ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015 р. Справа№ 914/522/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Р.Матвіїва при секретарі судового засідання Д.Зубкович розглянув матеріали

за позовом: ОСОБА_1, м. Городок, Львівська область;

до відповідача: Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Артгос-Пласт", м. Городок, Львівська область;

про: стягнення 95 151 грн. 25 коп.

У судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: ОСОБА_2 - представник на підставі довіреності б/н від 16.08.2014 року;

відповідача: не з`явився.

Обставини розгляду справи. Ухвалою суду від 19.02.2015 року прийнято позовну заяву та порушено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Артгос-Пласт" про стягнення 95 151 грн. 25 коп. Розгляд справи призначено на 10.03.2015 року.

У судовому засіданні 10.03.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, про час і місце проведення засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. Розгляд справи відкладено на 18.03.205 року.

У судове засідання 18.03.2015 року сторони явки представників не забезпечили, вимоги ухвали суду не виконали.Судом відкладено розгляд справи на 08.04.2015 року.

У судове засідання 08.04.2015 року представник відповідача не з'явився. Представник позивача позовні вимоги підтримав. Від відповдіача надійшов відзив на позовну заяву та документи по справі.

Від фіксації судового процесу технічними засобами представник сторони відмовився.

Представнику сторони, що брав участь у судових засіданнях, роз'яснено зміст ст. ст. 20, 22, 27 Господарського процесуального кодексу України щодо його прав та обов'язків, зокрема про право заявляти відводи судді.

У судовому засіданні 08.04.2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору. Спір між сторонами виник у зв'язку з порушенням, на думку позивача, відповідачем його права на отримання дивідендів. ОСОБА_1 (надалі по тексту рішення - позивач) як учасник Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Артгос-Пласт" звернувся до суду з позовом до Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Артгос-Пласт" (надалі по тексту рішення - відповідач) про стягнення 73 060 грн. 43 коп. заборгованості з виплати дивідендів, 3 606 грн. 53 коп. 3% річних та 18 484 грн. 29 коп. інфляційних втрат.

Як зазначає позивач, рішенням загальних зборів учасників Українсько-Польського спільного підприємства ТОВ «Артгос-Пласт», яке було оформлене Протоколом №01/13 від 10 квітня 2013 року було вирішено виплатити дивіденди учасникам (засновникам) відповідача, а саме суму чистого прибутку розподілити між учасниками в якості дивідендів пропорційно частці в статутному фонді товариства. Проте, станом на дату подання позову відповідна сума позивачу не виплачена.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про обґрунтованість позовних вимог та наявність заборгованості по невиплачених дивідендах у розмірі 73 060 грн. 43 коп.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне. Відповідно до п. п. 1.2, 4.2 Статуту Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Артгос-Пласт" в редакції, затвердженій загальними зборами учасників згідно з протоколом № 01 від 11.01.2011 року, громадянин України ОСОБА_1 є одним із учасників Українсько-Польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» з часткою, що становить 5% статутного капіталу.

Як вбачається з протоколу загальних зборів учасників Українсько-Польського спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» №01/13 від 10.04.2013 року, порядком денним зборів, на яких були присутні учасники товариства ZTS «ARTGOS» S.A., від імені якої діють президент - ОСОБА_3, член правління - ОСОБА_4, фізична особа ОСОБА_5, фізична особа ОСОБА_1, фізична особа ОСОБА_6, була доповідь директора про фінансові результати та інші результати діяльності за 2012 рік Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Артгос-Пласт": фінансова звітність, розподіл прибутку, оцінка діяльності директора; план діяльності спілки на 2013 рік, а також затвердження бізнес-плану на 2013 рік. Згідно з протоколом було затверджено фінансову звітність за період від 01.01.2012 року до 31.12.2012 року - балансова сума 20 164 440 грн., чистий прибуток 3 247 130 грн. - дохід, що виділяється на чистий прибуток 45%, тобто 1 461 208,50 гривень в якості дивідендів акціонерів, пропорційно частки у статутному фонді товариства станом на 10.04.2013 року, а 55%, тобто 1 785 921 грн. 50 коп. до резервного капіталу. За прийняте рішення голосували «за» - 3, «проти» - 0, «утримались» - 1.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про господарські товариства» загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів. Відтак, враховуючи присутність всіх чотирьох учасників товариства, що в сукупності володіють 100 % голосів, збори вважаються правомочними.

Згідно з актом звірки по розрахунках між ОСОБА_1 щодо виплати дивідендів за підсумками діяльності за 2012 рік та Українсько-Польським спільним підприємством товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт», підписаним представниками сторін (ОСОБА_7 - головний бухгалтер підприємства відповідача згідно з наказом №7-К від 29.02.2000 року та довідкою від 12.03.2015 року, копії яких долучені до відзиву, та ОСОБА_1.) 06.03.2015 року, сторони підтвердили, що перед учасником товариства ОСОБА_1 по виплаті дивідендів за підсумками діяльності Українсько-Польського спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Артгос-Пласт» за 2012 рік існує заборгованість у розмірі 73 060 грн. 42 коп.

Дані факти матеріалами справи підтверджується, сторонами не заперечувались та документарно не спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Господарським судам підвідомчі серед іншого справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів (п. 4 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України).

При визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії судам необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 ГК, згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2008 року N 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів»).

Як встановлено судом вище, підставою для вирішення спору в судовому порядку стало порушення відповідачем права на отримання дивідендів учасника товариства - позивача, а саме шляхом невиконання рішення загальних зборів учасників Українсько-Польського спільного підприємства «Артгос-Пласт», оформлених Протоколом № 01/13 від 10 квітня 2013 року, яким було вирішено здійснити учасникам товариства виплати по дивідендах із суми 1 461 208 грн. 50 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); вийти у встановленому порядку з товариства; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Учасники господарського товариства мають право брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); одержувати інформацію про товариство.

