ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р. Справа № 908/5907/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Фоміна В. О.

при секретарі Литвиновій К.О.

за участю представників:

позивача - Студенніков Д.М. (довіреність №23-12/14-1 від 23.12.14)

відповідача - Колесніков Ю.О. (довіреність б/н від 23.01.15),

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №1714 З/2) на рішення господарського суду Запорізької області від 18.02.15 у справі № 908/5907/14

за позовом ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль", м.Київ,

до ТОВ "Карпатибудінвест", м.Дружківка Донецької області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ПАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування", м.Київ

про стягнення заборгованості в сумі 690156,50 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.02.15 (суддя Гандюкова Л.П.) позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 690156,50 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу LC5277-05/11 від 03.06.11, а також 13803,13 грн. судового збору.

Відповідач із рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на ненадання місцевим господарським судом належної правової оцінки обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати, а в задоволенні позову про стягнення боргу відмовити.

Третя особа, ПАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування", 25.03.15 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про обґрунтованість оскаржуваного рішення та дотримання місцевим господарським судом норм чинного законодавства, просить залишити вказане рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач, ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль", 01.04.15 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором лізингу, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. В обґрунтування наведених у відзиві доводів позивачем 14.04.15 надано суду копію виписки по банківському рахунку за період з 03.06.11 по 10.04.15; копію платіжного доручення №4229 від 23.12.13 на оплату лізингових платежів у сумі 2228894,00 грн. за договорами фінансового лізингу; копії актів звіряння взаємних розрахунків за періоди з 01.06.11 по 31.03.14 та з 01.04.14 по 30.09.14, а також докази надіслання відповідачеві та отримання ним акту за період з 01.04.14 по 30.09.14.

Ухвалою суду від 14.04.15 розгляд справи було відкладено на 12.05.15, запропоновано позивачу надати мотивовані та документально підтверджені пояснення з урахуванням питань, що були предметом розгляду в судовому засіданні 14.04.15; відповідачу - пояснення та докази щодо стану здійснення кримінального провадження №0009694 за заявою про незаконне заволодіння невідомими особами спецтехнікою та автомобілями, що знаходяться на балансі ТОВ "Карпатибудінвест", результатів розгляду Торгово-промисловою палатою України заяви ТОВ "Карпатибудінвест" від 26.01.15 про засвідчення форс-мажорних обставин, а також інші пояснення та докази в обгрунтування правової позиції відповідача в даній справі.

Присутні в судовому засіданні 12.05.15 представники позивача та відповідача підтримали правову позицію, викладену ними в апеляційній скарзі та у відзиві на неї. Додаткових письмових пояснень на виконання вимог ухвали суду від 14.04.15 сторонами надано не було. Представником відповідача усно пояснено суду, що докази стосовно стану здійснення кримінального провадження №0009694 на час апеляційного розгляду даної господарської справи у ТОВ "Карпатибудінвест" відсутні, відповідачеві невідомо, чи закінчено вищевказане кримінальне провадження і чи передано справу до суду. Представником ТОВ "Карпатибудінвест" також зазначено, що Торгово-промисловою палатою України не засвідчено наявності відповідних форс-мажорних обставин (ТОВ "Карпатибудінвест" не отримано жодних відповідей щодо засвідчення або відмови у засвідченні вищевказаних обставин).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, заслухавши представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

03.06.11 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (Лізингодавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" (Лізингоодержувач, відповідач у справі) укладено договір фінансового лізингу № LC5277-05/11, відповідно до п. 1.1 якого лізингодавець зобов'язується передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (додаток № 2 до цього договору) (надалі - предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Сторони договору також узгодили графік розрахунку заборгованості, вартість фінансування та поточні лізингові платежі.

У додатку № 4 "Загальні умови фінансового лізингу" сторони узгодили строки та порядок сплати лізингових платежів. Відповідно до п. 5.2 додатку № 4 лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця з урахуванням п. 5.4 цих Загальних умов на підставі рахунку лізингодавця, направленого на вказану в договорі електронну адресу лізингоодержувача або за допомогою факсимільного зв'язку. У разі неотримання рахунку лізингодавця до 5 числа поточного місяця лізингоодержувач зобов'язаний звернутися до лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі, починаючи з першого періоду лізингу. Першим періодом вважається календарний місяць, що слідує за місяцем, в якому предмет лізингу був переданий лізингоодержувачу за актом приймання-передачі (п. 5.4 додатку № 4).

