ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р. Справа № 917/2501/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є.,суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю прокурора- Горгуль Н.В. (посвідчення №016182),

та представників сторін:

позивача- Іващенко О.Г. (довіреність від 08.01.2015 року),

відповідача - Каспір О.м. (довіреність від 05.11.2014 року),

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх.1567П/1-38) на рішення господарського суду Полтавської області від 12.02.2015 року

за позовом Лубенського міжрайонного прокурора Полтавської області, м. Лубни в інтересах держави в особі Лубенської міської ради, м. Лубни

до Приватного акціонерного товариства "Полтава-банк", м. Полтава

про стягнення 499 925,92 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Лубенський міжрайонний прокурор Полтавської області в інтересах держави в особі Лубенської міської ради звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з відповідача збитків в сумі 499 925,92 грн. за користування з 20.05.2011р. по 25.07.2014р. без правовстановлюючих документів земельною ділянкою загальною площею 0,2647 га., за адресою м. Лубни, вул. Я.Мудрого, 20.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.02.2015 року у справі № 917/2501/14 (суддя Погрібна С.В.) позов задоволено.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Позивач у письмових поясненнях №917/2501/14 від 25.03.2015 року зазначає, що проти апеляційної скарги заперечує з тих підстав, що, відповідачем не був дотриманий порядок укладення договорів, визначений ст.181 ГК України; крім того, комісія з визначення збитків запрошувала представника відповідача на своє засідання 23.09.2014 року, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення листа представнику відповідача 18.09.2014 року.

Прокурор надав суду заперечення на апеляційну скаргу, в якому зазначає, зокрема, що Порядок визначення та відшкодування Лубенській міській раді збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства, затверджений рішенням Лубенської міської ради від 14.06.2014 року є чинним, у встановленому законодавством порядку не оскаржувався, у зв'язку з чим вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу відповідача-без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора та представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

На підставі постанови ВДВС Лубенського міськрайонного управління юстиції від 25.01.2010 року та акту №11911101 від 25.01.2010 року, ПАБ «Полтава-банк» передано в рахунок погашення боргу нежитлову будівлю кафе «Грот», що складається з нежитлової будівлі, площею 563,6 кв.м., склад-146,2 кв.м., вбиральня, огорожі, зливної ями, підборної стіни, замощення, теплотраси, навіси за адресою: м.Лубни, вул.Я Мудрого, 20 (а.с.45,46).

Право власності відповідача на вищевказану нежитлову будівлю підтверджується свідоцтвом про право власності, яке видано виконавчим комітетом Лубенської міської ради Полтавської області 29.03.2010 року на підставі рішення №59 від 24.03.2010 р. (а.с. 19).

16.05.2011 р. відповідач звернувся до Лубенської міської ради з заявою про затвердження технічної документації із землеустрою та проханням надати в оренду земельну ділянку по вул. Я.Мудрого, 20, площею 0,2647 га. для обслуговування кафе терміном на 5 років (а.с.92).

Рішенням Лубенської міської ради від 20.05.2011 р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо укладання договору оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення по вул. Я. Мудрого, 20, загальною площею 0,2647 га та передано терміном на п'ять років Полтавському акціонерному банку "Полтава-банк", за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.

Пунктом 28 вказаного рішення, зобов'язано відповідача в місячний термін укласти з міською радою договір оренди землі та зареєструвати своє право в установленому законодавством порядку (а.с.94).

16.08.2011 р. відповідач звернувся до Лубенської міської ради з клопотанням внести зміни до Рішення Лубенської міської ради восьмої сесії шостого скликання від 20.05.2011р. в частині зміни назви установи в зв'язку зі зміною назви юридичної особи (а.с.95).

Рішенням Лубенської міської ради від 09.09.2011р. було внесено зміни до п.3 Рішення Лубенської міської ради від 20.05.2011 р. та зазначено назву юридичної особи - ПАТ «Полтава-банк» (а.с.30).

20.11.2011 р. представник відповідача отримав у виконавчому комітеті Лубенської міської ради 4 примірники договору оренди землі для підписання, що підтверджується розпискою від 20.10.2011 року (а.с.28).

