ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015 р. Справа № 914/4176/14

За позовом:Приватного підприємства «Продсервіс Україна 2012», м. Київ;
до відповідача-1:Приватного підприємства «Оптторгресурс», м. Львів;
до відповідача-2: про:Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Лімітед», м. Тернопіль; стягнення 1538258,55 грн. збитків, 153825,85 грн. штрафу
Суддя - Крупник Р.В.

Секретар - Айзенбарт А.І.

Представники сторін:

від позивача: Кузь А.В. - представник (довіреність №б/н від 01.12.2014р.);

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився.

Представникам сторін роз'яснено права і обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

25.11.2014р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява ПП «Продсервіс Україна 2012» (надалі - Позивач) до ПП «Оптторгресурс» (надалі - Відповідач-1), ТОВ «Ресурс Лімітед» (надалі - Відповідач-2) про стягнення 1445865,00 грн. збитків, 144587,00 грн. штрафу за неналежне виконання зобов'язань.

Ухвалою від 28.11.2014р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 11.12.2014р. Розгляд справи відкладався на 22.12.2014р. та 12.01.2015р. з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

На підставі клопотання позивача про призначення у справі судової експертизи, суд ухвалою від 12.01.2015р. призначив у справі судову економічну експертизу, зупинив провадження у справі до закінчення експертизи, матеріали справи направив до Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

У зв'язку з закінченням судової експертизи та поверненням матеріалів справи до суду, ухвалою від 15.04.2015р. господарський суд поновив провадження у справі, її розгляд призначив на 23.04.2015р.

22.04.2015р. від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог з додатками, відповідно до якої ПП «Продсервіс Україна 2012» просить суд стягнути з відповідача-2 1538258,55 грн. збитків та 153825,85 грн. штрафу з відповідача-1, оскільки згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 10.04.2015р. №191/15-22 вартість товару, який знаходився в магазині «Світоч» за адресою: м. Тернопіль, бульв. Шевченка, 23 підтверджується документально на суму 1538258,55 грн.

Ухвалою від 23.04.2015р. суд прийняв заяву про збільшення розміру позовних вимог до розгляду, сам розгляд відклав на 12.05.2015р.

Представник позивача в судове засідання 12.05.2015р. з'явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити повністю, з підстав, зазначених в позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог.

В засіданні, зокрема, зазначив, що 01.01.2013р. між ПП «Торговий дім Тернопіль» (правонаступником якого являється відповідач-1) та позивачем було укладено договір про співпрацю, відповідно до умов якого сторони домовилися вести спільну торгівельну діяльність в нежитловому приміщенні загальною площею 501,8 кв.м., яке розташоване за адресою: бульв. Т. Шевченка, 23 в м. Тернополі. Вказане приміщення належало на праві оренди відповідачу-1. Крім цього, 10.01.2013р. між позивачем та відповідачем укладено договір про матеріальну відповідальність, за яким відповідач-1 зобов'язувався, зокрема, вживати всіх необхідних заходів для забезпечення цілісності та вартісної цінності майна, що належить ПП «Продсервіс Україна 2012», що знаходиться в орендованому приміщенні, нести матеріальну відповідальність за втрату або пошкодження майна позивача. За вказаним договором, у разі порушення своїх зобов'язань відповідач-1 зобов'язувався сплатити позивачу штраф у розмірі 10% від втраченого майна. При цьому, в договорі сторони погодили, що вартість майна визначається відповідно до документів бухгалтерської звітності ПП «Продсервіс Україна 2012» або відповідно до висновку аудитора (спеціаліста).

22.08.2013р. невідомими особами, які за їх словами діяли за вказівкою ТОВ «Ресурс Лімітед», як нового власника приміщення, було обмежено допуск працівників до приміщення магазину (в якому здійснювали торгову діяльність позивач та відповідач-1). Так як станом на 22.08.2013р., в магазині залишився нереалізований товар на суму 1445866,55 грн., позивач звертався до відповідачів з претензіями про надання доступу до приміщення магазину та повернення належного ПП «Продсервіс Україна 2012» товару, однак такі були залишені без задоволення. У зв'язку з цим, змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з ТОВ «Ресурс Лімітед» 1538258,55 грн. в якості відшкодування завданих матеріальних збитків та стягнення з ПП «Оптторгресурс» 153825,85 грн. штрафу за неналежне виконання зобов'язань.

