РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року Справа № 918/1931/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Юрчук М.І. , суддя Василишин А.Р.

при секретарі Мухомеджанов Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Семеняка В.В. (дов. № 86 від 05.01.15р.)

від відповідача: Татарина В.В. (дов. № 1 від 18.03.15 р.)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача на рішення господарського суду Рівненської області від 17.02.15 р. у справі № 918/1931/14 (суддя Пашкевич І.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Агріматко - Україна"

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Правда"

про стягнення заборгованості в сумі 2 355 524 грн. 19 коп.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Агріматко-України" (надалі - позивач) звернулось в господарський суд Рівненської області з позовною заявою (а.с. 2-4) до ПСП "Правда" (надалі -відповідач), в якій просить стягнути 636487,47 грн. основного боргу, 547240, 49 грн. збитків від курсової різниці, 31908,09 грн. пені, 355118,39 грн. 30% вартості неоплаченого товару.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 17.02.15 р. (а.с. 82-83) позов задоволено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що позовні вимоги позивача підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 90-91) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Рівненської області від 17.02.15 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким в позові в частині стягнення 31908,09 грн. пені відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги, апелянт посилається на порушення господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 918/1931/14 у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р.

До початку розгляду апеляційної скарги по суті, розпорядженням голови суду від 23.03.15р. внесені зміни до складу колегії суддів та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л., суддя Юрчук М.І.

Розпорядженням від 12.05.15 р. внесені зміни до складу колегії суддів та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р., суддя Юрчук М.І.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, а також його повноважний представник в судовому засіданні, проти апеляційної скарги заперечив, оскільки вважає, що посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. Зокрема, позивач стверджує, що відповідачем при поданні апеляційної скарги не надано нормативного обґрунтування апеляційної скарги та контррозрахунку стосовно нарахованих штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзиви на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій та вбачається з матеріалів справи 11 жовтня 2013 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки №СХТ-037000004 (далі -Договір, а.с. 10-11)

Відповідно до п. 1.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов'язався передати у власність покупцеві на умовах DDP склад покупця (згідно з правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 р.) товари за номенклатурою та в строки відповідно до специфікацій, які є додатками до цього договору та його невід'ємними частинами, а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар та сплатити за нього визначену в специфікаціях до Договору вартість в строки та в порядку, передбаченому Договором та специфікаціями до нього.

Ціни товарів визначаються сторонами як договірні. Кількість та ціни товарів указуються в специфікаціях до договору. Загальна сума договору визначається шляхом складання підсумкових сум по специфікаціям до цього договору (п. 2.1 Договору).

Пунктом 2.2 Договору визначено, що строки поставки товару погоджуються сторонами та відображаються в специфікаціях.

Статтею 4 Договору передбачено, що покупець купляє товар в кількості і по цінах згідно специфікації до Договору. Вартість товару, що поставляється за цим договором, складає 948 343,50 грн. у т.ч. ПДВ 20%. Вартість товару є еквівалентом 72 670,00 Англ. Фунт Стерлінга згідно курсу продажу Англ. Фунт Стерлінга до гривні по даним Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" за 10.10.2013 року що становить 13.05 грн./1 Англ. Фунт Стерлінга. Сторони погоджуються застосовувати при проведенні розрахунків за товар курс продажу іноземних валют до гривні, що встановлений ПАТ "ОТП Банк". В разі коливання курсів продажу Англ. Фунт Стерлінга до гривні (збільшення або зменшення) при проведенні чергових платежів, оплата здійснюється в гривні, яка є еквівалентом суми Англ. Фунт Стерлінга помноженої на курс продажу Англ. Фунт Стерлінга до гривні на Міжвалютному ринку України по даним ПАТ "ОТП Банк" на дату здійснення платежу. Платежі по цьому договору покупець здійснює на умовах визначених у специфікаціях.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 11.3 Договору).

