РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015Справа №910/7108/15-г

За позовом Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями, Страхової компанії «К'Ю БІ І Україна»
доПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова»
простягнення 4297 грн. 25 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Пахолок Т.П. - представник за довіреністю б/н від 18.07.2014;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.03.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями, Страхової компанії «К'Ю БІ І Україна» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про стягнення 10177 грн. 20 коп., з яких 1032 грн. 99 коп. 3% річних за період з 11.04.2014 по 09.12.2014 та 9144 грн. 21 коп. інфляційних втрат за період з квітня по листопад 2014 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2014 у справі № 910/20357/13 стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» на користь Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'ЮБІ І Україна» страхове відшкодування в сумі 50000 грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1720 грн 50 коп. Позивач зазначив, що грошові кошти у загальному розмірі 51720 грн. 50 коп. відповідач сплатив позивачу 09.12.2014, з огляду на що, на думку позивача, у нього виникло право стягнути з відповідача за період невиконання відповідачем вказаного рішення Господарського суду міста Києва 3% річних у розмірі 1032 грн. 99 коп. за період з 11.04.2014 (дата складення повного рішення) по 09.12.2014 (дата сплати відповідачем присуджених до стягнення коштів) та 9144 грн. 21 коп. інфляційних втрат за період з квітня по листопад 2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2015 порушено провадження у справі № 910/7108/15-г та справу призначено до розгляду на 10.04.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 12.05.2015.

29.04.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач неправильно визначив початок періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат, та надав власний контррозрахунок позовних вимог, відповідно до якого розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача, становить 480 грн. 36 коп. за період з 19.08.2014 по 09.12.2014, а розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача, становить 3812 грн. 84 коп. за період з вересня по листопад 2014 року.

08.05.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання, в якому позивач просив суд стягнути з відповідача 484 грн. 61 коп. 3% річних за період з 18.08.2014 по 09.12.2014 та 3812 грн. 64 коп. інфляційних втрат за період з вересня по листопад 2014 року, що разом становить 4297 грн. 25 коп.

Розглянувши у судовому засіданні 12.05.2015 вказане клопотання позивача, суд дійшов висновку, що воно є заявою про зменшення позовних вимог.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Нормами частини 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до положень пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Таким чином, суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог, як зменшення позовних вимог в частині 3% річних та інфляційних втрат і розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% у розмірі 484 грн. 61 коп. та інфляційних втрат у розмірі 3812 грн. 64 коп., що разом становить 4297 грн. 25 коп.

У судовому засіданні 12.05.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги в редакції заяви про зменшення позовних вимог підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 12.05.2015 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 922.

У судовому засіданні 12.05.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2014 у справі № 910/20357/13 (суддя Дупляк О.М.) позовні вимоги Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями, Страхової компанії «К'Ю БІ І Україна» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» задоволені у повному обсязі; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» на користь Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'ЮБІ І Україна» страхове відшкодування в сумі 50000 грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1720 грн 50 коп.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2014 рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2014 у справі № 910/20357/13 залишено без змін.

15.09.2014 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2014 у справі № 910/20357/13, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2014, та набрало законної сили 18.08.2014, видано наказ, яким наказано стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» на користь Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'ЮБІ І Україна» страхове відшкодування в сумі 50000 грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1720 грн 50 коп.

Судом встановлено, що 09.12.2014 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» сплатило Приватному акціонерному товариству з іноземними інвестиціями, Страховій компанії «К'Ю БІ І Україна» грошові кошти у розмірі 22720 грн. 50 коп., що підтверджується довідкою вих. № 151116/0401-1 від 28.04.2015 Публічного акціонерного товариства «Сітібанк», та 11.12.2014 - грошові кошти у розмірі 29000 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою вих. № 15117/0401-1 від 28.04.2015 Публічного акціонерного товариства «Сітібанк».

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 № 10/25, від 04.07.2011 № 13/210/10, від 12.09.2011 № 6/433-42/183, від 14.11.2011 № 12/207, від 23.01.2012 № 37/64.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1-4 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Суд зазначає, що зобов'язання зі сплати судового збору є грошовим зобов'язанням, та підставою його виникнення є рішення суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Згідно з ч. 3 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Враховуючи те, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2014 у справі № 910/20357/13 набрало законної сили 18.08.2014 (дата винесення постанови Київського апеляційного господарського суду), суд дійшов висновку, що позивач має право нараховувати 3% річних на суму грошових коштів у розмірі 1720 грн. 50 коп. (судовий збір) з дня, наступного за днем набрання законної сили вказаним судовим рішенням, тобто з 19.08.2014.

