ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2015 р. Справа № 911/981/15

Господарський суд Київської області в складі судді Скутельника П.Ф., при секретарі Жилі Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 911/981/15

за позовом фізичної особи-підприємця Чернишенка Олександра Євгеновича, ідентифікаційний номер: , місце проживання: 02095, м. Київ, вул. Срібнокільська, буд. 24, кв. 216,

до товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-1", ідентифікаційний код: 22863249, місцезнаходження: 09000, Київська обл., Сквирський р-н., м. Сквира, вул. Леніна, буд. 19, кв. 13,

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: Чернишенко О.Є. особисто; Смосюк С.М., який діє на підставі довіреності від 03.03.2015 року б/№;

від відповідача: не з'явився, -

ВСТАНОВИВ:

фізична особа-підприємець Чернишенко Олександр Євгенович (далі за текстом: Позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-1" (далі за текстом: Відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки від 14.04.2011 року № 298 у вигляді основного боргу у сумі 376 880,97 грн. (триста сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят гривень 97 коп.), пені у сумі 57 663,97 грн. (п'ятдесят сім тисяч шістсот шістдесят три гривні 97 коп.), трьох процентів річних у сумі 6 531,88 грн. (шість тисяч п'ятсот тридцять одна гривня 88 коп.).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що Відповідач не виконав належним чином зобов'язання за договором поставки від 14.04.2011 року № 298 (далі за текстом: Договір поставки) з оплати отриманого товару, у зв'язку з чим за Відповідачем утворилась заборгованість у вигляді основного боргу у сумі 376 880,97 грн. (триста сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят гривень 97 коп.), пені у сумі 57 663,97 грн. (п'ятдесят сім тисяч шістсот шістдесят три гривні 97 коп.), трьох процентів річних у сумі 6 531,88 грн. (шість тисяч п'ятсот тридцять одна гривня 88 коп.).

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.03.2015 року порушено провадження у справі № 911/981/15; розгляд справи призначено на 20.04.2015 року.

17.04.2015 року через відділ діловодства господарського суду Київської області від Позивача надійшли: письмове підтвердження від 17.04.2015 року б/н (вх. № 8829/15 від 17.04.2015 року); супровідний лист від 17.04.2015 року б/н (вх. № 8830/15 від 17.04.2015 року) з доданими документами; заява про збільшення позовних вимог від 17.04.2015 року б/н (вх. № 8831/15 від 17.04.2015 року) з доданими документами, у якій Позивач просить долучити цю заяву до матеріалів господарської справи № 911/981/15; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1» на користь фізичної особи - підприємця Чернишенка Олександра Євгенійовича заборгованість за Договором поставки № 298 від 14.04.2011 року у розмірі 469 761,08 грн., в тому числі: 376 880,97 грн. - основного боргу, 85 542,83 грн. - пені за порушення строків здійснення розрахунків, 7 337,27 грн. - три відсотків річних від простроченої суми.

20.04.2015 року через відділ діловодства господарського суду Київської області від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 20.04.2015 року б/№ (вх. № 9007/15 від 20.04.2015 року) з доданими документами, у якому Відповідач просить відмовити в позові в повному обсязі.

В судове засідання 20.04.2015 року з'явився Позивач та представник Позивача, які виконали вимоги ухвали суду від 13.03.2015 року, надали пояснення по справі. Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча й був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Детально дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення Позивача та представника Позивача, судом встановлене наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України Позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору.

Згідно п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством. Якщо ж до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 ГПК.

Таким чином, враховуючи подання Позивачем заяви про збільшення позовних вимог від 17.04.2015 року б/н, справа розглядається у редакції позовних вимог, викладених у заяві Позивача про збільшення позовних вимог від 17.04.2015 року б/н, а саме про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за договором поставки № 298 від 14.04.2011 року у вигляді основного боргу у сумі 376 880,97 грн. (триста сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят гривень 97 коп.), пені у сумі 85 542,83 грн. (вісімдесят п'ять тисяч п'ятсот сорок дві гривні 83 коп.), трьох процентів річних у сумі 7 337,27 грн. (сім тисяч триста тридцять сім гривень 27 коп.).

Ухвалою суду від 20.04.2015 року розгляд справи відкладено на 05.05.2015 року.

