ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" травня 2015 р.Справа № 916/972/15-г

За позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотехцентр - 3000";

До відповідача: Приватне підприємство "ВВ - ТРАНС";

про стягнення 3724,92 грн.

Суддя Літвінов С.В.

Представники:

Від позивача: Маринич Ю.В. по довіреності №18 від 27.01.2015р..

Від відповідача: -не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю " Автотехцентр - 3000", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача - Приватного підприємства "ВВ - ТРАНС" про стягнення заборгованості у розмірі 3724,92 грн., а саме: основного боргу у розмірі 3000 грн., пені у розмірі 424,92 грн., штрафу у розмірі 300 грн. та судового збору у розмірі 1827 грн.

Ухвалою суду від 11.03.2015 року порушено провадження у справі № 916/972/15-г за зазначеним позовом.

В судовому засіданні 01.04.2015 року представник відповідача надав до суду відзив на позов відповідно якого, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, так як суму основного боргу в розмірі 3000грн. сплачено 19.03.2015р., а претензій стосовно іншої заборгованості він не отримував.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.04.2015р., за клопотанням позивача, строк розгляду справи продовжено до 25.05.2015р. відповідно до ст. 69 ГПК України.

10.04.2015р. позивач надав до суду заперечення на відзив відповідно яких з доводами відповідача не погоджується оскільки суму основного боргу в розмірі 3000грн відповідач оплатив після порушення провадження у справі , а сума пені та штрафу передбачена умовами договору та діючим законодавством України.

В судовому засіданні 18.05.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

14 березня 2014 року між ТОВ «Автотехцентр-3000» (Постачальник) та ПП «ВВ-ТРАНС» (Покупець) укладено Договір поставки товару №378/9 (далі договір).

Згідно умов договору, Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупцю Товар, а Покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити оплату його вартості на умовах даного договору (п.1.1. договору).

В пункті 1.4. Договору Сторони домовились, що, якщо інше не обумовлено, то всі Товари, отримані Покупцем від Постачальника, вважаються отриманими на виконання цього Договору.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що оплата Товару Покупцем проводиться в національній валюті України на умовах відстрочки платежу, шляхом перерахування коштів на розрахунковий гзхунок Постачальника протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту поставки Товару.

Згідно видаткової накладної №1207/9 від 15.08.2014 року Покупець отримав у Постачальника товар (запчастини) на загальну суму 8 700,00 грн. Строк оплати до 26.08.2014 р. Товар отриманий по вищевказаній видатковій накладній був оплачений частково на суму 5 700,00 грн.

Отже, загальна сума заборгованості за поставлений товар ПП «ВВ-ТРАНС» перед ТОВ «Автотехцентр-3000» на момент пред'явлення позову становить 3 000,00 грн.

Крім того, за порушення умов договору позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 424,92 грн. та штраф у розмірі 300 грн.

Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе за договором обов'язку щодо оплати за отриманий товар, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою відповідно якої просить суд стягнути з відповідача заборгованості у розмірі 3724,92 грн., а саме: основного боргу у розмірі 3000 грн., пені у розмірі 424,92 грн., штрафу у розмірі 300 грн. та судового збору у розмірі 1827 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов наступних висновків.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так, судом встановлено, що під час розгляду справи відповідачем сплачено заборгованість за поставлений товар в сумі 3000грн., що підтверджується платіжним дорученням №12 від 18.03.2015р. та не спростовується сторонами по справі.

Відповідно до ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 4.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" питання про припинення провадження у справі в частині позовних вимог, а так само про залишення позовних вимог у певній частині без розгляду господарський суд вирішує у резолютивній частині рішення, яке приймається по суті справи. Відповідні процесуальні дії суд може вчиняти й шляхом винесення відповідної ухвали як окремого процесуального документа, продовжуючи розгляд справи в іншій частині.

Отже, так як відповідачем погашено суму основного боргу, суд припиняє провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 3000грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 424,92 грн. та штрафу в розмірі 300 грн.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати Товару Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний календарний день прострочки в оплаті.

Пунктом 7.3. Договору передбачено, що порушення Покупцем строків оплати більше ніж на 30 календарних днів, вважається односторонньою відмовою від виконання умов Договору. За односторонню відмову від умов Договору Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10% від вартості неоплаченого Товару.

В зв'язку з порушенням строків оплати, на підставі п.п. 7.2, 7.3 договору відповідачу позивачем на суму заборгованості нарахована пеня за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 424,92 грн. та штраф у розмірі 300 грн.

Наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, на думку суду, здійснений належним чином, тому судом підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи відповідачем не було належним чином доведено суду та доказано виконання своїх зобов'язань.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини справи та перевіривши правильність наданих позивачем розрахунків сум заявлених до стягнення, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю " Автотехцентр - 3000" до Приватного підприємства "ВВ - ТРАНС" в частині стягнення пені у розмірі 424,92 грн. та штрафу у розмірі 300 грн. є обґрунтованими, підтверджені наявними у справі матеріалами та підлягають задоволенню.

В частині стягнення основного боргу в розмірі 3000грн. провадження припинити

Згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1827 грн.

Керуючись ст.ст. 44, 49, п.1-1 ст.80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В частині позовних вимог щодо стягнення основного боргу в розмірі 3000грн. провадження припинити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "ВВ - ТРАНС" (67806, Одеська область, Овідіопольський р-н, смт. Авангард, вул. Урожайна, 29, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Автотехцентр - 3000" (37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. І. Франка, 1, ) пеню у розмірі 424,92 грн., штраф у розмірі 300 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1827 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 19 травня 2015 р.

Суддя С.В. Літвінов