Згідно з п.п. 7.1, 7.4 додатку № 4 лізингоодержувач протягом строку лізингу за свій рахунок забезпечує страхування предмета лізингу в страховій компанії. Якщо за 5 днів до закінчення дії страхового договору або граничного строку сплати страхових платежів (платежу) лізингоодержувач не здійснить сплату страхових платежів (платежу), то лізингодавець має право самостійно застрахувати такий предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов'язаний відшкодувати лізингодавцю такі витрати зі страхування предмета лізингу, крім того ПДВ у розмірах, визначених чинним законодавством України.

Згідно з Специфікацією від 03.06.11 (додаток №2 до договору) предметом лізингу є самоскид ASTRA ADT 30, 2008 р.в., серійний номер ZCNAD30TP8P456240, у кількості 1 одиниці ціною 1003637,26 грн. разом із ПДВ.

Відповідно до Акта приймання-передачі предмета лізингу від 03.06.11 предмет лізингу був переданий лізингоодержувачу.

Угодою від 01.10.11 про внесення змін до договору № LC5277-05/11 від 03.06.11 сторони виклали Додаток 1 "Графік розрахунку заборгованості" до договору в новій редакції, яким встановили періоди лізингу, заборгованість лізингоодержувача, лізингові платежі.

Як встановлено місцевим господарським судом, позивач щомісячно виставляв відповідачу рахунки-фактури з розбивкою сум на відшкодування частини предмета лізингу та комісії лізингодавця. 07.08.14 позивач додатково виставив відповідачу рахунок-фактуру №LC5277-05/11/ev-065 на суму 4536,00 грн. на компенсацію витрат по страхуванню предмету лізингу - оскільки позивачем на рахунок ПАТ "СК "Арсенал страхування" було оплачено страховий платіж в сумі 125600,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 40607 від 06.08.14, із вказаних коштів сума 4536,00 грн. із ПДВ зарахована в якості страхового платежу по страхуванню предмету лізингу за договором № LC5277-05/11 від 03.06.11.

Однак відповідачем не повною мірою виконувалися зобов'язання за вищевказаним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 690156,50 грн.

Позивачем направлялися відповідачеві вимоги про сплату простроченої заборгованості (листи від 21.11.13 № 2002-11/243, від 12.06.14 № 750-06/14) із вимогою протягом 3-х днів оплатити прострочену заборгованість, однак кошти не були сплачені, у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Із матеріалів справи вбачається, що слідчим Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві внесено до ЄДР за № 0009694 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, за заявою відповідача про заволодіння 05.09.14 автомобілями та спецтехнікою відповідача, в т.ч. предметом лізингу за договором № LC5277-05/11. Станом на час апеляційного перегляду даної справи в її матеріалах відсутні докази щодо закінчення вказаного досудового розслідування та його результатів.

Колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом правомірно не надано оцінки обставинам щодо віднесення або не віднесення факту викрадення предмету лізингу до страхового випадку за генеральним договором №13/14/СПТ/Ц1 від 07.07.14 добровільного страхування наземного транспорту, укладеного між ПАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування" (третя особа у справі), ТОВ "Карпатибудінвест" (страхувальник) та ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" (вигодонабувач), оскільки предметом спору є стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу. Як уже зазначалося, наявність вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи.

Заперечуючи проти висновків місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, апелянт посилається на неотримання ним рахунків на сплату поточних лізингових платежів, які направлялися позивачем за адресою: Донецька область, м. Єнакієве, вул. Мальванова,28, тоді як ТОВ "Карпатибудінвест" знаходиться за адресою: Донецька область, м. Єнакієве, пр.Леніна, 132/17.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи дійсно не містять доказів направлення позивачем рахунків на адресу відповідача: Донецька область, м. Єнакієве, пр.Леніна, 132/17. Проте, як вбачається з наданої суду першої інстанції самим відповідачем копії генерального договору добровільного страхування наземного транспорту від 07.07.14 (т.1, а.с.136) укладеного між позивачем, відповідачем та третьою особою і засвідченого належним чином печатками та підписами уповноважених представників зазначених осіб, ТОВ "Карпатибудінвест" в якості своєї поштової адреси зазначило саме адресу: Донецька область, м. Єнакієве, вул. Мальванова,28. В ході апеляційного провадження відповідачем не обґрунтовано твердження, що направлення позивачем рахунків на зазначену адресу не узгоджується з умовами укладених між сторонами договорів та може бути підставою для звільнення ТОВ "Карпатибудінвест" від обов'язку виконання взятих на себе договірних зобов'язань.