30.01.2012 року позивач направив відповідачу лист №1-8/96 з вимогою оформити належним чином право користування земельною ділянкою, підписати договір оренди та здійснити його державну реєстрацію (а.с.26).

Як зазначає позивач, відповідач рішення Лубенської міської ради від 20.05.2011 року не виконав, договір оренди з власником землі не укладав, у зв'язку із чим, 17.09.2014 року комісією у складі Іващенка О.Г., Дмитренко Н.М., Халанського С.В. проведено обстеження земельної ділянки по вул. Я.Мудрого, 20 в м. Лубни, за результатами якого складено акт про те, що в період з 09.09.2011 року по 25.07.2014 року земельна ділянка перебуває у фактичному використанні ПАТ «Полтава-банк» (а.с.20).

Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради №222 від 24.09.2014 затверджено акт комісії по визначенню збитків власникам землі та землекористувачам, яким встановлено, що ПАТ «Полтава-Банк» в період часу з 20.05.2011 року по 25.07.2014 року, в результаті користування землею без належного оформлення правовстановлюючих документів та не внесення плати за користування землею, нанесло міському бюджету збитки в розмірі 499925,92 грн. (а.с.17).

Як свідчать матеріали справи, 25.07.2014 року право власності на спірну нежитлову будівлю по вул. Я.Мудрого, 20 в м. Лубни перейшло від відповідача до іншої особи( гр.Тесленка В.М.), на підставі договору купівлі-продажу з ПАТ «Полтава-банк» (а.с.22).

Прокурор в позовній заяві зазначає, що відповідач з часу прийняття Лубенською міською радою рішення від 20.05.2011 року і по 25.07.2014 року використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів та не сплачував орендну плату, що є порушенням положень ст.ст.125,126 Земельного кодексу України та призвело до недоотримання міським бюджетом коштів в сумі 499925,92 грн.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що позивачем не надано доказів, що підтверджують наявність підстав для стягнення збитків, протиправність дій відповідача під час оформлення договору оренди земельної ділянки, його вини та не доведено обґрунтованість розрахунку розміру неодержаних доходів позивачем.

Колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до вимог ст.2 Закону України "Про плату за землю" (втратив чинність 01.01.2011 року) та вимог ст.96 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Землекористувачі повинні своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

У ст.126 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів (ст.157 Земельного кодексу України).

Порядок визначення розміру збитків, заподіяних тимчасовим зайняттям земельних ділянок, регулюється постановою Кабінету міністрів України від 19.04.1993 року №284 "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам".

В пункті 1 вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України зазначено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, зокрема, заподіяні неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Згідно пункту „2" вказаної постанови Кабінету Міністрів України - розмір збитків визначається комісіями, створеними, в тому числі виконавчими комітетами міських (міст обласного підпорядкування) рад.

Відшкодуванню підлягають збитки власників землі, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обгрунтовані (п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284).

На підставі вказаних вище норм Земельного Кодексу України, Закону України "Про плату за землю", який був чинним до 31.12.2010 року, ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", постанови Кабінету міністрів України від 19.04.1993 року №284 "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам", рішенням Лубенської міської ради від 14.02.2014 року затверджено та введено в дію "Порядок визначення та відшкодування територіальній громаді міста Лубни в особі Лубенської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства» (далі-Порядок) (а.с.112).

Даний Порядок встановлює єдину процедуру відшкодування збитків, заподіяних Лубенській міській раді внаслідок порушення вимог земельного законодавства. Збитки відшкодовуються внаслідок: використання земельної ділянки без оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку відповідно до закону (п. 3 Порядку).

Відповідно до п.5.1 порядку, у разі використання земельної ділянки без документів, що підтверджують право користування, збитки визначаються за фактичний період користування земельною ділянкою.

Відшкодування збитків проводиться за період використання землі з порушенням земельного законодавства у розмірі орендної плати за землю, яку власник землі (міська рада) міг би отримати при належному виконанні (дотриманні) землекористувачем вимог земельного законодавства. Збитки визначаються за ставками орендної плати, які діяли на момент виникнення таких збитків із застосуванням коефіцієнтів, які дорівнюють подвійній обліковій ставці Національного банку України на початок кожного звітного року (п. 5.4. Порядку).

