ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2015 р. Справа № 907/1205/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів Давид Л.Л.., Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Швець О.В.

за участі представника ПАТ «Закарпаттяобленерго» Гусака С.М.

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу приватного закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» на рішення господарського суду Закарпатської області від 09 лютого 2015 року у справі №907/1205/14 за позовом приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» до публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» та до дочірнього підприємства Жденієвський туристсько-оздоровчий комплекс «Форель» приватного закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» про визнання недійсним договору про заміну сторони у зобов'язанні від 29.07.2013 року

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року до Господарського суду Закарпатської області звернулось приватне закарпатське обласне акціонерне товариство по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» (позивач) із позовом до публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» (відповідач-1) та до дочірнього підприємства Жденієвський туристсько-оздоровчий комплекс «Форель» приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» (відповідач-2) про визнання недійсним договору про заміну сторони у зобов'язанні від 29.07.2013 року.

Господарський суд Закарпатської області (суддя Ушак І.Г.) рішенням від 09 лютого 2015 року по справі №907/1205/14 у задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, просить Львівський апеляційний господарський суд скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 09 лютого 2015 року по справіі №907/1205/14 та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги. Вважає, що рішення підлягає скасуванню з огляду на порушення судом норм матеріального права. Зазначає, що оспорюваним договором з дочірнього підприємства Жденієвський туристсько-оздоровчий комплекс «Форель» на позивача, без будь-якої компенсації, перекладено зобов'язання з оплати товару (електроенергія), який він не отримував від публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго». Суд першої інстанції не застосував насамперед ст. 126 Конституції України, яка є нормою прямої дії та визначає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Незастосування вказаної норми матеріального права є порушенням останнього та підставою для скасування рішення.

ПАТ «Закарпаттяобленерго» подало суду відзив на апеляційну скаргу та доповнення до нього, просить залишити таку без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

За умовами ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Львівський апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу приватного закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист», матеріали справи №907/1205/14, заслухав пояснення представника відповідача і вважає, що рішення господарського суду Закарпатської області від 09 лютого 2015 року по справі №907/1205/14 слід залишити без змін з наступних підстав.

Згідно з матеріалами Господарський суд Закарпатської області 07.06.2012 року постановив рішення у справі №5008/232/2012, яким присудив стягнути з дочірнього підприємства Жденієвський туристсько-оздоровчий комплекс «Форель» приватного закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» на користь публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» 79427,86 грн. Наказ на примусове виконання рішення суду було видано 27.06.2012 року за №5008/232/2012.

Вищезазначене рішення було виконано частково. Станом на 29.07.2013 року залишок заборгованості по цьому рішенню становив 30228,34 грн.

29.07.2013 року дочірнє підприємство Жденієвський туристсько-оздоровчий комплекс «Форель» (Боржник-1), приватне Закарпатське обласне акціонерне товариство по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» (Боржник-2) і публічне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго» (Постачальник) уклали договір про заміну сторони у зобов'язанні (договір). Сторони дійшли згоди про переведення на позивача боргу дочірнього підприємства Жденієвський туристсько-оздоровчий комплекс «Форель» приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» на загальну суму 78042,28 грн., в тому числі: за невиконаним у повному обсязі рішенням суду від 07.06.2012 по справі №5008/232/2012 на суму 30228,34 грн., включаючи 27601,50 грн. - за перевищення договірних величин споживання електроенергії; 815,32 грн. - пені; 50,17 грн. - інфляційних; 151,85 грн. - 3% річних, 1609,50 грн. - судового збору, та боргу за неоплаченими рахунками за спожиту активну електроенергію у період з листопада 2012р. - червень 2013р. на суму 47813,94 грн. Постачальник за спірним договором, не заперечуючи проти заміни боржника-1, надав згоду на виконання боржником-2 зазначених зобов'язань в порядку, розмірах та на умовах визначених договором. Так, зокрема, договором встановлено загальний строк погашення заборгованості боржником-2 перед постачальником до 30.11.2014р. рівними сумами по 5000,00 грн. щомісяця, починаючи з серпня 2013р., а в листопаді 2014р. - 3042,28 грн.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду першої інстанції та посилаючись на приписи ч. 1 ст. 203 ЦК України, підставою визнання недійсним спірного договору визначив його невідповідність приписам статуту позивача в частині п. 2.16, оскільки останній не може відповідати за зобов'язаннями відповідача-2 як дочірнього підприємства, що є предметом спірного договору.

Зазначає, що спірний договір укладений з порушенням норм цивільного законодавства та інтересів позивача. Крім того, посилається на те, що заміна сторони у зобов'язанні здійснена за спірним договором не відповідає встановленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку заміни сторони боржника після ухвалення судового рішення.

Відповідно до приписів ст. 204 ЦК України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За умовами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Господарський суд Закарпатської області спростував твердження позивача з огляду на фактичні обставини справи, за змістом яких зобов'язання позивача за борги відповідача-2 виникли не в силу їх статутних відносин як головного та дочірнього підприємства, а за умовами договору, що укладений зазначеними особами як самостійними суб'єктами господарювання, які мають статус юридичної особи та за приписами ст. 92 ЦК України набувають цивільних прав та обов'язків і здійснюють їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Суд вказав, що спірний договір укладений уповноваженими представниками сторін. Посилання позивача на те, що заміна сторони у зобов'язанні здійснена за спірним договором не відповідає встановленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку заміни сторони боржника після ухвалення судового рішення, не є передбаченою законом підставою для визнання договору недійсним.

В свою чергу за умовами ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до оспорюваного договору кредитор та сам позивач у даній справі таку згоду надали (договір підписаний трьома сторонами).

У відповідності до ч. 3 п. 1.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, процесуальне правонаступництво в розумінні статті 25 ГПК допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

Таким чином, відсутні правові норми, що забороняють заміну боржника у зобов'язанні, включаючи стадію виконання судового рішення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку що відсутні підстави для визнання недійсним спірного договору, а скаржником нормативно не обґрунтовано в чому саме полягає незаконність оскаржуваного рішення.

Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції приписів ст. 126 Конституції України також не набуло обґрунтованого підтвердження.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Львівський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Закарпатської області від 09 лютого 2015 року по справі №907/1205/14 постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Скаржник належними і допустимими доказами не спростував висновків суду першої інстанції.

За змістом ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 82-1, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Закарпатської області від 09 лютого 2015 року у справі №907/1205/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу приватного закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гриців В.М.

суддя Давид Л.Л.

суддя Кордюк Г.Т.

Повний текст постанови підписано 12 травня 2015 року.