Окрім того, у відповідності до п.5.3 Загальних умов (які відповідно до п.9.4.4 договору лізингу № LC5277-05/11 від 03.06.11 є його невід'ємною частиною), лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця на підставі рахунку лізингодавця, направленого на вказану у договорі електронну адресу лізингоодержувача або за допомогою факсімального зв'язку. У разі неотримання рахунку лізингодавця до 5 числа поточного місяця, лізингоодержувач зобов'язаний звернутись до лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

Згідно з п.5.4 Загальних умов, лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі, починаючи з першого періоду лізингу. Поточний лізинговий платіж за перший період лізингу лізингоодержувач сплачує авансом до 15 числа поточного місяця на підставі рахунку лізингодавця. У разі неотримання рахунку лізингодавця до 10 числа поточного місяця, лізингоодержувач зобов'язаний звернутись до лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

Тобто умовами укладеного між сторонами договору здійснення лізингових платежів не поставлено в залежність від направлення або ненаправлення лізингодавцем відповідних рахунків лізингоодержувачу, а натомість прямо встановлено обов'язок останнього самостійно отримувати рахунки у разі їх ненадходження у встановлений договором строк.

Як встановлено місцевим господарським судом та не спростовано ТОВ "Карпатибудінвест" в ході апеляційного провадження, відповідач, заперечуючи факт направлення йому позивачем рахунків, водночас - всупереч вищенаведеним вимогам Загальних умов - із заявами про неотримання рахунків до позивача не звертався. Отже колегія суддів вважає отримання відповідачем рахунків доведеною обставиною (що підтверджується також і фактом здійснення відповідачем часткової оплати за договором). Тобто матеріалами справи підтверджується невиконання умов договору саме зі сторони відповідача, що призвело до виникнення спірної суми заборгованості.

Відповідно до приписів статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 806 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або тне виливає із суті змішаного договору.

Договір фінансового лізингу по своїй правовій природі поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу. У зв'язку із цим лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченні дії договору.

Таким чином, на правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Приписами статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на наведені норми права та обставини справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно і обґрунтовано встановлено, що відповідачем не виконано належним чином зобов'язання за договором фінансового лізингу № LC5277-05/11 від 03.06.11 щодо повноти та своєчасності внесення відповідних платежів на суму 690156,50 грн.

Посилання відповідача на дострокове припинення в нього грошового зобов'язання перед позивачем щодо сплати заборгованості за договором фінансового лізингу у зв'язку з викраденням майна (предмету лізингу) є безпідставним, виходячи із наступного.

Відповідно до п.7.7 Загальних умов фінансового лізингу (додаток № 4 до договору, далі - Загальні умови) у випадку знищення, викладення або втрати предмету лізингу, а також у випадку, якщо предмет лізингу пошкоджений і не може бути відновлений, незалежно від того був такий випадок визнаний страховим чи ні, лізингоодержувач зобов'язаний протягом п'ятнадцяти календарних днів з моменту настання такої події сплатити лізингодавцю визначені в пункті 10.4 у цих Загальних умов платежі.

Пунктом 10.4 Загальних умов визначено, що у разі дострокового припинення договору при настанні зазначених в п.п.10.2.2 цих загальних умов обставин лізингоодержувач зобов'язаний сплатити визначені в п.10.3.2 цих Загальних умов платежі, а також суму понесених лізингодавцем витрат внаслідок настання такого випадку (події).

Згідно з п.10.3.2 Загальних умов, лізингоодержувач у разі дострокового припинення договору зобов'язаний сплатити лізингодавцю наведені нижче платежі, які зараховуються в загальному порядку згідно п.5.8 Загальних умов: комісію лізингодавця за дострокове припинення фінансового лізингу в розмірі 2% від заборгованості лізингоодержувача зі сплати вартості предмета лізингу, визначеної за правилами частини 5 п.п.10.3.2 цих загальних умов; нараховані за договором штрафні санкції (штраф, пеня); суми, які відшкодовують витрати лізингодавця та не були сплачені лізингоодержувачем; заборгованість по поточним лізинговим платежам та нарахованих штрафних санкцій; заборгованість лізингоодержувача зі сплати вартості предмета лізингу, визначена за правилами п. 5.9 цих Загальних умов для лізингового періоду, який слідує за періодом вилучення (повернення) предмета лізингу або в якому має місце дострокове припинення договору.

