ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.05.15р. Справа № 904/3419/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (м. Київ)

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед" (м. Дніпропетровськ)

про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу у загальному розмірі 22 687 грн. 02 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі-позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед" (далі-відповідач) матеріальну шкоди в порядку регресу у загальному розмірі 22 687 грн. 02 коп.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2802-00392/00022 від 25.12.2013, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, було виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля "ЗАЗ Lanos", державний реєстраційний номер АА0739МН, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Так, у позовній заяві позивач зазначає, що відповідальність водія транспортного засобу "Renault", державний реєстраційний номер АН9770ВТ, з вини якого відбулася дорожньо-транспортна пригода, застрахована у відповідача на підставі полісу № АС/1577037 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з урахуванням чого позивач вважає, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 13.05.2015.

Представник позивача у судове засідання 13.05.2015 не з'явився, але вимоги ухвали суду від 22.04.2015 виконав та надіслав заяву від 28.04.2015 про розгляд справи без участі його представника. Вказане клопотання задоволено судом.

Так, у вказаній заяві позивач наголошує, що позовні вимоги він підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 13.05.2015 не з'явився, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, відповідачем ухвала суду була отримана 28.04.2015, що підтверджується поштовим повідомленням № 310 (№ 513), яке повернулося до суду з відміткою про отримання її відповідачем.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвала суду від 22.04.2015 була надіслана сторонам у справі завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті і розгляд справи можливий без присутності представника відповідача.

Крім того, представник позивача вимоги ухвали суду виконав та його клопотання про розгляд справи без участі його представника задоволено судом.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до положень статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Так, 25.12.2013 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - страховик, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2802-00392/00022 (далі - договір) (а.с.10-19), предметом якого є страхування транспортного засобу - "ЗАЗ Lanos Pick-up", державний реєстраційний номер АА0739МН.

Відповідно до пункту 9.4.4. вказаного договору страховик взяв на себе зобов'язання виплатити, у разі настання страхового випадку, страхове відшкодування згідно з умовами договору. Страховими випадками є: викрадення, ДТП, ПДТО, стихійне лихо, пожежа, вибух, падіння предметів, напад тварин (пункт 11.1. договору).

Строк дії договору: з 00:00 годин 29.12.2013 до 24:00 години 28.12.2014 (а.с.10).

Згідно з пунктом 11.8. договору безумовна франшиза, зокрема, за ризиком ДТП складає 0,5 % від страхової суми.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2014 в 13:45 годин на вул. Крилова АЗС Route, Червоногвардійського району, м. Макіївки, Донецької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Renault Лагуна", державний реєстраційний номер АН9770ВТ, під керуванням Цвілика Віктора Сергійовича, та транспортного засобу "ЗАЗ Lanos Pick-up", державний реєстраційний номер АА0739МН, під керуванням Світайла Олександра Миколайовича, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 9353473 (а.с.24-25).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було, зокрема, пошкоджено застрахований позивачем автомобіль "ЗАЗ Lanos Pick-up", державний реєстраційний номер АА0739МН, а саме: автомобіль отримав механічні пошкодження задньої центральної частини.

Постановою Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області від 11.03.2014 у справі № 271/879/14-п Цвілика Віктора Сергійовича, водія транспортного засобу "Renault", державний реєстраційний номер АН9770ВТ, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності - накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с.26-27).

Отже, вина Цвілика Віктора Сергійовича у дорожньо-транспортній пригоді встановлена у судовому порядку.

Відповідно до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2802-00392/00022 від 25.12.2013 дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої завдано пошкоджень автомобілю "ЗАЗ Lanos Pick-up", державний реєстраційний номер АА0739МН, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕСУ", є страховим випадком.

Так, 06.03.2014 представником Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" був складений акт огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) (а.с.28-29).

Відповідно до ремонтної калькуляції від 18.03.2014 № ДККА-34816 вартість відновлювального ремонту внаслідок пошкодження транспортного засобу - автомобіля "ЗАЗ Lanos Pick-up", державний реєстраційний номер АА0739МН, складає 23 547 грн. 02 коп. (а.с.30-32).

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" 25.02.2014 звернулося до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.38-40).

Так, відповідно до страхового акту № ДККА-34816 від 19.03.2014 позивачем здійснений розрахунок суми страхового відшкодування за заподіяні збитки у сумі 23 197 грн. 02 коп. (вартість ремонтно-відновлювальних робіт за мінусом безумовної франшизи) та прийнято рішення про виплату Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" страхового відшкодування з відповідним порядком перерахування зазначених коштів (а.с.41-42).

