КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2015 р. Справа№ 911/3332/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Жук Г.А.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

від ВДВС - не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції на ухвалу Господарського суду Київської області від 10.03.2015 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко-Тайс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»

Фермерського господарства «Семеха»

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.03.2015 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на дії та бездіяльність відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області задоволено повністю.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ВДВС Тернопільського РУЮ звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вказує, що ухвалу прийнято з порушення норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 10.03.2015 та відмовити в задоволені скарги повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 апелянту був поновлений строк на подання апеляційної скарги прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 30.04.2015 в складі колегії суддів: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду Верховця А.А. від 30.04.2015 у зв`язку з перебуванням судді Андрієнко В.В. на лікарняному, для розгляду скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Жук Г.А.

Ухвалою суду від 30.04.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі колегії суддів: головуючий суддя: Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Жук Г.А.

Через відділ документального забезпечення до суду від апелянта надійшла телеграма про розгляд скарги за відсутності їх представника, апеляційну скаргу вони підтримують в повному обсязі та просять задовольнити.

В судове засідання на призначений час представники відповідачів, позивача та відділу ДВС не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги на іншу дату, через неможливість явки в судове засідання.

Колегія суддів, вивчивши доводи даного клопотання, вирішила в задоволені клопотання відмовити, враховуючи наступне.

У п. 3.9.2. Постанови Пленум Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

За таких обставин, враховуючи, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка представника апелянта не перешкоджає вирішенню справи по суті колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

Рішенням господарського суду Київської області від 30.09.2014 у справі № 911/3332/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія «Ніко-Тайс» до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп» та Фермерського господарства «Семеха» про стягнення 29 263, 53 грн., позов задоволено повністю.

17.10.2014 господарським судом Київської області видано судовий наказ № 911/3332/14, який надіслано позивачу.

Позивач, звертаючись із скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції обґрунтовує її тим, що відділом державної виконавчої служби не виконано вимоги законодавства, що регулює примусове виконання виконавчого документа, при винесенні постанови від 30.12.2014 у виконавчому проваджені № 45664518 про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв'язку з порушенням строків винесення спірної постанови, а також тим, що державна виконавча служба не у повній мірі провела всі дії з виявлення майна боржника.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, мотивував її тим, що державний виконавець порушив приписи чинного законодавства України при виконанні своїх обов`язків щодо виконання судового наказу № 911/3332/14.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, враховуючи наступне.

Постановою відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області від 02.12.2014 відкрито виконавче провадження № 45664518 з виконання наказу Господарського суду Київської області від 17.10.2014 у справі № 911/3332/14 про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та Фермерського господарства «Семеха» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 29 263, 54 грн. заборгованості (дооцінки вартості товару курсової різниці), 1200 грн. витрат на послуги адвоката та 1 827, 00 грн. судового збору.

Постановою відділу державної виконавчої служби від 02.12.2014 оголошено розшук майна боржника у виконавчому провадженні № 45664518 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 17.10.2014 у справі № 911/3332/14, а постановою відділу державної виконавчої служби від 30.12.2014 вказаний судовий наказ повернуто стягувачу на підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» з тих підстав, що майно боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку.

Як визначено частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

При цьому, відповідно до статті 30 вказаного закону, строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документу.

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно з п. 3.12. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України №512/5 від 02.04.2012, організацію розшуку майна боржника державний виконавець здійснює, зокрема, шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, банків, Державної автомобільної інспекції, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, відділ державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції вимоги ухвали суду першої інстанції щодо надання копії документів, на підтвердження вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 45664518 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 17.10.2014 у справі № 911/3332/14 не виконав, проте при зверненні із апеляційною скаргою, останнім були направлені суду апеляційної скарги документи на підтвердження вчинення ряду виконавчих дій по вказаному вище виконавчому проваджені.

Відповідно до наданих матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції при здійснені примусових виконавчих дій по виконавчому провадженню № 45664518 були здійснені запити до певних державних органів щодо розшуку майна боржника, зокрема: Територіального управління Держгірпромнагляду Тернопільської області, Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області, Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки, ВДАЇ УМВС в Тернопільській області, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Тернопільського районного управління юстиції, Управління держкомзему у Тернопільському районі.

Крім того, державним виконавцем була винесена 16.01.2014 постанова про арешт коштів боржника та направлена в ряд банківських установ в м. Києві, м. Тернополі та м. Львові.

В матеріалах справи наявні копії листів із банківських установ, про відсутність коштів на рахунках відповідача ФГ «Семеха».

25.07.2014 державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Також, державним виконавцем були здійснені запити до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Головного управління статистики у Тернопільській області.

Проте, не зважаючи на те, що державним виконавцем були здійснені запити до вищеперерахованих державних установ та вчинені дії щодо розшуку майна боржника, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції проте, що апелянтом все ж таки передчасно винесено постанову від 30.12.2014 про повернення виконавчого документу, на підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому проваджені № 45664518, оскільки не була винесена, зокрема, постанова про привід керівника боржника.

Аналогічної правової позиції дотримується колегія суддів Вищого господарського суду України у постанові від 04.02.2014 № 14/492.

Крім того, постанова про повернення наказу стягувачу мотивована тим, що майно боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку, проте дане не відповідає дійсності.

Так в матеріалах справи наявна постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції від 25.07.2014 про оголошення розшуку майна боржника, а саме: транспортних засобів МАЗ 53371, днз 04007ТЕ, ГКБ 819, днз 3014ТЖ., в той час як постанова про повернення виконавчого документу винесена державним виконавцем 30.12.2014, тобто до спливу річного строку, визначеного приписами ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно з підпунктом 9.13. пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

В п. 32 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/369 від 29.06.10 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» вказується, що в останньому абзаці пункту 8 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 28.03.02. № 04-5/365 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (з подальшими змінами) зазначено, що за результатами розгляду скарги (на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби) виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

У відповідності до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про незаконність дій відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.12.2014 ВП № 45664518 та бездіяльність відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області щодо виконання наказу господарського суду Київської області від 17.10.2014 у справі № 911/3332/14, яка є незаконною, у зв'язку з чим, вимоги скаржника правомірно були задоволені повністю.

Враховуючи вище зазначене, та те, що скаржником не доведено суду факту належне виконання відділом державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції дій, які він повинен був і міг вчинити в силу покладених на нього зобов'язань згідно з чинним законодавством України, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції дане питання вирішено всебічно та повно, ухвала винесена з дотриманням норм процесуального права є законною та обґрунтованою, а отже апеляційна скарга Відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Київської області від 10.03.2014 у справі № 911/3332/14- без змін.

Матеріали справи № 911/3332/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

Г.А. Жук