Представник відповідача-1 в судове засідання 12.05.2015р. не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце його проведення.

У відзиві на позовну заяві від 11.01.2015р. представник відповідача-1 зазначає, що з позовними вимогами не погоджується, оскільки відповідно до умов Договору про матеріальну відповідальність від 01.01.2013р. відповідач-1 зобов'язався нести матеріальну відповідальність, що передбачена цим договором за втрату або пошкодження майна позивача, що буде знаходитися в орендованому нежитловому приміщенні комунальної власності, лише при наявності прямої вини або грубої необережності (халатності чи недбалості). Оскільки ряд неправомірних дій по відношенню до позивача вчинено зі сторони відповідача-2, то пряма вина або груба необережність відповідача-1 - відсутня.

Відповідач-2 явки свого представника в судове засідання 12.05.2015р., а також у всі попередні судові засідання не забезпечив.

Суд зазначає, що ухвала про порушення провадження у даній справі, ухвали про відкладення розгляду справи, ухвали про зупинення провадження у справі та його поновлення направлялися судом на юридичну адресу ТОВ «Ресурс Лімітед», вказану у спеціальному витягу з ЄДРПОУ, а саме: 46008, м. Тернопіль, вул. Живова, 32А. Проте, вказані процесуальні документи поверталися на адресу суду із відміткою поштового відділення про причини повернення: «За закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач-2 належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, а тому розглядає справу за його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2013р. між ПП «Продсервіс Україна 2012» та ПП «Торговий дім Тернопіль» (котре в подальшому перейменовано в ПП «Оптторгресурс») укладено Договір про співпрацю, відповідно до п.1.1 котрого з метою ефективного ведення господарської діяльності та забезпечення досягнення поставлених статутних завдань, сторони домовилися про співпрацю та розвиток спільного торгівельного бізнесу та насичення ринку міста Тернополя високоякісними товарами та послугами, створення та закріплення позитивного іміджу позивача та відповідача-1, а також одержання прибутку як результату співпраці сторін (Т.1 а.с.29).

За умовами укладеного Договору відповідач-1 зобов'язався, зокрема, з метою реалізації спільних завдань організувати можливість здійснення спільної фінансово-господарської діяльності впровадження спільних проектів на бульварі Т.Шевченка, 23 у м. Тернополі, а також забезпечувати справну та рентабельну роботу торгівельних точок позивача та охоронність матеріальних цінностей позивача, згідно вимог до відповідного виду продукції (п.2.1 Договору).

Як встановлено судом, нежитлове приміщення площею 501,8 кв.м. на бульварі Т.Шевченка, 23 у м. Тернополі в якому за умовами Договору про співпрацю мала здійснюватися спільна діяльність належало відповідачу-1 на праві оренди на підставі Договору оренди нежитлових приміщень комунальної власності №3206 від 01.03.1999р. (Т.1 а.с.32-33).

Відповідно до п.2.2 Договору про співпрацю позивач зобов'язався отримати всі необхідні для виконання спільних проектів документи, сприяти в створенні торгових залів та способів і шляхів ведення торгівельного бізнесу на всіх торгівельних точках за вказівкою відповідача-1, організувати та забезпечити ефективну систему ведення торгівельного бізнесу з урахуванням пропозицій відповідача-1, а також вести фінансово-бухгалтерський та юридичний супровід діяльності відповідача-1.

10.01.2013р. між позивачем та відповідачем-1 укладено Договір про матеріальну відповідальність, відповідно до п.1.1 котрого з метою конкретизації матеріальної відповідальності кожної із сторін договору про співпрацю від 01.01.2013р., сторони домовилися про встановлення матеріальної відповідальності кожної із сторін щодо збереження цілісності, вартісної та технічної характеристики нежитлового приміщення комунальної власності, площею 501,8 кв.м., розміщеного за адресою: м. Тернопіль, бульвар Т.Шевченка, 23, яке знаходиться в оренді відповідача-1 та щодо товарів продовольчої групи і торговельного обладнання, що належить позивачу і які будуть розміщені у вказаному нежитловому приміщенні (Т.1 а.с.30-31).

З матеріалів справи вбачається, що після укладення Договору про співпрацю позивач розпочав здійснювати торгівельну діяльність в приміщенні магазину «Світоч» за адресою: м. Тернопіль, бульвар Т.Шевченка, 23, що підтверджується Довідкою про реєстрацію книги обліку розрахункових операцій №Р від 01.03.2013р. (Т.1 а.с.83), ліцензією на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами реєстр. №63 від 21.02.2013р.(Т.1 а.с.84), а також ліцензією на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями реєстр. №83 від 21.01.2013р. (Т.1 а.с.85).

Як встановлено судом, 15.08.2013р. нежитлове приміщення за адресою: м. Тернопіль, бульвар Т.Шевченка, 23 в якому позивач здійснював свою діяльність було викуплено відповідачем-2 на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (136/1000 частин) на аукціоні, укладеного між ТОВ «Ресурс Лімітед» і Управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради та зареєстрованого в реєстрі за №733 (Т.7 а.с.173-174). Право власності на вказане приміщення було зареєстроване за відповідачем-2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом №8020195 від 15.08.2013р. (Т.7 а.с.175).

З матеріалів справи вбачається, що 19.08.2013р. відповідач-2 надав відповідачу-1 повідомлення №4 в якому повідомив про те, що ним було придбано у власність нежитлові приміщення за адресою: м. Тернопіль, бульвар Т.Шевченка, 23 та попросив звільнити зазначене приміщення та забрати належне майно та інвентар до 21.08.2013р. У випадку нездійснення цієї вимоги, з 21.08.2013р. доступ до цього приміщення буде обмежено, а питання вирішуватиметься згідно з чинним законодавством (Т.7 а.с.164). Факт отримання цього листа відповідачем-1 підтверджується наявною на ньому відміткою печатки останнього.

Як зазначив в судовому засіданні представник позивача, відповідач-1 про отримання вказаного листа позивача не повідомив, а тому останній жодних дій щодо звільнення приміщення від наявного позивачу майна та інвентаря не вчиняв.

Матеріалами справи підтверджується те, що 22.08.2013р. відповідач-2, шляхом виставлення приватної охорони «Максима-Т» обмежив доступ працівникам відповідача-1 до придбаного ним приміщення. Як зазначає позивач в позовній заяві, відповідачем-2 також було обмежено і доступ до наявного позивачу товару та інвентарю, який знаходився у вказаному приміщенні.

З листа Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області №24/10 від 01.10.2014р. (Т.1 а.с.67) в ході досудового розслідування кримінального провадження №0003344 зафіксовано факт перешкоджання доступу працівникам ПП «Продсервіс Україна 2012» до орендованого вказаним підприємством приміщення (магазину «Світоч») за адресою: м. Тернопіль, бульв. Шевченка, 23 з боку працівників ТОВ «Ресурс Лімітед» у серпні 2013 року, а також факти самовільного вивезення працівниками ТОВ «Ресурс Лімітед» належних ПП «Продсервіс Україна 2012» товаро-матеріальних цінностей із приміщення вказаного магазину транспортним засобом «ЗИЛ» та псування невивезених продовольчих товарів.

Відповідно до Висновку експерта Тернопільського відділення Київського НДІСЕ за результатами проведення судово-економічної експертизи №191/15-22 від 10.04.2015р. (Т.8 а.с. 96-103) в результаті дослідження представлених документів залишок товарів ПП «Продсервіс Україна 2012», які станом на 22.08.2013р. знаходилися в магазині «Світоч» за адресою: м. Тернопіль, бульвар Т.Шевченка, 23 згідно первинної бухгалтерської документації та облікових регістрів документально підтверджується у сумі 1538258,55 грн.

З матеріалів справи вбачається, що в порядку досудового врегулювання спору позивачем направлялися претензії відповідачу-1 та відповідачу-2 з вимогою повернути позивачу товари продовольчої групи, які знаходилися в приміщенні магазину «Світоч», або компенсувати їх вартість (Т.1 а.с.61-64). У відповіді на претензію від 03.10.2013р. відповідач-1 повідомив позивача пред'являти свої претензії до відповідача-2, як особи, яка безпосередньо заподіяла шкоду позивачу. Натомість відповіді від відповідача-2 позивач так і не отримав.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача-1 153825,85 грн. штрафу, передбаченого Договором про матеріальну відповідальність та 1538258,55 грн. збитків з відповідача-2 як особи, яка безпосередньо заподіяла шкоду позивачу.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди. За статтею 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Як зазначив Вищий арбітражний суд України в Роз'ясненні від 01.04.94 р. N 02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

В даному випадку суд зазначає, що спір, котрий є предметом розгляду виник внаслідок неналежного виконання ПП «Оптторгресурс» своїх зобов'язань щодо збереження товарів продовольчої групи і торгівельного обладнання, що належить позивачу, передбачених Договором про матеріальну відповідальність від 10.01.2013р., а також внаслідок завдання ТОВ «Ресурс Лімітед» позадоговірної шкоди пов'язаної із безпідставним набуттям, вивезенням та псуванням товарно-матеріальних цінностей, які належали позивачу.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Суд наголошує на тому, що суб'єктом відшкодування шкоди відповідно до вказаної статті є особа, яка її завдала.

Крім цього, для застосування таких засобів відповідальності, як відшкодування шкоди в порядку ст. 1166 ЦК України необхідними є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та завданими збитками, вини.

Разом з тим, відсутність хоча б одного із зазначених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення. При цьому, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість, вина боржника у порушенні зобов'язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону чи іншого нормативного акту, або виявляється у невиконанні чи неналежному виконанні договірного зобов'язання, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Доводячи протиправну поведінку відповідача-2, позивач зазначає, що останній 22.08.2013р. після придбання нежитлового приміщення за адресою: м. Тернопіль, бульв. Т.Шевченка, 23 унеможливив доступ до цього приміщення працівникам позивача та відповідача-1, а також не повернув позивачу належний йому товар, який знаходився у вказаному приміщенні.

З цього приводу суд зазначає слідуюче.

Факт обмеження відповідачем-2 доступу працівників відповідача-1 та позивача до орендованих приміщень підтверджується як Актом про недопуск працівників до робочого місця від 23.08.2013р. (Т.1 а.с.87), так і постановою про закриття кримінального провадження №0003344 від 30.11.2013р. (Т.7 а.с.176) в якій зазначено, що 22.08.2013р. шляхом виставлення приватної охорони «Максима-Т» директором відповідача-2 було обмежено доступ до належного йому згідно результатів прилюдних торгів приміщення за адресою: м. Тернопіль, бульв. Т.Шевченка, 23. Водночас, закриваючи кримінальне провадження слідчий дійшов висновку, про відсутність в діях директора відповідача-2 ознак складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України, оскільки згідно п.10.7 Договору оренди приміщення за адресою: м. Тернопіль, бульв. Т.Шевченка, 23 передбачено припинення чинності дії даного договору внаслідок приватизації орендованого майна.

Разом з тим, суд зазначає, що правомірність дій відповідача-2 щодо обмеження доступу до придбаних ним нежитлових приміщень, не означає правомірність його дій щодо унеможливлення доступу до продовольчих товарів та інвентаря позивача, які в цих приміщеннях знаходилися, оскільки як вбачається з Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (136/1000 частин) на аукціоні від 15.08.2013р. право власності на інвентар та товар, який знаходиться у приміщенні за адресою: м. Тернопіль, бульв. Т.Шевченка, 23 у власність відповідача-2 не перейшло.

Враховуючи те, що право власності на товар, який знаходився в магазині «Світоч» станом на 22.08.2013р. не належало відповідачу-2, останній після придбання приміщення зобов'язаний був повернути його законному власнику.

Як зазначає позивач, відповідач-2 цього не зробив. Враховуючи зазначене, а також беручи до уваги положення ст. 1166 ЦК України, які встановлюють презумпцію вини правопорушника, тягар доказування щодо повернення товару покладається на відповідача-2. В даному випадку суд зазначає, що в матеріалах справи є відсутніми належні, в розумінні ст. 34 ГПК України, докази такого повернення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач-2 листом від 19.08.2013р. лише повідомив відповідача-1 про необхідність звільнення приміщення від наявного в ньому майна та інвентаря до 21.08.2013р. Водночас, направлення відповідачем-2 такого листа не означає відсутність в нього вини в спричиненій позивачу шкоді, оскільки наявність вказаного повідомлення не надає відповідачу-2 права привласнювати і не повертати позивачу товар, який вчасно не було вивезено із приміщення.

Суд наголошує на тому, що факт привласнення відповідачем-2 майна доводиться як відсутністю в матеріалах справи належних доказів його повернення позивачу, так і листом Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області №24/10 від 01.10.2014р. (Т.1 а.с.67) в якому зазначено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0003344 зафіксовано факт самовільного вивезення працівниками ТОВ «Ресурс Лімітед» належних ПП «Продсервіс Україна 2012» товарно-матеріальних цінностей із приміщення вказаного магазину транспортним засобом «ЗИЛ» та псування невивезених продовольчих товарів.

