Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

14.05.2015 р. Справа № 927/435/15.

Позивач: Приватне підприємство «Торговий дім «Мушкетер», Лоцманський узвіз, 6, м. Дніпропетровськ, 49005.

Відповідач: фізична особа - підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1,

про стягнення 51 477,44 грн.

суддя Ю.В.Федоренко

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився.

Від відповідача: не з'явився.

С У Т Ь С П О Р У:

Позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача 28 700 грн. боргу, 12 006,30 грн. пені, 1 583,53 грн. процентів річних та 9 187,61 грн. витрат від інфляції.

Позовні вимоги вмотивовані порушенням відповідачем умов договору поставки щодо своечасної оплати отриманого товару. Розмір боргу за отриманий товар, нараховані на суму боргу проценти річних, інфляційні та пеня і стали причиною виникнення спору.

Відповідач відзив на позов не наддав, повноважного представника у судове засідання не направив.

Про час та місце розгляду справи відповідача повідомлено належним чином шляхом направлення ухвал про порушення провадження у справі та про її відкладення за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві - АДРЕСА_1.

Місцезнаходження відповідача саме за цією адресою підтверджується його заявами про відкладення розгляду справи від 31.03.2015 р. та від 27.04.2015 р.

Ухвала суду від 05.05.2015 р. про відкладення розгляду справи на 14.05.2015 р. була вручена 06.05.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на а.с.69.

Отже, відповідача належним чином та своєчасно було повідомлено про час та місце розгляду справи у суді.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З урахуванням того, що судом розгляд справи неодноразово відкладався про що належним чином було відповідача повідомлено, явка представника відповідача обов'язковою не визнавалась, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, а тому господарський суд вважає можливим прийняти рішення по даній справі за наявними у справі матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Позивач звернувся із клопотанням про оголошення перерви у судовому засіданні до отримання судом оригіналів витребуваних у нього документів, яке можливе лише у другій половині п'ятниці 15.05.2015 р.

Клопотання судом відхиляється, оскільки в матеріалах справи достатньо належним чином завірених документів що дають можливість прийняти рішення по суті спору. Також судом враховується, що встановлений законом строк вирішення спору закінчується 18.03.2015 р. і суд позбавлений можливості належним чином повідомити відповідача, який не з'явився у судове засідання, про оголошення перерви.

Дослідивши матеріали справи суд встановив таке.

01.02.2014 р. між ТОВ фірма «Мушкетер» (Постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір поставки №ИО-09 за умовами якого Постачальник зобов'язався поставляти, а Покупець приймати та оплачувати товар.

У п.4.2 договору сторонами було узгоджено, що оплата здійснюється за фактом поставки, але строк оплати не може бути більш ніж 5 календарних днів з моменту поставки.

На виконання умов цього договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар за наступними видатковими накладними:

-№558/02 від 17.02.2014 р. на суму 28 394,52 грн.;

- №910/02 від 17.03.2014 р. на суму 29 098,03 грн.;

- №1124/02 від 07.04.2014 р. на суму 47 968,84 грн.;

- №1368/02 від 05.05.2014 р. на суму 20 478,46 грн.;

- №1516/02 від 19.05.2014 р. на суму 43 258,09 грн.;

- № 2277/02 від 21.07.2014 р. на суму 50 790,09 грн.

Вказане підтверджується копіями видаткових накладних на а.с.15-20.

За отриманий товар відповідач розрахувався частково на суму 191 288 грн. (а.с.21-36).

Позивачем було направлено лист на адресу відповідача від 30.10.2014 р. з нагадуванням про суму боргу та пропозицією її сплатити.

Листом від 06.11.2014 р. відповідач гарантував здійснити оплату за отриману продукцію згідно договору до кінця 2014 р.

22.01.2015 р. між ТОВ фірма «Мушкетер» (Первісний кредитор) та ПП «Торговий дім «Мушкетер» (Новий кредитор) укладено договір №2201/3 про відступдення права вимоги за умовами якого:

-Первісний кредитор передає належне йому право вимоги згідно з договором поставки №ИО-09 від 01.02.2014 р., укладеним між Первісним кредитором та ФОП ОСОБА_1 (Боржником), а Новий кредитор приймає право вимоги що належить Первісному кредитору за основним договором в частині сплати Боржником коштів, належних з нього до сплати Первісному кредиторові, згідно акту звірки взаємних розрахунків по основному договору;

- з цього договору випливає, що Новий кредитор займає місце первісного кредитора в зобов'язаннях, що виникли з основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору, в частині, визначеною п.1.1 даного договору;

- за цим договором Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором.

Про заміну кредитора у зобов'язанні ТОВ фірма «Мушкетер» листом від 22.01.2015 р. повідомила відповідача до якого було надано копію договору про відступлдення права вимоги.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 та 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до п.1) ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст..514, ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки на підставі договору про відступлення права вимоги позивач набув право вимоги від відповідача виконання зобов'язання за договором поставки, а відповідачем не надано доказів про оплату товару на суму 28 700 грн., вимоги у цій частині позову суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

У п.8.2 договору поставки сторони встановили, що Покупець у випадку несвоєчасної оплати товару по п.4.2 сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в даний період, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно з наданого позивачем розрахунку ним нараховано пеню за період прострочення з 17.03.2014 р. по 20.01.2015 р. у суму 12 006,30 грн.

За перерахунком суду розмір пені за цей період, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 4 982,46 грн.

В іншій частині позову про стягнення 7023,84 грн. пені судом відмовлено оскільки розрахунок пені проведено з порушенням п.4.2 договору поставки.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано проценти річних за період з 17.03.2014 р. по 20.01.2015 р. у сумі 1583,53грн. та іефляційні витрати за період з квітня 2014 р. по грудень 2014 р. у сумі 9 187,61 грн.

Як зазначено у п. 1.12, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому у розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені у листі Верховного Суду України від 03.04.97 №62-97р.

За перерахунком суду за визначений позивачем період розмір інфляційних витрат становить 5 821,69 грн., а 3% річних - 551,35 грн. які необхідно стягнути на користь позивача.

В іншій частині позову про стягнення 1032,18 грн. процентів річних та 3365,92 грн. інфляційних судом відмовлено за необгрунтованістю.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задовлення позовних вимог.

Судові витрати у справі покладаються на відповідача з вини якого виник спір.

Керуючись ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково і стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, (п/р НОМЕР_2 в ПАТ КБ «Південкомбанк», п/р НОМЕР_3 в Ф ЦРУ «АТ «Банк «Фінанси та кредит», м. Київ, ІПН НОМЕР_1), на користь Приватного підприємства «Торговий дім «Мушкетер», Лоцманський узвіз, 6, м. Дніпропетровськ, (п/р 9894 в ПАТ КБ «Приватбанк», ІПН 41), 28 700 грн. боргу, 5 821,69 грн. інфляційних витрат, 4 982,46 грн. пені, 551,35 грн. процентів річних та 1 827 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Повний текст рішення складено 15.05.2015 р.

Суддя Ю.В. Федоренко

.