27.04.2014 року через відділ діловодства господарського суду Київської області від Позивача надійшли додаткові пояснення від 27.04.2015 року б/н (вх. № 9788/15 від 27.04.2015 року), у яких Позивач просить долучити ці додаткові пояснення до матеріалів господарської справи № 911/981/15; врахувати додаткові пояснення при розгляді справи.

В судове засідання 05.05.2015 року з'явився Позивач та представник Позивача, які надали пояснення по справі. Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча й був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

У зв'язку з цим, спір розглядався за наявними у справі матеріалами, після дослідження яких та врахування наданих в судових засіданнях Позивачем і Відповідачем пояснень, суд видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення у справі, оголошення якого призначено на 05.05.2015 року.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року за №18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Беручи до уваги викладене, а також те, що ухвала господарського суду Київської області від 23.03.2015 року у справі № 911/981/15 направлена на адресу Відповідача, суд дійшов висновку, що Відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Оскільки Відповідач про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, доказів, на які він посилався би, як на підставу для відмови в задоволенні позову, суду не надав, то відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши подані докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

14.04.2011 року між фізичною особою-підприємцем Чернишенко О.Є. (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-2" (покупець) укладено договір поставки від 14.04.2011 року за № 298, згідно абз. 1 п. 1.1. якого Постачальник постачає і передає у власність Покупцю, а Покупець приймає та оплачує товари згідно з замовленням Покупця (Додаток № 1 «Бланк замовлення») та товаросупровідною документацією, які складають невід'ємну частину цього Договору, на умовах цього Договору.

Договір поставки у п. 2.7. передбачає, що право власності і ризик випадкової загибелі або пошкодження товарів переходить від Постачальника до Покупця з моменту, коли товари, поставлені Покупцю і вивантажені на приймальну платформу Магазина, і Сторони підписали накладну, що засвідчує те, що товари були отримані Покупцем.

Відповідно до п. 3.3. Договору поставки, Покупець здійснює вчасний розрахунок за товари. Оплата виконується шляхом банківського переказу на рахунок Постачальника, зазначений у статті 9 цього Договору, протягом терміну платежу, зазначеного у пункті 1.1. Додатку № 3 «Спеціальні умови», за умови, що сума платежу не менша 50 грн. 00 коп., та що Постачальник надасть належним чином оформленні накладні (у формі відповідно до інструкцій Покупця) на адресу Покупця, яка зазначена в статті 9.

У пункті 3.8. Договору поставки визначено, що за несвоєчасну оплату продукції Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення.

Згідно п. 4 Договору поставки, спеціальні умови наводяться у Додатку № 3, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Пунктом 8.1. Договору поставки визначено, що цей Договір укладається строком до 31 грудня 2011 року. Строк дії цього договору автоматично продовжується на додаткові однорічні терміни у випадку, якщо не менше як за 30 днів до закінчення його строку дії будь-яка сторона не повідомить іншу сторону у письмовій формі про свій намір припинити його дію.

Відповідно до п. 1.1. Додатку № 3 до Договору поставки від 14.04.2011 року № 298, Покупець оплачує реалізовані товари за період один календарний тиждень у магазинах Покупця протягом 21 банківського дня з дня закінчення календарного тижня за умови, що Постачальник надасть належним чином оформлені рахунки та накладні (у формі відповідно до інструкцій Покупця) на адресу Покупця, яка вказана в замовлені, протягом не більше, ніж 7 днів з дня поставки.

23.06.2014 року між Позивачем та Відповідачем складено та підписано додаткову угоду до договору поставки від 14.04.2011 року № 298 від 23.06.2014 року відповідно до п.п. 1., 2., 3. якої покупець оплачує замовлені товари в розмірі 100%. Постачальник виконує замовлення на 90% від оплати. Ці умови діють до зменшення заборгованості, до тої, що передбачена діючим договором, після цього сторони повертаються до умов, які діяли до укладення даної додаткової угоди.

05.08.2014 року між Позивачем (Постачальник), товариством з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-2" (Первісний Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-1" (Новий Покупець) укладено додаткову угоду про заміну сторони у зобов'язані від 05.08.2014 року б/н до договору поставки від 14.04.2011 року за № 298 (далі за текстом: Додаткова угода), згідно п. 1 якої сторони дійшли згоди про заміну сторони Покупця з ТОВ "Край-2" та ТОВ "Край-1" в зобов'язаннях по Договору поставки в наступному порядку: заміна сторони Покупця з ТОВ "Край-2" на ТОВ "Край-1" в зобов'язаннях стосовно поставлених товарів на магазини, розташовані за адресами: м. Київ, пр-т Ак. Глушкова, 113б; м. Київ, вул. Григоровича-Барського,1; м. біла Церква, вул. Я. Мудрого, 40 здійснюється з 05.08.2014 року; заміна сторони Покупця з ТОВ "Край-2" на ТОВ "Край-1" в зобов'язаннях стосовно поставлених товарів на магазин, розташований за адресою: м. Миколаїв, пр-т Героїв Сталінграду, 13, здійснюється з 07.08.2014 року; заміна сторони Покупця з ТОВ "Край-2" на ТОВ "Край-1" в зобов'язаннях стосовно поставлених товарів на магазин, розташований за адресою: Херсонська обл., Дергачівський район, смт. Мала Данилівка, вул. Кільцевий шлях, 4а, здійснюється з 12.08.2014 року.

Згідно п. 2. Додаткової угоди, всі права (як кредитора у зобов'язанні до Договору поставки) та обов'язки (як боржника у зобов'язанні по Договору поставки) сторони Покупця по Договору поставки переходять від Первісного Покупця до Нового Покупця, і Первісний Покупець вибуває із зобов'язання по договору поставки як сторона в строки, передбачені п. 1 цієї Додаткової угоди.

Відповідно до п. 3. Додаткової угоди, обов'язок оплати згідно з умовами Договору товар, що був поставлений Постачальником Первісному Покупцю та не оплачений до термінів заміни сторони Покупця, передбачених в п. 1 цієї Додаткової угоди, переходить до Нового Покупця.

Пунктом 6 Додаткової угоди визначено, що ця Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання усіма Сторонами і діє протягом строку дії Договору поставки та є його невід'ємною частиною.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Детально дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що Позивач за період дії Договору на виконання вимог п. 1.1. Договору, з дотриманням положень ст.ст. 526, 629, 712 Цивільного кодексу України, на підставі замовлень Відповідача передав, а Відповідач прийняв товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № 1459 від 11.04.2014 року, № 1597 від 18.04.2014 року, № 1599 від 18.04.2014 року, № 1583 від 18.04.2014 року, № 1598 від 18.04.2014 року, № 1781 від 30.04.2014 року, № 1812 від 03.05.2014 року, які скріплені відбитком печатки магазинів Відповідача та підписом останнього на виконання вимог п.п. 2.7., 2.13. Договору та ст. 193 Господарського кодексу України без будь-яких заперечень з приводу зазначених у вказаних видаткових накладних вартості, кількості та якості поставленого Позивачем товару з метою засвідчення факту прийняття Відповідачем товару в обсязі, кількості, якості та вартості, визначених у видаткових накладних. Тобто, підписані Відповідачем та скріплені печаткою магазинів останнього видаткові накладні без будь-якого зазначення Відповідачем про незгоду із зазначеною у вказаних видаткових накладних вартістю, обсягом та якістю поставленого Позивачем товару свідчать про належне виконання Позивачем своїх зобов'язань за Договором.

Як вказує Позивач, Відповідач належним чином не виконав зобов'язань за Договором щодо повної оплати отриманого товару, сплативши лише частину коштів, внаслідок чого за Відповідачем утворилась заборгованість, розмір якої станом на 17.04.2015 року складає 376 880,97 грн. (триста сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят гривень 97 коп.).

Детально дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що факт часткової оплати товару, отриманого згідно наявних в матеріалах справи видаткових накладних, підтверджується актами звіряння взаємних розрахунків від 25.02.2015 року б/н та від 09.04.2015 року б/н, відповідно до яких заборгованість за Договором поставки від 14.04.2011 року № 298 станом на 28.02.2015 року складає 376 880,51 грн. (триста сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят гривень 51 коп.), який підписаний та скріплений печатками Позивача та Відповідача та достовірність якого Позивачем та Відповідачем не заперечувалась, що свідчить про узгодження суми заборгованості Відповідача перед Позивачем за Договором поставки.

Детально дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні докази сплати Відповідачем заборгованості за договором поставки від 14.04.2011 року № 298 в сумі 376 880,51 грн. (триста сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят гривень 51 коп.).

Разом з тим, Відповідач у відзиві на позовну заяву від 20.04.2015 року б/н, посилаючись на Додаткову угоду до договору поставки від 14.04.2011 року № 298 від 23.06.2014 року, вказує, що відповідно до умов додаткової угоди ТОВ "КРАЙ-1" буде розраховуватися із заборгованістю у вищевказаному порядку. Оплата буде здійснюватися по Договору № 298 по мірі замовлення/поставки.