Відповідно до п.5.9 Загальних умов заборгованість лізингоодержувача визначена за правилами п.3.1 цього договору розраховується станом на день розрахунку відповідного поточного лізингового платежу за певний період та зазначається у графіку у грошовому еквіваленті іноземної валюти. Розрахована таким чином сума є базою при здійсненні розрахунків між лізингоодержувачем та лізингодавцем у випадку розірвання цього договору або вилучення предмета лізингу.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем виникає в момент передачі предмета лізингу лізингоодержувачу в сумі, що перевищує розмір фактично сплаченого лізингоодержувачем авансового лізингового платежу, розрахованого за правилами цього розділу, по відношенню до вартості предмета лізингу, зазначеної в п.2.1 цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив вимоги за період з березня 2013 року по вересень 2014 року включно. При цьому, обов'язок з оплати останнього лізингового платежу за вересень 2014 року, згідно з умовами договору, виник у відповідача з 08.09.14.

З наявного в матеріалах справи витягу з кримінального провадження №0009694 (т.1, а.с.127), датою надходження заяви директора ТОВ "Карпатибудінвест" Макарова О.В. до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві про вчинення кримінального правопорушення є 10.09.14, а датою внесення Шевченківським РУ ГУМВС України в м. Києві відомостей до ЄРДР щодо вчиненого кримінального правопорушення є 11.09.14. Тобто обставини, на які посилається відповідач (викрадення майна) як на підставу припинення договору виникли вже після виникнення у останнього обов'язку зі сплати лізингових платежів за заявлений позивачем у цій справі період.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що, оскільки внесення платежів є авансовим і виникає в початок періоду лізингових платежів, а п.10.3.2 Загальних умов передбачає оплату лізингових платежів і за період, який слідує за періодом дострокового припинення дії договору, відповідач зобов'язаний сплатити рахунок, в тому числі і за вересень 2014 року.

Окрім того, як уже зазначалося, станом на 12.05.15 в матеріалах справи відсутні докази щодо результатів розслідування вищевказаного кримінального правопорушення, тому, на думку колегії суддів, враховуючи приписи ст.34 ГПК України щодо належності і допустимості доказів, сам лише факт внесення до ЄРДР відомостей щодо вчиненого кримінального правопорушення відносно майна, яке є предметом лізингу, не може бути підставою для відмови в позові у даній справі.

Суд апеляційної інстанції враховує, що п.8.1.9 Загальних умов встановлено обов'язок лізингоодержувача письмово повідомляти лізингодавця про неможливість виконання своїх зобов'язань за договором - у день виникнення обставин, які дають підстави для цього (вказана норма договору узгоджується з приписами ч.2 ст.205 ГК України). Однак матеріалами справи підтверджується та відповідачем в ході розгляду справи в суді першої і апеляційної інстанції не спростовано факту не направлення відповідачем позивачу жодних письмових повідомлень стосовно обставин, які перешкоджають виконанню відповідачем своїх договірних зобов'язань.

Також, відповідно до п.5.5 Загальних умов, лізингоодержувач сплачує лізингові платежі незалежно від фактичного користування предметом лізингу. Недоліки якості та комплектності предмета лізингу, його втрата, ремонт, технічне обслуговування не звільняють лізингоодержувача від виконання своїх зобов'язань за договором, в тому числі, своєчасної сплати лізингових платежів. Отже обов'язок відповідача сплатити лізингові платежі за період користування предметом лізингу не ставиться в залежність від фактичного користування предметом лізингу - про що обґрунтовано зазначає позивач у відзиві на апеляційну скаргу.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на звернення ТОВ "Карпатибудінвест" до ПАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування" із заявою (т.1, а.с.133) про визнання вищевказаної події (викрадення транспортного засобу) страховим випадком та виплати страхового відшкодування - то, як вбачається з матеріалів справи, листом від 05.12.14 (т.2, а.с.9) ПАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування" відмовлено ТОВ "Карпатибудінвест" у виплаті страхового відшкодування. Третя особа, ПАТ "Страхова компанія "Арсенал страхування", у відзиві на апеляційну скаргу (в якому просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення) також не зазначає про визнання викрадення транспортного засобу, що є предметом лізингу, страховим випадком.