На вимогу учасника товариство зобов'язане надати йому для ознайомлення річні баланси, звіти про фінансово-господарську діяльність товариства, протоколи ревізійної комісії, протоколи зборів органів управління товариства тощо; вийти в передбаченому установчими документами порядку зі складу товариства (ст. 88 Господарського кодексу України).

У п. 2.3 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 28.12.2007 04-5/14 «Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин» наголошується, що господарські суди мають враховувати, що закон виходить з презумпції легітимності рішень органів управління господарського товариства, тобто відповідні рішення вважаються такими, що відповідають законові, якщо судом не буде встановлено інше. У разі заявлення вимог про визнання рішень загальних зборів або інших органів дійсними такі вимоги задоволенню не підлягають. Аналогічні положення закріплені у абз.2 п.10 Постанови пленуму ВСУ від 24.10.2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» де зазначено, що рішення загальних зборів та інших органів управління господарського товариства, що за своєю правовою природою є актами, дійсні, якщо у судовому порядку не буде встановлено інше.

Господарські суди вправі приймати рішення щодо виплати акціонеру (учаснику) частки прибутку (дивідендів) лише у разі невиплати господарським товариством дивідендів на підставі рішення загальних зборів або їх виплати в меншому розмірі, ніж передбачено відповідним рішенням (статті 10, 41, 59 Закону про господарські товариства, стаття 158 ЦК). Господарським судам необхідно враховувати також умови та порядок розподілу та виплати дивідендів, а також обмеження на їх виплату, встановлені частиною третьою статті 158 ЦК щодо випадків, коли АТ не має права оголошувати та виплачувати дивіденди (п. 35 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2008 року N 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів»).

Як вбачається з протоколу № 01/13 від 10.04.2013 року, зборами було вирішено розподілити прибуток в розмірі 45% відповідно до частки в статутному фонді і у відповідності до обмежень, встановлених п. 7.2 Статуту Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Артгос-Пласт", а саме, що між учасниками не може бути розподілено більше, як 50% прибутку. Відповідно до п. 7.3. Статуту Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Артгос-Пласт" частина прибутку товариства, призначена для розподілу між учасниками, розподіляється пропорційно належним їм часткам в статутному капіталі товариства, виплати проводяться не пізніше 2 місяців з дня прийняття рішення про розподіл прибутку зборами учасників.

Згідно зі ст.10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів.

У відповідності з п. 4.2 Статуту товариства у редакції від 2011 року склад учасників товариства є наступним: Акціонерне товариство «Завод Пластмас «Артгос» з 75%; ОСОБА_1 5%; ОСОБА_5 5%, ОСОБА_6 - 15 %.

Беручи до уваги те, що частка ОСОБА_1 згідно з п. 4.2 Статуту в новій редакції, копія якого знаходиться в матеріалах справи, становить 5%, а відповідно до протоколу № 01/13 передбачено, що дивіденди виплачуються пропорційно до частки у статутному капіталі, то, виходячи з математичного розрахунку, позивачу згідно з Протоколом № 01/13 від 10 квітня 2013 року підлягали виплатити дивіденди в розмірі 73 060 грн. 43 коп., що правильно зазначено позивачем у позовній заяві.

Наявність заборгованості у вказаному розмірі не заперечується також представником відповідача, про що зазначено у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи наведені вище нормативні та рекомендаційні положення, встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про доведеність позивачем порушення відповідачем його права на отримання дивідендів, у зв'язку з чим вимога про стягнення 73 060 грн. 43 коп. заборгованості за невиплачені дивіденди є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім вимоги про стягнення заборгованості по невиплачених дивідендах, позивач заявив вимогу про стягнення у порядку ч. 2 ст. 625 цивільного кодексу України 18 484 грн. 29 коп. інфляційних втрат та 3 606 грн. 53 коп. 3% річних за прострочення виконання зобов'язання, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач помилково вважає виплату дивідендів грошовим зобов'язанням, оскільки, як зазначено в п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відтак, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само, як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2, 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Суд також зазначає, що при розгляді справи № 6-113 цс 14 1 жовтня 2014 року Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Здійснивши перерахунок 3 % річних у межах, визначених позивачем, суд отримав суму, що є більшою, ніж заявлено позивачем, однак, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, суд вважає, що стягненню підлягають 3 606 грн. 53 коп. 3% річних. Відповідно до здійсненого судом перерахунку інфляційних втрат за період липень 2013 року - лютий 2015 року, з урахуванням індексів дефляції, обґрунтованим є стягнення 16 657 грн. 77 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги встановлені судом факти про те, що рішення загальних зборів учасників, оформлені протоколом № 01/13 від 10.04.2013 року є обов'язковими до виконання учасниками товариства та не виконане товариством стосовно позивача, суд вважає цивільне корпоративне право позивача на отримання дивідендів порушеним, а позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення частково, з підстав, наведених вище.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 35, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Артгос-Пласт" (81500, Львівська обл., Городоцький район, місто Городок, вул. Заводська, будинок 4, код ЄДР 30714984) на користь Українсько-польського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Артгос-Пласт" (81500, Львівська обл., Городоцький район, місто Городок, вул. Заводська, будинок 4, код ЄДР 30714984) 73 060 грн. 43 коп. заборгованості по виплаті дивідендів, 16 657 грн. 77 коп. інфляційних втрат, 3 606 грн. 53 коп. 3% річних і 1 864 грн. 96 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 1 826 грн. 52 коп. інфляційних втрат відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку статті 116 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 - 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 14.04.2015 року.

Суддя Матвіїв Р.І.