Детально дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 22.05.2014 року між Позивачем та ТОВ "КРАЙ-2" складено акт звіряння взаємних розрахунків від 22.05.2014 року, згідно якого ТОВ "КРАЙ-2" має заборгованість перед Позивачем з оплати поставленого Позивачем товару в сумі 322 560,08 грн. (триста двадцять дві тисячі п'ятсот шістдесят гривень 08 коп.), який скріплений підписами та відбитками печаток Позивача та ТОВ "КРАЙ-2" підписано та скріплено печатками без будь яких заперечень з приводу зазначеної у вказаному Акті суми заборгованості ТОВ "КРАЙ-2" перед Позивачем з плати поставленого Позивачем товару. 19.12.2014 року між Позивачем та ТОВ "КРАЙ-2" складено акт звіряння взаємних розрахунків від 19.12.2014 року, згідно якого ТОВ "КРАЙ-2" має заборгованість перед Позивачем з оплати поставленого Позивачем товару в сумі 421 361,48 грн. (чотириста двадцять одна тисяча триста шістдесят одна гривня 48 коп.), який скріплений підписами та відбитками печаток Позивача та ТОВ "КРАЙ-2" підписано та скріплено печатками без будь яких заперечень з приводу зазначеної у вказаному Акті суми заборгованості ТОВ "КРАЙ-2" перед Позивачем з плати поставленого Позивачем товару. 25.02.2015 року між Позивачем та Відповідачем складено акт звіряння взаємних розрахунків від 25.02.2015 року, згідно якого Відповідачем має заборгованість перед Позивачем з оплати поставленого Позивачем товару в сумі 376 880,51 грн. (триста сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят гривень 51 коп.), який скріплений підписами та відбитками печаток Позивача та ТОВ "КРАЙ-2" підписано та скріплено печатками без будь яких заперечень з приводу зазначеної у вказаному Акті суми заборгованості ТОВ "КРАЙ-2" перед Позивачем з плати поставленого Позивачем товару. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що Відповідач з порушенням порушив зобов'язання, передбачене Договором поставки від 14.04.2011 року № 298 та Додатковою угодою до договору поставки від 14.04.2011 року № 298 від 23.06.2014 року, щодо своєчасної оплати поставлених товарів.

Разом з тим, Позивач у своїй позовній заяві вказує, що Відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по оплаті поставленого товару, заборгованості не погашає, чим порушує умови Договору та вимоги чинного законодавства.

З огляду на те, що Відповідачем належним чином не було виконано зобов'язання за Договором, то на адресу останнього Позивачем в порядку досудового врегулювання спору, встановленого ст. 222 Господарського кодексу України та ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, направлено претензію про стягнення боргу у зв'язку з невиконанням грошових зобов'язань по Договору поставки № 298 від 14.04.2011 року, який отриманий представником ТОВ "Край-2" 02.06.2014 року та в якому Позивач просив Відповідача погасити заборгованість за Договором.

Проте, як вказує Позивач, ТОВ "Край-2" після вказаної претензії в період з червня-липня 2014 року погашено 231 535,60 грн. однак після відновлення поставки, заборгованість знову почала зростати, оскільки оплата здійснювалась несвоєчасно.

Таким чином, внаслідок порушення Відповідачем положень п. 1.1. Договору та ст.ст. 526, 530, 655, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, у зв'язку з тим, що Відповідач належним чином не виконав зобов'язань за Договором з повної оплати поставленого Позивачем товару, за Відповідачем перед Позивачем наявна заборгованість у сумі 376 880,51 грн. (триста сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят гривень 51 коп.).

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Цивільний кодекс України у ст. 612 передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії Відповідача є порушенням договірних зобов'язань, тому Відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості за Договором у вигляді основного боргу у сумі 376 880,97 грн. (триста сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят гривень 97 коп.) підлягають частковому задоволенню в частині основного боргу у сумі 376 880,51 грн. (триста сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят гривень 51 коп.).

Поряд з цим, Позивач просить суд стягнути з Відповідача, за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого товару, пеню, передбачену п. 3.8. Договору поставки, у сумі 85 542,83 грн. (вісімдесят п'ять тисяч п'ятсот сорок дві гривні 83 коп.).

