КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2015 р. Справа№ 5011-13/5659-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 06.05.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2015 (повне рішення складено 10.03.2015)

у справі №5011-13/5659-2012 (суддя Морозов С.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Едельвейс СК»

до дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

про стягнення 92 294,82 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі №5011-13/5659-2012 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Едельвейс СК» 89 490,54 грн. основного боргу, 572,15 грн. 3% річних та 1 801,26 грн. судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі №5011-13/5659-2012 скасувати в частині стягнення з ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» 572,15 грн. 3% річних, в іншій частині оскаржуване рішення суду залишити без змін.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою від 01.04.2015 Київським апеляційним господарським судом прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №5011-13/5659-2012 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

Представник відповідача брав участь у судовому засіданні, надавав пояснення й підтримував доводи, які викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі №5011-13/5659-2012 скасувати в частині стягнення з ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» 572,15 грн. 3% річних та прийняти нове рішення суду, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в цій частині.

Представники позивача в судове засідання апеляційної інстанції повноважних представників не направили, своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 22 ГПК України, не скористалися. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання про розгляд апеляційної скарги, а також приймаючи до уваги те, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка учасників судового процесу без поважних причин у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2010 між дочірньої компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Едельвейс СК» (покупець) укладено договір поставки природного газу №11/11-153ПР-01.

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язується поставити позивачеві імпортований газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 1.2. цього договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору відповідач передає позивачу в період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року природний газ (надалі - газ) з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 443 тис. куб. м, в тому числі по місяцях: січень - 75 тис. куб. м, лютий - 60 тис. куб. м, березень - 50 тис. куб. м, квітень - 25 тис. куб. м, травень - 15 тис. куб. м, червень - 10 тис. куб. м, липень - 8 тис. куб. м, серпень - 10 тис. куб. м, вересень - 20 тис. куб. м, жовтень - 40 тис. куб. м, листопад - 55 тис. куб. м, грудень - 75 тис. куб. м.

Згідно з п. 3.1. договору ціна за 1000 куб. м природного газу становить 2 187,20 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 2 464,94 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 2 957,93 грн.

В подальшому сторони укладали додаткові угоди, відповідно до яких змінювалась ціна за 1000 куб. м та обсяги поставки природного газу.

Відповідно до п. 4.1. договору оплата за природний газ з урахуванням вартості транспортування територією України проводиться позивачем виключного грошовими коштами в такому порядку: оплата в розмірі по 34% від вартості запланованих місячних обсягів проводяться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; оплата в розмірі по 33% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки. Остаточний розрахунок за спожитий газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 874 173,79 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень, які місяться в матеріалах справи (а. с. 32-40).

Однак, відповідач здійснив поставку товару лише частково на суму в розмірі 784 683,25 грн., що підтверджується актами передачі-приймання природного газу для потреб промислових споживачів, копії яких також містяться в матеріалах справи (а. с. 23-30).

02.02.2012 покупець звернувся до постачальника з претензією, в якій просив повернути грошові кошти в сумі 89 490,54 грн. шляхом їх перерахування на поточний рахунок ТОВ «Едельвейс СК».

01.03.2012 ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» направлено ТОВ «Едельвейс СК» відповідь на претензію, в якій постачальник зазначив, що з метою взаємовигідного досудового врегулювання даного питання відповідач пропонує в робочому порядку узгодити шляхи вирішення проблеми існуючої заборгованості.

У травні 2012 року ТОВ «Едельвейс СК» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» про стягнення 89 490,54 грн. безпідставно набутих коштів та 2 804,28 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

При прийняті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення 89 490,54 грн. основного боргу та 572,15 грн. 3% річних.

Відповідач частково не погоджуючись з рішенням суду зазначає, що позивач не заявляв вимогу про стягнення 3% річних в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України, а тому суд першої інстанції всупереч ст. 83 Господарського процесуального кодексу України фактично вийшов за межі позовних вимог. Окрім того, скаржник зазначає, що застосування ст. 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача суми 3% річних є помилковим, оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку природного газу, не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню частково з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язаний прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Нормами ст. ст. 662, 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу

Згідно з ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом першої інстанції встановлено, що на час звернення до суду з позовом, відповідач на оплачену суму в розмірі 89 490,54 грн. поставку газу не здійснив, та кошти у вказаному розмірі не були перераховані позивачу.

Даний факт відповідачем не заперечується.

Таким чином, з огляду на вищенаведене місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 89 490,54 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Отже, з ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» на користь ТОВ «Едельвейс СК» підлягає стягненню 89 490,54 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами.

Стосовно часткового задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині з огляду на наступне.

ТОВ «Едельвейс СК» звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами, зазначив, що сторонами у договорі поставки природного газу №11/11-153 ПРП-01 від 20.12.2010 розмір процентів за користування чужими грошовими коштами не передбачено. Тому, відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України позивач здійснив нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами із застосуванням аналогії закону, а саме на підставі ст. 1048 ЦК України, якою передбачено, що якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

На відміну від договору позики, за яким у власність позичальника передаються грошові кошти з обов'язком повернути таку ж саму коштів з процентами, нарахованими на суму позики, за договором поставки кошти перераховувалися в рахунок оплати вартості придбаного товару.

Тобто, при визначенні розміру процентів позивач ототожнив відносини поставки і позики, що суперечить змісту ст. ст. 712, 1046, 1048 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Договір поставки і договір позики є різними за своєю правовою природою та регулюють різні види цивільних правовідносин, а тому застосування до договору поставки положень про договір позики є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.07.2013.

Окрім того, при прийняті оскаржуваного рішення суду, місцевий господарський суд дійшов висновку, що у зв'язку з тим, що відповідач не перерахував на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 89 490,54 грн., тому є підстави для нарахування 3% річних за користування даними коштами.

Суд першої інстанції встановив, що розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами здійснений позивачем не відповідає нормам чинного законодавства та в порядку ст. 625 ЦК України здійснив розрахунок 3% річних.

Однак, позивач у позовній заяві просить стягнути проценти за користування грошовими коштами на підставі ст. ст. 536, 1048 ЦК України, а не 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, у зв'язку з чим суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 зазначено, що застосування судами ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції та 3% річних є помилковим, оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку природного газу, не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні ст. 625 ЦК України.

Отже, місцевий господарський суд дійшов невірного висновку, що відповідно до чинного законодавства можуть бути нараховані 3% річних.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, позовні вимоги позивача про стягнення з ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» процентів за користування чужими грошовими коштами задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі №5011-13/5659-2012 прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Таким чином, апеляційну скаргу ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» на рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі №5011-13/5659-2012 слід задовольнити, а оскаржуване рішення суду - скасувати частково в частині стягнення 3% річних у сумі 572,15 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у стягненні процентів за користування чужими грошовими коштами.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі №5011-13/5659-2012 задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі №5011-13/5659-2012 скасувати частково в частині стягнення з дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 572,15 грн. 3% річних. В цій частині прийняти нове рішення суду, яким відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Едельвейс СК» у стягненні процентів за користування чужими грошовими коштами.

В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі №5011-13/5659-2012 залишити без змін.

3. Стягнути з дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденко, 1, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Едельвейс СК» (61950, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 24, ) 1 789,88 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Едельвейс СК» (61950, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 24, ) на користь дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденко, 1, ) 913,50 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Видачу відповідних наказів доручити господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №5011-13/5659-2012 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук