ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2015 р. Справа№ 914/970/15

За позовом: Прокурора Жидачівського району в інтересах держави в особі Жидачівської міської ради, м. Жидачів

До відповідача: Приватного підприємця ОСОБА_1, м.Жидачів

Про стягнення 3 900 грн.

В судове засідання з'явились:

від прокуратури: Шевчук В.В.

від позивача: Старак Н.М. - представник

від відповідача: не з'явився

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Представникам сторін присутнім у судових засіданнях роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Подано позов прокурора Жидачівського району в інтересах держави в особі Жидачівської міської ради до Приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення 3 900 грн.

Ухвалою суду від 30.03.2015 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 27.04.2015 року.

В судовому засіданні 27.04.2015 року судом оглянуто оригінали документів, які долучені позивачем до матеріалів справи.

Судовий розгляд справи відкладався з підстав зазначених в попередній ухвалі господарського суду.

В судовому засіданні 18.05.2015 року представники прокуратури та позивача позов підтримали, просили задоволити позовні вимоги з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях наданих в судовому засіданні.

Відповідач в судові засідання не з'явився, відзиву на позов не подав, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи ухвалами суду, які направлялись йому рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення. За таких обставин суд вважає, що справа у відповідності до вимог ст.75 ГПК України, може бути розглянута за відсутності відповідача.

В судовому засіданні 18.05.2015 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників прокуратури та позивача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

8 липня 2005 року між Жидачівською міською радою (надалі орендодавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_1 (надалі орендар) було укладено договір оренди землі.

Відповідно до умов договору Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, промислова зона, яка знаходиться у АДРЕСА_1 та перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Жидачева. Термін дії договору складає 10 років.

Згідно п. 9 договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі у грошовій формі згідно розрахунку, що є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 11 договору, орендна плата вноситься щомісячно у розмірі 1/12 частини річної орендної плати, не пізніше 30 числа наступного за звітним місяцем.

Як вбачається з пункту 13 договору, розмір орендної плати встановлюється щорічно рішенням ради та переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджується документами; в інших випадках, передбачених законом. Згідно розрахунку на 2013 рік орендна плата на вказану земельну ділянку становить 3 505,73 грн., за 2014 рік - 3 505,73 грн.

Однак, орендарем не виконано повністю свої договірні зобов'язання в частині оплати за оренду землі сплативши лише за 2014 рік - 3 108,00 грн. та заборгувавши за період 2013 рік - 3 503,00 грн. і за 2014 рік - 397,00 грн., на загальну суму 3 900,00 грн.

Даний факт підтверджується довідкою Жидачівського відділу Миколаївської ОДПІ Львівської області № 672/9/15-00/226 від 13.02.15 року та листом Жидачівської міської ради № 229 від 06.03.15 року.

14.02.15 року на адресу орендаря направлялась претензія № 141 з вимогою в добровільному порядку сплатити заборгованість, однак дана претензія залишена без відповіді та реагування.

Станом на момент подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 3 900,00 грн. за оренду землі згідно вище укладеного договору не сплачена.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно із ст.121 Конституції України, Прокуратура України здійснює представництво інтересів громадянина або держави у суді у випадках визначених законом.

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Формою представництва, зокрема, є звернення до суду з позовами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави (ст. 36і Закону України "Про прокуратуру").

П. 6 ч. 2 ст. 20 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають звертатись до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Відповідно до ст.2 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, 8 липня 2005 року укладено договір оренди землі, згідно умов якого відповідач приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, промислова зона, яка знаходиться у АДРЕСА_1 та перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Жидачева, строком на 10 років.

Однак, орендарем не виконано повністю свої договірні зобов'язання в частині оплати за оренду землі сплативши лише за 2014 рік - 3 108,00 грн. та заборгувавши за період 2013 рік - 3 503,00 грн. і за 2014 рік - 397,00 грн., на загальну суму 3 900,00 грн.

14.02.2015 року Орендодавцем надіслано Орендарю претензію № 141 з вимогою в добровільному порядку сплатити заборгованість, але дана претензія залишена без відповіді та реагування.

Як вбачається із позовних вимог та матеріалів справи, свої договірні зобов'язання щодо оплати оренди землі відповідач не виконав, заборгувавши позивачу 3 900,00 грн. орендної плати, які підлягають для стягнення з відповідача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач в судове засідання доказів які б спростовували чи заперечували позовні вимоги суду не подав, а відтак суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Судові витрати слід віднести на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,75,82,84,85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_1 (81700, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Жидачівської міської ради (81700, Львівська область, м. Жидачів, вул. Шашкевича, 2, ) - 3 900,00 грн. заборгованості з орендної плати.

3. Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_1 (81700, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) в доход державного бюджету України - 1 827,00 судового збору.

4. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 19.05.2015 року.

Суддя Березяк Н.Є.