Відповідно до Висновку експерта Тернопільського відділення Київського НДІСЕ за результатами проведення судово-економічної експертизи №191/15-22 від 10.04.2015р. (Т.8 а.с. 96-103) в результаті дослідження представлених документів залишок товарів ПП «Продсервіс Україна 2012», які станом на 22.08.2013р. знаходилися в магазині «Світоч» за адресою: м. Тернопіль, бульвар Т.Шевченка, 23 згідно первинної бухгалтерської документації та облікових регістрів документально підтверджується у сумі 1538258,55 грн.

З огляду на викладене, в ході розгляду справи позивачем належним чином було доведено елементи цивільного правопорушення, такі як наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками, відповідачем-2 не спростовано наявність його вини в заподіянні таких збитків, а тому позовна вимога про стягнення з ТОВ «Ресурс Лімітед» збитків у розмірі 1538258,55 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю.

З приводу позовних вимог до відповідача-1, то суд зазначає слідуюче.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст.614 ЦК України).

Як вже зазначалося, між позивачем та відповідачем-1 було укладено Договір про матеріальну відповідальність від 10.01.2013р., відповідно до п.2.2 котрого відповідач-1 зобов'язався, зокрема, нести матеріальну відповідальність, що передбачена цим Договором за втрату або пошкодження майна позивача, що буде знаходитися в орендованому відповідачем-1 нежитловому приміщенні комунальної власності, лише при наявності прямої вини або грубої необережності (халатності чи недбалості).

Відповідно до п.3.7 вказаного Договору у випадку втрати майна, що належить Стороні-2 (товарів продовольчої групи та торговельного обладнання), яке знаходилося в нежитловому приміщенні комунальної власності, що сталося з необережності (халатності, недбалості) відповідача-1 чи її уповноважених осіб, відповідач-1 зобов'язаний одноразово сплатити позивачу штраф в розмірі 10% від вартості втраченого майна.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач-1 зазначає, що оскільки відповідно до умов Договору відповідач-1 зобов'язався нести матеріальну відповідальність, що передбачена цим договором за втрату або пошкодження майна позивача, що буде знаходитися в орендованому нежитловому приміщенні комунальної власності, лише при наявності прямої вини або грубої необережності (халатності чи недбалості). Оскільки ряд неправомірних дій по відношенню до позивача вчинено зі сторони відповідача-2, то пряма вина або груба необережність відповідача-1 - відсутня.

Разом з тим, суд не погоджується з таким твердженням відповідача-1 та вбачає в його діях (бездіяльності) грубу необережність, яка призвела до заподіяння збитків позивачу.

Так, 19.08.2013р. відповідач-1 отримав лист від відповідача-2 з вимогою звільнити приміщення від товару та інвентаря до 21.08.2013р. Разом з тим про вказану вимогу, як стверджує позивач, він не повідомив останнього. Внаслідок такої бездіяльності відповідача-1, позивач не вчиняв жодних дій щодо вивозу товару з викупленого відповідачем-2 приміщення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 штрафу у розмірі 153825,85 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір в розмірі 33841,69 грн., сплачений позивачем відповідно до квитанцій від 20.11.2014р., від 08.04.2015р. та від 22.08.2015р. покладається на відповідача-1 в розмірі 3076,21 грн. та на відповідача-2 в розмірі 30765,48 грн. Крім цього, з відповідачів підлягає до стягнення і вартість судово-економічної експертизи у розмірі 8856,00 грн., сплаченої позивачем відповідно до меморіального ордеру від 20.02.2015р., а саме: з відповідача-1 - 805,01 грн., а з відповідача-2 - 8050,99 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 4-3, 12, 27, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з приватного підприємства «Оптторгресурс» (79040, м. Львів, вул. Городоцька, 2224 оф.2, ) на користь приватного підприємства «Продсервіс Україна 2012» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 26А, оф.117, ) 153825,85 грн. штрафу, 3076,21 грн. судового збору та 805,01 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертизи.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Лімітед» (46008, м. Тернопіль, вул. Живова, 32А, ) на користь приватного підприємства «Продсервіс Україна 2012» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 26А, оф.117, код ЄДРПОУ 38348,55 грн. збитків, 30765,48 грн. судового збору та 8050,99 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертизи.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 18.05.2015 р.

Суддя Крупник Р.В.