ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2015 р. Справа № 914/4403/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Данко Л.С.

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс 555» від 08.04.15р., б/н

на рішення господарського суду Львівської області від 04.03.2015р.

у справі № 914/4403/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт-Україна», м.Київ

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс 555», с. Новий Яр, Яворівський район, Львівська область

про стягнення 38034,37 грн.

за участю представників сторін:

- від позивача - Рудик О.В.

- від відповідача - Заремба О.О.

Права та обов'язки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України представникам сторін, що прибули в судове засідання роз'яснено.

Рішенням господарського суду Львівської області від 04.03.2015р. (суддя Артимович В.М.) у справі № 914/4403/14 позов товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт-Україна» задоволено, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс 555» на користь позивача 22598,22 грн. основного боргу, 469,69 грн. пені, 184,11 грн. десять процентів річних,1616,88 грн. інфляційних втрат, 13174,47 грн. штрафу та відшкодовано судовий збір.

Приймаючи вказане рішення суд виходив з того, що товариство з обмеженою відповідальністю «Фенікс 555» (надалі - ТзОВ «Фенікс 555») взятих на себе зобов'язань, що виникли з виконання договору поставки № LV14NK064 від 01.07.2014р. належним чином не виконав, внаслідок чого в нього перед товариством з обмеженою відповідальністю «Еліт-Україна» (надалі ТзОВ «Еліт-Україна») виникла заборгованість в розмірі 22598,22 грн. За неналежне виконання відповідачем зобов'язань по договору поставки та у відповідності до п. 10.3,10.4 договору поставки № LV14NK064 від 01.07.2014р., ст. 625, ст. 549 ЦК України позивачем правомірно нараховано відповідачу184,11 грн. 10% річних, 1616,88 грн. інфляційних нарахувань та 469,69 грн. пені та 13174,47 грн. штрафу.

Не погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суд, ТзОВ «Фенікс 555» оскаржило його в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі відповідач покликається на ту обставину, що між сторонами у справі було здійснено звірку взаємних розрахунків, за результатами якої заборгованість відповідача перед позивачем станом на кінець вересня 2014 року становить 35447,02 грн. Крім цього, апелянт стверджує, що сума в розмірі 18000,00 грн. проведена відповідачем в якості оплати за поставлений товар після підписання акту звірки, що підтверджується платіжними дорученнями № 78 від 14.10.2014р. на суму 6000,00 грн., № 89 від 31.10.2014р. на суму 12000,00 грн. А тому, товариством не заперечується наявність заборгованості перед позивачем в розмірі 17447,02 грн.

Позивач вимоги ухвали суду від 17.04.2015р. в частині подання відзиву на апеляційну скаргу не виконав, однак його представник в судовому засіданні заперечив проти доводів представника апелянта, та зазначив, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийняте із врахуванням всіх фактичних обставин справи та положень чинного законодавства, у зв'язку з чим просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

01.07.2014р. між ТзОВ «Еліт-Україна» (постачальник) та ТзОВ «Фенікс 555» (покупець) було укладено договір № LV14NK064 про довгострокові поставки (надалі договір), за умовами якого протягом дії цього договору постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених даним договором поставляти у власність покупця товари окремими партіями в асортименті та кількості, що остаточно погоджуються сторонами в накладних, а покупець зобов'язаний приймати товар і оплачувати його вартість на встановлених договором умовах (п.1.1. договору).

Розділом 5 договору передбачено порядок розрахунків за поставлений товар, відповідно до якого покупець зобов'язаний провести повний розрахунок за отриману по накладній партію товару протягом узгодженого сторонами та зазначеного у накладній строку розрахунків. Такий розрахунок здійснюється шляхом перерахування суми вартості партії товару в безготівковому порядку в гривнях на банківський рахунок, вказаний в договорі. Покупець може здійснити розрахунок (повністю або частково) готівкою через касу постачальника у встановленому законодавством порядку та здійснювати розрахунок в порядку часткової передплати. У разі наявності простроченої заборгованості за договором зі сторони покупця, постачальник вправі зараховувати платежі, що надходять від покупця, в порядку зарахування визначеного п.10.11, а саме 1) пеня; 2) штраф; 3) прострочена (несвоєчасна сплачена та/або несплачена) заборгованість; 4) оплата за відпущений товар. Датою оплати товару вважається день надходження коштів на банківський рахунок постачальника, вказаний у даному договорі.