Що стосується нарахування 3% річних на суму грошових коштів у розмірі 50000 грн. 00 коп. (розмір страхового відшкодування), суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обов'язок відповідача сплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 50000 грн. 00 коп. виник з Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1788710 у зв'язку з настанням страхового випадку та виплатою позивачем страхового відшкодування страхувальнику за Договором страхування № 28-0101-6752 від 20.09.2010 та на підставі статей 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток; тоді як рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2014 у справі № 910/20357/13 не породжує відповідне зобов'язання, а лише встановлює (підтверджує) факт існування обов'язку Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» сплатити страхове відшкодування у розмірі 50000 грн. 00 коп. на користь Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями, Страхової компанії «К'Ю БІ І Україна».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2014 у справі № 910/20357/13 встановлено, що позивач, на виконання своїх зобов'язань за Договором страхування № 28-0101-6752 від 20.09.2010, на підставі заяви страхувальника та документів, наданих останнім для виплати страхового відшкодування, провів розрахунок страхового відшкодування та виплатив страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 93441,51 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 000023550 від 24.05.2013.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Враховуючи те, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2014 у справі № 910/20357/13, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями, Страхової компанії «К'Ю БІ І Україна» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» суми страхового відшкодування у розмірі 50000 грн. 00 коп., було прийняте 10.04.2014 та суд у справі № 910/20357/13 дійшов висновку, що строк виконання відповідачем свого зобов'язання сплатити страхове відшкодування був таким, що настав на дату прийняття рішення, суд вважає, що визначений позивачем початок періоду нарахування 3% (з 18.08.2014) є обґрунтованим для нарахування 3% у зв'язку з несплатою відповідачем страхового відшкодування у розмірі 50000 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його необгрунтованості, оскільки позивачем невірно визначений початок періоду нарахування 3% річних у зв'язку з несплатою відповідачем грошових коштів у розмірі 1720 грн. 50 коп. (судовий збір) та не враховано, що день сплати боргу не враховується до періоду, за який відбувається нарахування 3% річних (з огляду на відсутність прострочення виконання зобов'язання).

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що 09.12.2014 відповідач сплатив частину грошових коштів, присуджених до стягненню рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2014 у справі № 910/20357/13, у розмірі 22720 грн. 50 коп., а 11.12.2014 - решту частини у розмірі 29000 грн. 00 коп., суд дійшов висновку, що обґрунтованим для нарахування 3% річних на суму заборгованості 50000 грн. 00 коп. є 18.08.2014, на суму заборгованості 51720 грн. 50 коп. - період з 19.08.2014 по 08.12.2014, а на суму заборгованості 29000 грн. 00 коп. - 09.12.2014 (відповідно до кінцевої дати нарахування 3% річних, вказаної у розрахунку позовних вимог, наданого позивачем, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог за відсутності відповідної заяви).

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір % річнихСума 3% річних за період прострочення, грн.
50000,0018.08.2014134,11
51720,5019.08.2014 - 08.12.6,11
29000,0009.12.2014132,38
Всього:482,60 грн.
Таким чином, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями, Страхової компанії «К'Ю БІ І Україна» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» 3% річних у розмірі 484 грн. 61 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 482 грн. 60 коп.

При цьому суд зазначає, що до відзиву на позовну заяву відповідачем було долучено контррозрахунок 3% річних, згідно з яким розмір 3% річних, який підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова», становить 480 грн. 36 коп.

Втім, суд не приймає до уваги наданий відповідачем контррозрахунок 3% річних у зв'язку з необґрунтованістю.

Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 3812 грн. 64 коп. за період з вересня по листопад 2014 року.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями, Страхової компанії «К'Ю БІ І Україна» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» інфляційних втрат у розмірі 3812 грн. 64 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому суд зазначає, що вказаний розмір інфляційних втрат - 3812 грн. 84 коп. був нарахований відповідачем у контррозрахунку, долученому до відзиву на позовну заяву, тобто позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у вказаній сумі були визнані відповідачем.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 11; ідентифікаційний код: 31241449) на користь Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями, Страхової компанії «К'Ю БІ І Україна» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8; ідентифікаційний код: 25395057) 3% річних у розмірі 482 (чотириста вісімдесят дві) грн. 60 коп., інфляційні втрати у розмірі 3812 (три тисячі вісімсот дванадцять) грн. 64 коп. та судовий збір у розмірі 1826 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн. 15 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 18.05.2015

Суддя І.М. Отрош