До матеріалів справи додано лист №655/9/16-18-15-01-37 Державної податкової інспекції від 19.09.2014 року про те, що ПАТ «Полтава-банк» податкову декларацію по орендній платі за користування земельною ділянкою по вул.Я.Мудрого, 20 в м.Лубни не надавав (а.с.15).

Отже, будь-яка плата за користування земельною ділянкою відповідачем не сплачувалась.

Відповідно до наданого господарському суду розрахунку розміру орендної плати за використання відповідачем земельної ділянки в період з 20.05.2011 року по 25.07.2014 року, заборгованість відповідача складає 499925,92 грн. (а.с.18).

Розрахунок підтверджується Актом по визначення збитків, який затверджений рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради №222 від 24.09.2014 року, як неодержаний міською радою дохід за використання ПАТ «Полтава-банк» земельної ділянки, площею 0,2647 га за адресою: м.Лубни, вул.Я.Мудрого, 20 в сумі 499925,92 грн.

Отже, вказаний акт є належним доказом обставин, які в ньому зафіксовані.

Як свідчать матеріали справи, 26.09.2014 року Управління з питань комунального майна та земельних відносин направило відповідачу повідомлення №0113/1013 з пропозицією розглянути акт про визначення збитків власнику землі, та вирішити питання про добровільне відшкодування завданих збитків.

Вказаний лист отриманий представником відповідача 29.09.2014 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.102).

Листом №011-001/2969 від 07.10.2014 року відповідач повідомив Лубенську міську раду про неможливість добровільного відшкодування завданих збитків у зв'язку з їх необгрунтованістю, що стало підставою для звернення прокурора до суду з позовом (а.с.31).

Стаття 22 ЦК України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право їх відшкодувати. Збитками, в тому числі, є доходи, які вона могла б одержати за звичайних обставин.

Згідно статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною … , а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 3. 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин»: вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

У розгляді таких справ господарські суди мають докладно з'ясовувати причини неоформлення чи несвоєчасного оформлення відповідного землекористування та обставини, пов'язані із вжиттям господарюючими суб'єктами усіх залежних від них заходів щодо одержання документів, які посвідчують право землекористування. При цьому суду слід враховувати вимоги частини другої статті 120 ЗК України, якою передбачено що у разі коли жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Якщо у розгляді справи буде з'ясовано обставини, зазначені в абзаці третьому підпункту 3.4 пункту 3 цієї постанови, і що суб'єкт господарювання вживав необхідних заходів до оформлення свого права землекористування, то відсутність у нього переоформлених на його ім'я правовстановлюваних документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення (п.3.8 Постанови).

Цивільно-правова відповідальність за завдання майнової шкоди наступає за наявності цивільного правопорушення, яке складається з наступних елементів: наявність майнової шкоди, протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) заподіювача, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та майновою шкодою, вина.

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог представлено і судом першої інстанції обгрунтовано прийнято до уваги акт обстеження земельної ділянки від 17.09.2014 року, акт про визначення збитків, затверджений рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради від 23.09.2014 року № 222, якими підтверджено протиправність дій (бездіяльність) відповідача, шкоду, завдану відповідачем власнику землі - позивачу, причинний зв'язок між протиправною діями та шкодою, а також вину відповідача.

У відзиві відповідача 3 011-001/56 від 15.01.2015р він в обгрунтування своєї позиції посилається на те, що сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, тому позивач мав звернутися ( на його думку до суду) з метою належного врегулювання відносин сторін ( а.с.41).

Судова колегія приймає до уваги, що згідно ч.4 ст. 181 ГК України: за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Матеріали справи свідчать, що відповідач, одержавши проект договору, надісланий позивачем , не виконав вимоги вказаної норми, протокол розбіжностей не надсилав та проект договору позивачу взагалі не повернув.

Такі обставини свідчать, що не укладення договору сталося через дії (бездіяльність) відповідача.