Відповідно до п. 8.1. договору приймання-передача товару за якістю та кількістю здійснюється покупцем за місцем поставки, визначеному в договорі, а якщо поставка здійснюється силами постачальника - за місцем вказаним у видатковій накладні. У випадку виявлення невідповідності товару, щодо кількості та/або якості складається відповідний акт, який підписується представниками постачальника та покупця. Акт є невід'ємною частиною накладної по якій здійснювалась поставка товару і є підставою для заміни неякісного товару або допоставки. В разі виникнення розбіжностей між сторонами, щодо якості /комплектності/ товару до акту додаються заперечення покупця і спір підлягає розгляду згідно з умовами цього договору та чинного законодавства України (п. 8.2. договору).

З наявних в матеріалах справи видаткових накладних від 07.07.2014 р. за № LV14F008966 на суму 35623, 20 грн., від 09.07.2014 р. за № LV14F012344 на суму 1155,36 грн., від 11.07.2014 р. за № LV14F012562 на суму 1536,00 грн., від 15.07.2014 за № LV14F012738 на суму 1060, 32 грн., від 17.07.2014 р. за № LV14F012950 на суму 1147,62 грн., від 21.07.2014 р. за № LV14F013153 на суму 75,72 грн. вбачається, що позивач здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 40598,22 грн.

14.10.2014р. відповідачем було здійснено часткову оплату вартості поставленого товару по накладній від 07.07.2014 р. на суму 6000,00 грн., та 31.10.2014р. було здійснено оплату на суму 12000,00 грн., що загалом складає 18000,00 грн.

Відповідно до п. 10.2. договору у випадку затримки оплати товару покупець за вимогою постачальника сплачує йому суму заборгованості з урахуванням: встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, 10 відсотків річних від суми простроченого платежу, а також пеню, що обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу.

Сплата пені та/або штрафу (неустойки) не звільняє покупця від обов'язку погасити свою заборгованість перед постачальником за відпущені (поставлені) за цим договором товари та від обов'язку повністю відшкодувати усі збитки (у тому числі й упущену вигоду), завдані невиконанням (неналежним виконанням) своїх грошових зобов'язань. Штраф (пеня, неустойка) підлягають стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, в останнього перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 22598,22 грн., крім цього позивачем на виконання вимог п. 10.2,10.3 договору та в порядку ст. 625 та ст. 549 ЦК України нараховано 469,69 грн. пені, 184,11 грн. 10 % річних, 13174,47 грн. штрафу, 1616,88 грн. інфляційних нарахувань, що слугувало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Судова колегія, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення - відсутні, з огляду на наступне:

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини (ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 712 Цивільного кодексу України, що кореспондує з ч. 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу(ч. 1 ст 691 Цивільного кодексу України).

Статтями 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов договору поставки № LV14NK064 від 01.07.2014 р., позивач поставив, а відповідач прийняв продукцію на загальну суму 40598,22 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими та податковими накладними №LV14F008966 від 07.07.2014р. на суму 35623,20 грн., № LV14F012344 від 09.07.2014 р. на суму 1155,36 грн., № LV14F012562 від 11.07.2014р. на суму 1536,00 грн., № LV14F012738 від 15.07.2014 на суму 1060,32 грн., № LV14F012950 від 17.07.2014 р. на суму 1147,62 грн. № LV14F013153 від 21.07.2014 р. на суму 75,72 грн.(а.с. 15-20).

Враховуючи визначені видатковими накладними строки оплати, поставка товарів мала бути оплачена наступним чином:

-згідно видаткової накладної № LV14F008966 від 07.07.2014 р. на суму 35623,20 грн. в строк до 21.07.2014 р.;

-згідно видаткової накладної № LV14F012344 від 09.07.2014 р. на суму 1155,36 грн. в строк до 19.07.2014 р.;

-згідно видаткової накладної № LV14F012562 від 11.07.2014р. на суму 1536,00 грн. в строк до 21.07.2014 р.;

-згідно видаткової накладної № LV14F012738 від 15.07.2014 на суму 1060,32 грн. в строк до 25.07.2014 р.;

-згідно видаткової накладної № LV14F012950 від 17.07.2014 р. на суму 1147,62 грн. в строк до 27.07.2014 р.;

-згідно видаткової накладної № LV14F013153 від 21.07.2014 р. на суму 75,72 грн. в строк до 31.07.2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи встановлено, що відповідач здійснив часткову оплату поставленого згідно накладної від 07.07.2014р. товару в сумі 18000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 78 від 14.10.2014 р. на суму 6000, 00 грн. та № 89 від 31.10.2014 на суму 12000,00 грн. (а.с.46,48), зважаючи на що, заборгованість відповідача перед позивачем становить 22598,22 грн.