Виплата позивачем страхового відшкодування у сумі 23 197 грн. 02 коп. здійснена позивачем на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ", що підтверджується платіжним дорученням № 7306 від 20.03.2014 (а.с.44).

Позивач, посилаючись на статтю 993 Цивільного кодексу України та статтю 27 Закону України "Про страхування", надіслав на адресу відповідача лист № 21170 від 21.05.2014 з вимогою відшкодувати збитки у сумі 23 197 грн. 02 коп., завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини Цвілика Віктора Сергійовича, водія транспортного засобу "Renault", державний реєстраційний номер АН9770ВТ, страхувальником якого є відповідач. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення лист був отриманий повноважним представником відповідача 27.05.2014 (а.с.48).

При цьому, відповідач не здійснив відшкодування збитків, що і є причиною виникнення спору.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із наступного.

Відповідно до витягу з бази МТСБУ про дію поліса обов'язкового страхування № АС/1577037, ним забезпечено транспортний засіб марки Renault, державний реєстраційний номер АН9770ВТ. Страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн. 00 коп. Розмір франшизи - 510 грн. 00 коп. Станом на 21.02.2014 зазначений поліс є діючим (а.с.45).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Renault, державний реєстраційний номер АН9770ВТ, на момент настання страхової події була застрахована у відповідача на підставі полісу № АС/1577037 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір франшизи згідно з вказаним полісом складає 510 грн. 00 коп.

При цьому, звернення позивача до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед", як до страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність транспортного засобу - автомобіля "Renault", державний реєстраційний номер АН9770ВТ (страховий поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1577037) з регресними вимогами було залишено відповідачем без відповіді та задоволення.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до встановлених полісом № АС/1577037 лімітів відшкодування шкоди, заподіяної майну.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абзац 16 статті 9 Закону України "Про страхування").

При цьому, абзацом 18 статті 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Так, відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, вина особи, яка керувала транспортним засобом автомобіля "Renault", державний реєстраційний номер АН9770ВТ, встановлена у судовому порядку постановою Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області від 11.03.2014 у справі № 271/879/14-п Цвілика Віктора Сергійовича, водія транспортного засобу "Renault", державний реєстраційний номер АН9770ВТ, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності - накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень

Слід зауважити, що відповідно до частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Так, згідно зі статтею 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Положеннями статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пунктів 22.1, 22.2 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Суд звертає увагу, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення. Розрахунок та інші документи є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Так, за статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

При цьому, пунктом 35.1. статті 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву.

Наведена норма поширюється і на позивача, який в силу проведеного ним відшкодування на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ", згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України став новим кредитором у зобов'язанні, що виникло внаслідок заподіяння шкоди - тобто особою, яка має право на відшкодування в розумінні вказаного Закону.

Так, згідно з частиною 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Такий випадок встановлено статтею 27 Закону України "Про страхування", яка узгоджується з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України, за нормативними приписами яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України у справі № 910/17223/13 та з правовим висновком, який міститься у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13.

Так, витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля "ЗАЗ Lanos Pick-up", державний реєстраційний номер АА0739МН, сплачені Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" позивачем у сумі 23 197 грн. 02 коп., який з огляду на вказані нормативні приписи і має право вимоги до відповідача.

Отже, відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло у межах фактично здійсненої страхової виплати право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

При цьому, заява позивача на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу № 21170 від 21.05.2014 на адресу відповідача про відшкодування шкоди останнім залишена без реагування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пунктом 36.2. статті 36 цього ж Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Тобто, в даному випадку строк виконання зобов'язання страховика - відповідача у справі за полісом № АС/1577037 обумовлений спливом визначеного Законом строку після подачі заяви.

За обставинами справи строк виконання відповідачем такого зобов'язання є таким, що настав.

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка відповідно до страхового полісу № АС/1577037 становить 510 грн. 00 коп.

Отже, враховуючи визначені полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1577037 розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 22 687 грн. 02 коп. (23 197,02 грн. - 510,00 грн.).

За встановлених обставин у справі, строк відшкодування відповідачем збитків у сумі 22 687 грн. 02 коп. є таким, що настав.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 22 687 грн. 02 коп. страхового відшкодування в порядку регресу, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 1 827,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед" (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, 21/307; ідентифікаційний код 21870998) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А, ідентифікаційний код 30859524) - 22 687 грн. 02 коп. - страхового відшкодування в порядку регресу, 1 827 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ю.В. Фещенко