ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Справа № 916/3370/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя : Корсак В.А.

судді: Данилова М.В., Данилова Т.Б. (доповідач)

розглянувши матеріали касаційної скарги Одеської міської ради
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 17.03.2015р.
у справі господарського суду№916/3370/14 Одеської області
за позовом Одеської міської ради
дофізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про за участю представників сторін: позивача - відповідача -розірвання договору оренди землі та скасування державної реєстрації договору пр. Моджук І.О. - дов. №352/исх-гс від 19.12.14р. не з'явився
В С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 року Одеська міська рада звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі, укладеного 25.01.2005р. між Одеською міською радою та ОСОБА_1, загальною площею 402 кв.м, яка розташована у АДРЕСА_1, а також про скасування державної реєстрації вказаного договору оренди.

Позовні вимоги були вмотивовані тим, що відповідач протягом двох років з дати укладення договору від 25.01.2005р. будівництво магазину не здійснив, а також останній має станом на 24.07.2014р. заборгованість зі сплати орендної плати за 6 місяців в розмірі 5641,26грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.01.2015р. (суддя Степанова Л.В.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.03.2015р. (судді Таран С.В., Будішевська Л.О., Мишкіна М.А.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Одеська міська рада звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні і постанові та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №529 від 30.09.2004р. вирішено, зокрема, надати дозвіл суб'єкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 на будівництво магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" на земельній ділянці площею 0,0402 га за адресою: АДРЕСА_1 та затверджено договір на право забудови між виконавчим комітетом Одеської міської ради та суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1.

Предметом договору на право забудови, укладеного між виконавчим комітетом Одеської міської ради (виконком) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (забудовник), що затверджений вказаним рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради, є надання забудовнику від імені виконкому права забудови земельної ділянки, загальною площею 0,0402 га, в межах відводу, за адресою: АДРЕСА_1 на строк до 2-х років для здійснення будівництва магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" та комплексного благоустрою прилеглої території.

11.10.2004р. Одеською міською радою прийнято рішення №3327-IV, яким затверджено проект відведення земельної ділянки та надано суб'єкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 земельну ділянку у довгострокову оренду терміном на 25 років (землі житлової та громадської забудови), для будівництва, експлуатації та обслуговування магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1".

25.01.2005р. між Одеською міською радою (орендодавець) та суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 (орендар) на підставі рішення Одеської міської ради від 11.10.2004р. №3327-IV було укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове, платне володіння, користування земельну ділянку, площею 402 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1, згідно з планом земельної ділянки, який є невід'ємною частиною договору.

Вказаний договір посвідчений нотаріально та зареєстрований у Одеському міському управлінні ОРФ ЦДЗК, про що у Державному реєстрі вчинено запис від 16.02.2005р. за №56.

Відповідно до п.п.2.1, 5.1 договору від 25.01.2005р. в оренду передається земельна ділянка для будівництва, експлуатації та обслуговування магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" (в тому числі для будівництва - терміном на 2 роки).

Згідно із п.3.1 договору від 25.01.2005р. договір укладено на 25 років.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій безготівковій формі у розмірі: за земельну ділянку площею 402 кв.м: 1025,10грн. на рік на період будівництва та 10246,98грн. на рік на період експлуатації.

Пунктами 9.1.1, 9.1.2, 9.1.3 договору від 25.01.2005р. передбачено право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за її цільовим призначенням згідно з п.5.1 цього договору, додержання орендарем екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, державних стандартів, норм і правил, проектних рішень, місцевих правил забудови населених пунктів; своєчасного внесення орендної плати, а також дострокового розірвання договору у разі невиконання орендарем його обов'язків, передбачених Законом України "Про оренду землі", цим договором, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Сторонами у п.п.12.2, 12.3 договору від 25.01.2005р. узгоджено, що цей договір може бути достроково розірваний за взаємною згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами їх обов'язків, передбачених Законом України "Про оренду землі", цим договором, у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке суттєво перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Цей договір може бути достроково припинений на підставі п.2 ч.1 ст.31 Закону України "Про оренду землі" з мотивів суспільної необхідності, у порядку, встановленому законами України.

На виконання умов договору орендодавцем передано орендареві земельну ділянку площею 402 кв.м, про що свідчить акт прийому-передачі земельної ділянки від 16.02.2005р.

Розглядаючи справу по суті судами встановлено, що 25.02.2005р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Одеси відповідачеві було надано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1 №112/05 строком дії до 01.03.2006р.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень серії ЕАС №570800 від 19.06.2013р. за відповідачем зареєстровано право власності на нерухоме майно, розташоване на орендованій земельній ділянці: незавершене будівництво магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", 79% готовності.

Розглядаючи справу по суті, суди виходили з того, що відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Положеннями ст.21 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до ст.141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Згідно зі ст.96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Статтею 24 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що право орендодавця вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Також, суди виходили з того, що п.2.23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" №6 від 18.05.2011р. роз'яснено, що розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Разом з тим, доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватись належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність (або відсутність) заборгованості за земельним податком та орендною платою.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно довідок ДПІ у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про відсутність заборгованості з податків зборів, що контролюються органами доходів із зборів №1103 від 04.12.2014р., №1129 від 09.12.2014р. відповідач станом на 24.07.2014р., на 01.12.2014р. не має заборгованості із сплати податків, зборів, платежів. Наявні в матеріалах справи квитанції також підтверджують зазначений факт.

Статтею 188 Господарського кодексу України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

За статтею 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судами встановлено, що матеріалами справи не підтверджується факт не здійснення відповідачем будівництва на орендованій земельній ділянці, а навпаки із змісту рішення господарського суду Одеської області від 09.11.2006р. у справі №30/255-06-7700 вбачається, що відповідачем здійснено будівництво магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1.

Зазначений об'єкт нерухомого майна, як зазначалося вище, на даний час є власністю відповідача і розташований на орендованій за договором від 25.01.2005р. земельній ділянці.

В договорі оренди землі від 25.01.2005р. не визначені строки початку та закінчення будівництва, його обсяги, умови проведення, а тому право на будівництво магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" зберігається у орендаря протягом всього терміну дії договору.

Відповідно до ст.ст.24 та 25 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення останнім орендної плати, а орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Статтею 143 Земельного кодексу України передбачено, що підставою примусового припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Таким чином, аналіз наведених норм діючого законодавства та умов договору свідчить, що підставою розірвання договору є саме використання орендарем землі не за цільовим призначенням, тобто з іншою метою, ніж та, що встановлена договором, а не той факт, що будівельні роботи не було завершено.

Водночас суди попередніх інстанцій взяли до уваги те, що позивачем не надано доказів використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, а також те, що відповідач розпочав роботи, спрямовані на забудову земельної ділянки.

За таких обставин суди дійшли до правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог Одеської міської ради про розірвання договору оренди від 25.01.2005р., а враховуючи відсутність жодного обґрунтування позовних вимог про скасування державної реєстрації зазначеного договору і в цій частині відмовили також.

Правова позиція щодо безпідставності розірвання договору оренди землі у зв'язку з порушенням строків початку та закінчення будівництва викладена у постановах Верховного Суду України від 11.11.2014р. по справі №911/2845/13 та від 21.01.2015р. по справі №910/16306/13, яка згідно ст.11128 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх судів.

Статтею 1117 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Одеської міської ради, оскільки доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів по справі, а судами було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для даної справи, їм надано належну правову оцінку та прийнято рішення і постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави залишити їх без змін.

Судові витрати, сплачені касатором до бюджету під час подання касаційної скарги, у зв'язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги на підставі ст.49 ГПК України залишаються на касаторі.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.03.2015р. у справі №916/3370/14 господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий суддя В. Корсак

Судді М. Данилова

Т. Данилова