Судовою колегією не приймається до уваги посилання скаржника на акт звірки взаємних розрахунків, як на доказ існуючої заборгованості перед позивачем в сумі 17447,02 грн., оскільки даний акт відображає інформацію про стан розрахунків між сторонами за період з 01.05.2014р. до 22.09.2014р., в той час як договір № LV14NK064 був укладений сторонами у справі 01.07.2014р. Крім цього, з аналізу змісту договору № LV14NK064 від 01.07.2014 р. вбачається, що даний договір не регулює правовідносин сторін спору до його укладення, можливість чого передбачена ч. 7 ст. 180 ГУ України.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заборгованість по спірному договору відповідачем не погашена та складає 22598,22 грн.

Відповідно до п. 10.3 договору у випадку затримки оплати товару покупець за вимогою постачальника сплачує йому суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, десяти відсотків річних від суми простроченого платежу, пеню, що обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 10.4 договору передбачено, що у випадку непогашення грошової заборгованості протягом тридцяти календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості покупець зобов'язаний додатково (крім пені) сплатити на користь і на вимогу постачальника штраф у розмірі десяти відсотків від вартості неоплаченого товару; у випадку непогашення грошової заборгованості протягом шістдесяти календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості покупець зобов'язаний додатково (крім пені) сплатити на користь і на вимогу постачальника штраф у розмірі тридцяти відсотків від вартості неоплаченого товару; у випадку непогашення грошової заборгованості протягом дев'яноста календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості покупець зобов'язаний додатково (крім пені) сплатити на користь і на вимогу постачальника штраф у розмірі п'ятдесяти відсотків від вартості неоплаченого товару.

Згідно п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. за № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сторонами у договорі встановлено інший розмір процентів, ніж три проценти річних від простроченої суми, а тому розрахунок позивача щодо стягнення 10 процентів річних від простроченої суми є вірним.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань, десяти процентів річних та пені, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що з відповідача підлягають стягненню 184,11 грн. - десять процентів річних, 1616,88 грн. - інфляційних нарахувань, та 469,69 грн. - пені.

За результатами перевірки нарахування позивачем штрафу судова колегія вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського України від 13.07.2012 р. за № 01-06/908/2012 у випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень щодо передбачення умовами договору одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (постанова від 27.04.2012 р. № 06/5026/1052/2011). Таким чином, одночасне стягнення пені та штрафу не суперечить законодавству.

З огляду на викладене, нарахування позивачем штрафу в сумі 13174,47 грн. є підставним та така вимога правомірно задоволена місцевим господарським судом.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Відповідно до п. 2.21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України» платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Порядок виконання платіжних доручень або повернення їх клієнтам врегульовано Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

Відповідно до п. 2.24 вказаної вище постанови Пленуму ВГС України у разі неподання доказів оплати суд зобов'язаний стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частини першої - четвертої статті 49 ГПК України або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 названого Кодексу.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи міститься платіжне доручення № 211 від 07.04.2015р. про сплату судового збору за подання апеляційної скарги завірене печаткою ТзОВ «Фенікс 555» та без печаток банківської установи, через яку здійснювалася оплата судового збору, та відповідних підписів відповідальних осіб банку, з врахуванням того, що скаржником вимоги ухвали суду від 17.04.2015р., в частині подання суду доказів зарахування в дохід державного бюджету судового збору, виконано не було, судова колегія ухвалила стягнути з ТзОВ «Фенікс» судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 913,50 грн.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Львівської області від 04.03.2015р. у справі № 914/4403/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс 555» без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс 555» (81050, Львівська область, Яворівський район, с. Новий Яр, буд. 42, ідентифікаційний код 37511111) судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 913,50 грн.

Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складений 08.05.2015р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Данко Л.С.