Крім того, відповідач, обґрунтовуючи свої дії, посилається на те, що він взагалі не використовував спірну земельну ділянку, в тому числі для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів харчування .

Така позиція протирічить фактичним обставинам справи, статті 120 ЗК України.

Враховуючи несплату в добровільному порядку відповідачем заподіяних збитків, які виникли внаслідок безоплатного використання земельної ділянки, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача збитків обґрунтовані.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивачем не надано суду доказів надіслання відповідачеві договору оренди з усіма додатками, необхідними для його укладення.

Однак, в матеріалах справи міститься розписка представника відповідача про отримання 20.10.2011 року у виконавчому комітеті Лубенської міської ради 4 примірники договору оренди землі.

При цьому, отримавши проект договору, відповідач його не підписав, протокол розбіжностей не склав, чим порушив порядок укладення господарських договорів, передбачений статтею 181 ГПК України.

З урахуванням наведеного, доводи відповідача про вжиття всіх заходів щодо належного оформлення договору оренди є необґрунтованими.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що акт по визначенню збитків від 23.09.2014 року є незаконним, оскільки відповідача не було включено до складу комісії по визначенню збитків власникам землі та землекористувачам, є безпідставним з огляду на наступне.

Виконавчий комітет Лубенської міської ради направив відповідачу лист №1-8/699 від 16.09.2014 року з проханням прибути на комісію по визначенню збитків власникам землі та землекористувачам, засідання якої відбудеться 23.09.2014 року об 10:00 год. (а.с.99).

Відповідач отримав вказаний лист 18.09.2014 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.100).

Таким чином, відповідач мав можливість бути присутнім на засіданні комісії, у зв'язку із чим його доводи є безпідставними.

Крім того, рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради №222 від 24.09.2014 року, яким затверджено акт по визначенню збитків, не скасовано та не визнано недійсним в судовому порядку, що свідчить про те, що відповідач не скористався своїм правом на його оспорювання.

Також в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що "Порядок визначення та відшкодування територіальній громаді міста Лубни в особі Лубенської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства», затверджений рішенням Лубенської міської ради від 14.02.2014 року суперечить нормам чинного законодавства України, є незаконним, у зв'язку з чим не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Колегія суддів враховує, що Порядок є нормативним актом органу місцевого самоврядування та відповідно до ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є обов'язковим для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Таким чином, з огляду на те, що вказаний Порядок є чинним, у встановленому законодавству порядку не оскаржувався, доводи апелянта є необґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що 06.02.2015 року відповідач надав суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності посилаючись на те, що прокурор звернувся до суду з позовом 02.12.2014 року, пропустивши трьохрічний строк позовної давності стосовно вимог про стягнення збитків за період з 20.05.2011 року по 01.12.2011 року, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в сумі 85416,66 грн. (а.с.79).

При прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції відмовив в задоволенні вказаного клопотання відповідача, посилаючись на те, що строк позовної давності прокурором не пропущено.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положенням частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських судів").

Як свідчать матеріали справи, Лубенський міжрайонний прокурор Полтавської області прокурор звернувся до суду з позовом у даній справі в інтересах держави в особі Лубенської міської ради Полтавської області.

Таким чином, позивачем у даній справі є Лубенська міська рада, у зв'язку із чим перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався про порушення свого права.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Лубенської міської ради від 20.05.2011 року відповідачу надано в оренду земельну ділянку та зобов'язано в місячний термін укласти з міською радою договір оренди.

Враховуючи, що відповідач вказане рішення не виконав, договір оренди в установлений строк не уклав, Лубенська міська рада була обізнана про порушення свого права на отримання місцевим бюджетом коштів в розмірі орендної плати після спливу місячного строку, наданого відповідачу для укладення договору.

При цьому, прокурор, при зверненні до суду з позовом просить поновити строк позовної давності в частині стягнення збитків за користування земельною ділянкою з 20.05.2011 року по 25.07.2014 року.

Колегія суддів враховує, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (аналогічна правова думка міститься в п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських судів").

Таким чином, позивач у даній справі, Лубенська міська рада, була обізнана про порушення свого права та мала можливість своєчасно подати позов. Доказів наявності обставин, що унеможливили або утруднили своєчасне звернення до суду остання не надала, колегія суддів не вбачає підстав для поновлення строку позовної давності у даній справі.

