового збору, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

05.05.2015 року

Суддя І.В. Петренко