Договір поставки у п. 3.8. передбачає, що за несвоєчасну оплату продукції Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення.

Господарський кодекс України у ст. 216 передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Цивільний кодекс України у ст. 612 передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії Відповідача є порушенням договірних зобов'язань, тому Відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, внаслідок чого є підстави для застосування встановленої законом та Договором поставки відповідальності.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 230, 231 Господарського кодексу України та п. 3.8. Договору поставки, Позивачем Відповідачу нараховано пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого товару в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України в загальній сумі 85 542,83 грн. (вісімдесят п'ять тисяч п'ятсот сорок дві гривні 83 коп.).

З метою дослідження правильності визначення Позивачем суми пені, судом здійснено розрахунок пені за заявлені Позивачем періоди, за результатами якого суд погоджується з сумою, розміром та періодом нарахування Позивачем Відповідачу пені за Договором поставки в сумі 85 542,83 грн. (вісімдесят п'ять тисяч п'ятсот сорок дві гривні 83 коп.).

Доказів сплати в добровільному порядку пені за Договором поставки Відповідач суду не надав та наявність заборгованості зі сплати пені Позивачу визнав в повному обсязі.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого товару за Договором поставки у сумі 85 542,83 грн. (вісімдесят п'ять тисяч п'ятсот сорок дві гривні 83 коп.) підлягають задоволенню в повному обсязі.

Поряд з цим, Позивач, за прострочення виконання Відповідачем грошового зобов'язання за Договором поставки, просить суд стягнути з Відповідача три проценти річних у сумі 7 337,27 грн. (сім тисяч триста тридцять сім гривень 27 коп.). Розрахунок суми трьох процентів річних та інфляційних втрат знаходиться в матеріалах справи.

У відповідності із ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При дослідженні розрахунків 3-х процентів річних, здійснених Позивачем, судом встановлено, що Позивачем здійснено розрахунок 3-х процентів річних об'єктивно та вірно.

Станом на момент розгляду справи, Відповідачем не надано суду доказів сплати Позивачу заборгованості у вигляді трьох процентів річних у сумі 7 337,27 грн. (сім тисяч триста тридцять сім гривень 27 коп.), внаслідок чого вимоги Позивача про стягнення 3-х процентів річних підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс України у ст. 36 встановлює, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що копії документів, які знаходяться в матеріалах справи та надавались суду Позивачем та Відповідачем у справі в якості доказів, є належними та допустимими письмовими доказами, які стосуються предмету спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Надані Позивачем докази не спростовані, та заперечувались Відповідачем протягом розгляду справи.

Поряд з цим, Позивач просить суд покласти на Відповідача судові витрати.

Згідно абз. 1 п. 1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21 лютого 2013 року №7, відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Як встановлено судом, Позивачем за подання Позовної заяви про стягнення заборгованості від 03.03.2015 року № 03/03, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17.04.2015 року б/н, сплачено судовий збір у сумі 9 395,22 (дев'ять тисяч триста дев'яносто п'ять гривень 22 коп.), що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 1819 від 02.03.2015 року та № 1933 від 15.04.2015 року.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд, на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладає на Відповідача господарські витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 9 394,28 грн. (дев'ять тисяч триста дев'яносто чотири гривні 28 коп.).

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 32, 33, 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця Чернишенка Олександра Євгеновича до товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-1" про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙ-1", ідентифікаційний код: 22863249, місцезнаходження: 09000, Київська обл., Сквирський р-н., м. Сквира, вул. Леніна, буд. 19, кв. 13, на користь фізичної особи-підприємця Чернишенка Олександра Євгеновича, ідентифікаційний номер: , місце проживання: 02095, м. Київ, вул. Срібнокільська, буд. 24, кв. 216, заборгованість за договором поставки від 14.04.2011 року за № 298 у вигляді основного боргу в сумі 376 880,51 грн. (триста сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят гривень 51 коп.), пені у сумі у сумі 85 542,83 грн. (вісімдесят п'ять тисяч п'ятсот сорок дві гривні 83 коп.), трьох відсотків річних у сумі 7 337,27 грн. (сім тисяч триста тридцять сім гривень 27 коп.) та судовий збір в сумі 9 394,28 грн. (дев'ять тисяч триста дев'яносто чотири гривні 28 коп.).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя П.Ф. Скутельник

Повний текст рішення складено та підписано 12 травня 2015 року