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, 11.10.2013 року між сторонами підписано Специфікацію №00001 до Договору (а.с. 12). Даною специфікацією сторони погодили, зокрема, найменування товару - навантажувач телескопічний вартістю 948 343,50 грн.; строк оплати товару: 94 834,34 грн. - 17.10.2013 року, 189 668,70 грн. - 20.12.2013 року, 331 920,23 грн. - 31.07.2014 року та 331 920,23 грн. - 29.08.2014 року.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, а саме: видаткову накладну №1016014 від 16.10.13 р. на суму 948343,50 грн. (а.с. 14), довіреність № 256 від 14.10.13 р. (а.с. 15), товарно-транспортну накладну від 16.10.13 р. на суму 948 343,50 грн., апеляційний суд приходить до висновку, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 948 343,50 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з платіжних доручень: № 85 від 07.02.14 р. на суму 217021,68 грн. (а.с. 21), № 544 від 14.10.13 р. на суму 94834,35 грн. (а.с. 22), відповідач свої зобов'язання по оплаті одержаного товару виконав частково в сумі 311 856,03 грн.

У зв'язку із несплатою повної вартості товару відповідачем, 21.10.2014 року та 27.11.2014 року позивачем направлено на адресу відповідача претензії № 898 та №989 з вимогою оплати заборгованість. Однак, останні залишені відповідачем та задоволення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконав умови договору в частині оплати товару, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 636 487,47 грн.

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

За договором поставки (ст.712 ЦК України), - продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно врахував положення ст.ст. 173, 193 ГК України, ст.ст. 509, 525, 526, 527 ЦК України щодо законодавчого визначення поняття зобов'язання, його порушення відповідачем та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання.

Згідно ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства України та умови оскаржуваного договору, колегія суду погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений товар в сумі 636 487,47 грн.

Крім суми основного боргу, позивач просив, стягнути з відповідача 31 08,09 грн. пені та 30 % від вартості неоплаченого товару в розмірі 355 118,39 грн.

Умовами Договору, а саме: п. 6.2 передбачено, що у випадку затримки оплати з вини покупця на протязі 10 календарних днів з дня розрахунку передбаченого специфікацією, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. У випадку затримки оплати вартості товару з вини покупця більш ніж на 10 календарних днів, останній сплачує постачальнику 30% від суми заборгованості.

Слід зазначити, що у відповідності до п. 3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ст. 216, ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, є штрафні санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 4 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Здійснивши розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині нарахованої відповідачу пені в сумі 31 908,09 грн. та 355 118,39 грн. 30 % від вартості неоплаченого товару, а тому залишає оскаржуване рішення в цій частині без змін.

Враховуючи норми чинного законодавства України, апеляційний суд оцінює критично твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі, що оскаржуване рішення в частині стягнення пені винесено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, Рівненський апеляційний господарський суд залишає без змін оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 332 010,24 грн. курсової різниці, виходячи з наступного.

Частина 2 ст. 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки, тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Умовами Договору передбачено, що сторони погоджуються застосовувати при проведенні розрахунків за товар курс продажу іноземних валют до гривні, що встановлений ПАТ "ОТП Банк". В разі коливання курсів продажу Англ. Фунт Стерлінга до гривні (збільшення або зменшення) при проведенні чергових платежів, оплата здійснюється в гривні, яка є еквівалентом суми Англ. Фунт Стерлінга помноженої на курс продажу Англ. Фунт Стерлінга до гривні на Міжвалютному ринку України по даним ПАТ "ОТП Банк" на дату здійснення платежу п. 4.3, 4.4).

Здійснивши розрахунок курсової різниці, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 332 010,24 грн. курсової різниці, а відтак залишає рішення в цій частині без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача згідно ст.49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Правда" на рішення господарського суду Рівненської області від 17.02.15 р. у справі № 918/1931/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Рівненської області від 17.02.15 р. у справі № 918/1931/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №918/1931/14 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Василишин А.Р.