Колегія суддів також зазначає, що настання страхового випадку не звільняє лізингоодержувача від сплати поточних лізингових платежів, а може лише тягнути наслідки передачі лізингоодержувачу прав вигодонабувача за договором страхування, як то зазначено в п.7.8 Загальних умов, а саме: з моменту сплати лізингоодержувачем сум, зазначених в п.7.7 цих Загальних умов, лізингодавець зобов'язується протягом п'ятнадцяти днів передати лізингоодержувачу свої права вигодонабування за договором страхування.

Як вбачається з розділу 7 договору фінансового лізингу № LC5277-05/11 від 03.06.11, ним передбачено звільнення сторін від відповідальності у разі затримки виконання зобов'язання або невиконання своїх обов'язків за договором, якщо вказана затримка або невиконання виникли внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Пунктом 7.2 договору встановлено, що підтвердженням настання обставин непереборної сили є офіційне підтвердження таких обставин Торгово-промисловою палатою України. Проте, як уже зазначалося, доказів відповідного офіційного підтвердження матеріали справи не містять, представником ТОВ "Карпатибудінвест" у судовому засіданні 12.05.15 зазначено, що Торгово-промисловою палатою України не засвідчено наявності форс-мажорних обставин, що могли б бути підставою для звільнення ТОВ "Карпатибудінвест" від виконання договірних зобов'язань.

В апеляційній скарзі ТОВ "Карпатибудінвест" із посиланням на ст.35 ГПК України також зазначає, що судом повинні бути враховані загальновідомі обставини - здійснення бойових дій на території місцезнаходження підприємства в даний час, тобто фактичне припинення господарської діяльності, при наявності яких виконання зобов'язань за договором неможливе за відсутності вини відповідача.

З приводу вказаних тверджень колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Водночас апелянтом не доведено зв'язку між обставинами, на які він посилається (здійснення бойових дій на території Донецької області у даний час) та неможливістю виконання зобов'язань за договором лізингу за період з березня 2013 року по вересень 2014 року включно (що є предметом позовних вимог).

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду України від 29.10.13 у справі №7/5005/2240/2012 та від 01.10.13 у справі №11/5005/2290/2012 не можуть бути визнані належними аргументами, оскільки обставини вищевказаних справ (позивач в односторонньому порядку розірвав договір, відповідач повернув позивачеві спірний предмет за договором лізингу; позивач звернувся з позовом про відшкодування вартості майна, яке залишилося у власності позивача) відрізняються від вищевикладених обставин даної справи №908/5907/14, спір у якій вирішено місцевим господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства з урахуванням умов укладеного між сторонами договору.

Апелянт також посилається на часткову сплату суми лізингових платежів згідно з платіжним дорученням № 4229 від 23.12.13, яке містить відомості, щодо здійснення платежу у розмірі 2228894,00 грн. за договорами лізингу з №LC5269-05/11 по №LC5275-05/11 від 03.06.11 в частині вартості предметів лізингу та комісії лізингодавця - тобто, зокрема і за спірним договором.

Разом з тим, надані позивачем суду апеляційної інстанції докази - копія виписки по банківському рахунку за період з 03.06.11 по 10.04.15, підписаний обома сторонами акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.06.11 по 31.03.14 та інші наявні в матеріалах справи документи - свідчать про підтвердження та визнання відповідачем заборгованості перед позивачем саме з урахуванням платежу, здійсненого за платіжним дорученням № 4229 від 23.12.13.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого господарського суду та могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, відповідачем не наведено.

Отже, здійснивши апеляційний перегляд оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що викладені в апеляційній скарзі твердження зроблені при довільному трактуванні обставин справи та норм чинного законодавства, аргументи заявника скарги ґрунтуються на припущеннях, на їх підтвердження не надано відповідно до статей 33, 36 Господарського процесуального кодексу України доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права, які б спростовували висновки місцевого господарського суду і могли б бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 18.02.15 у справі №908/5907/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 18.05.15

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.