Колегія суддів враховує, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 ГПК днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду) (п.4.4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських судів").

Як свідчать матеріали справи,прокурор звернувся до суду з позовом у даній справі 27.11.2014 року, про що свідчить відбиток штемпеля Укрпошти на поштовому конверті (а.с.32).

У позовній заяві прокурор просить стягнути збитки за користування земельною ділянкою з 20.05.2011 року по 25.07.2014 року без правовстановлюючих документів.

Таким чином, враховуючи приписи статті 257 ЦК України, строк позовної давності стосовно вимог про стягнення збитків за період з 20.05.2011 року по 27.11.2011 року сплинув, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів здійснила розрахунок розміру неодержаного позивачем доходу за період з 20.05.2011 року по 27.11.2011 року наступним чином.

Орендна плата з відсотком 12 в місяць в 2011 році складала 13441,20 грн., що підтверджується довідкою виконавчого комітету Лубенської міської ради (а.с.18).

Таким чином, розмір неодержаного доходу за період з 20.05.2011 року по 20.11.2011 року складає 80646,78 грн. (розмір щомісячної орендної плати необхідно помножити на 6 (кількість місяців)).

Далі, необхідно встановити суму неодержаного позивачем доходу за період з 21.11.2011 року по 26.11.2011 року, тобто за шість днів.

Зазначена сума розраховується наступним чином: 13441,13/31х6=2601,51 грн. (розмір щомісячної орендної плати/31 день х 6 днів).

Таким чином, за період з 20.05.2011 року по 27.11.2011 року сума неодержаного складає: 80646,78 грн.+ 2601,51 грн.=83248,29 грн.

Відповідно до ч.4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позові.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків за період з 20.05.2011 року по 27.11.2011 року в розмірі 83248,29 грн.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача збитків за безоплатне користування земельною ділянкою, площею 0,2647 га за адресою: м.Лубни, вул.Я.Мудрого, 20 ( без правовстановлюючих документів).

Однак, господарським судом Полтавської області неправомірно незадоволено заяву відповідача про застосування строку позовної давності стосовно вимог про стягнення збитків за період з 20.05.2011 року по 27.11.2015 року та зроблено помилковий висновок про відсутність пропуску строку позовної давності.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 497324,41 грн. збитків за період з 27.11.2011 року по 25.07.2014 року, в частині стягнення з відповідача решти позовних вимог - необхідно відмовити, у зв'язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 4 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 12.02.2015 року у справі № 917/2501/14 змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Полтава-банк" (вул. Паризької Комуни, 40-а, м. Полтава, 36000; ; р/р 00001 у ПАТ "Полтава-банк"; МФО 331489) на користь Лубенської міської ради Полтавської області (вул. Я.Мудрого, 33, м. Лубни, Полтавська область, 37500; ; рах. 0011 ЗКПО 21053182 ГУДКСУ у Полтавській області; МФО 831019) збитки в розмірі 497324,41 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Полтава-банк" (вул. Паризької Комуни, 40-а, м. Полтава, 36000; ; р/р 00001 у ПАТ "Полтава-банк"; МФО 331489) в дохід Державного бюджету України, отримувач коштів УДКСУ у м. Полтава (м. Полтава), 22030001, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38019510, рахунок отримувача 3002, банк отримувача ГУДКСУ у Полтавській області, код банку отримувача 831019, код класифікації доходів бюджету 22030001- 8333,77 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Лубенської міської ради Полтавської області (вул. Я.Мудрого, 33, м. Лубни, Полтавська область, 37500; ; рах. 0011 ЗКПО 21053182 ГУДКСУ у Полтавській області; МФО 831019) на користь Приватного акціонерного товариства "Полтава-банк" (вул. Паризької Комуни, 40-а, м. Полтава, 36000; ; р/р 00001 у ПАТ "Полтава-банк"; МФО 331489) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 832,37 грн.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови по справі № 917/2501/14 підписано 18.05.2015 року.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Россолов В.В.