РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015Справа №910/28587/14

За позовом Приватного акціонерного товариства «РАЙЗ-МАКСИМКО»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський Елеватор»
про стягнення 3947856,00 грн.

Головуючий суддя Грєхова О. А.

Судді Літвінова М.Є.

Ярмак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Шпічка М.І. (дов. № 166 від 05.11.2014р.)

від відповідача: Святецький М.П. (дов. б/№ від 23.02.2015р.)

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «РАЙЗ-МАКСИМКО» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський Елеватор» про стягнення 3947856,00 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору про надання послуг по прийманню, сушці, обмолоту кукурудзи в качані, зберіганню та відпуску насіння кукурудзи №1 від 29.04.2013 відбулося змішування двох гібридів кукурудзи, що завдало Приватному акціонерному товариству «РАЙЗ-МАКСИМКО» збитків на суму 3947856,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 порушено провадження у справі №910/28587/14, розгляд справи призначено на 02.02.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2015, в зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, розгляд справи відкладено на 23.02.2015.

23.02.2015 відповідач через відділ діловодства суду подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі та клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 задоволено клопотання представника позивача про продовження строку вирішення спору, а також за клопотанням відповідача відкладено розгляд справи до 10.03.2015.

06.03.2015 відповідач через відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з підстав того, що позивач не виконав вимог ДСТУ 4138-2002, як в частині терміну 10-денного строку проведення арбітражного аналізу зерна після отримання свідоцтва про якість зерна так і в частині процедури відбору проб насіння і його аналізу. Крім того, відповідно до Інструкції про порядок приймання, розміщення, підготовки і зберігання сортового насіння завідуючий складом повинен був перевірити назву сорту (гібриду) шляхом звірки відміток на накладній із сортовим документом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2015, враховуючи категорію та складність справи, судом призначено колегіальний розгляд справи.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 призначено колегіальний розгляд справи в наступному складі: Головуючий суддя Грєхова О.А., судді: Літвінова М.Є., Ярмак О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 справу №910/28587/14 прийнято до провадження колегії суддів у складі: Головуючий суддя Грєхова О.А., судді: Літвінова М.Є., Ярмак О.М. та призначено розгляд справи на 30.03.2015.

В судовому засіданні 30.03.2015 на підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 27.04.2015.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.04.2015 подав додаткові пояснення по справі, в яких наголосив на тому, що позивачем не дотримано вимог Інструкції «Про порядок ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та на зернопереробних підприємствах», що позбавляє його права на пред'явлення вимог, які ґрунтуються поза межами спірного договору.

На підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 27.04.2015 оголошено перерву до 12.05.2015.

Представник позивача в судове засідання 12.05.2015 з'явився та підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

В свою чергу, представник відповідача в засідання суду 12.05.2015 також з'явився, проти позовних вимог заперечив в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях по справі.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 12.05.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.04.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівненський Елеватор» (підприємство) та Приватним акціонерним товариством «РАЙЗ-МАКСИМКО» (замовник) було укладено Договір про надання послуг по прийманню, сушці, обмолоту кукурудзи в качані, зберіганню та відпуску насіння кукурудзи №1, відповідно до умов якого замовник передає гібридне насіння кукурудзи в качані (надалі - продукція), а підприємство приймає продукцію та зобов'язується здійснити обмолот, сушку, калібрування, зберігання продукції та її подальший відпуск відповідно до окремих заявок замовника, які є невід'ємною частиною цього договору. Перелік послуг та їх вартість визначається в Додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору (п.1.1. Договору).

Згідно з п. 1.2. Договору вартість продукції за одну тонну складає 26400,00 грн. з ПДВ.

За умовами п.п. 1.3., 1.4. Договору продукція передається на зберігання за умовою «до вимоги». Строк зберігання продукції обраховується по кількості тонно-днів збереження. Власником продукції, яка передається на зберігання є замовник.

Як зазначено в п. 3.1. Договору приймання продукції проводиться у відповідності з порядком і правилами, встановленими ДСТУ «Правила приймання і методи відбору проб» на відповідний вид продукції з обов'язковою присутністю представника замовника.

Якість кожної доставленої партії продукції визначається на основі аналізів, проведених лабораторією підприємства (п. 3.3. Договору).

Пунктом 3.5. Договору сторони погодили, що відпуск (повернення) продукції із зберігання проводиться підприємством партіями та у відповідних кількостях на підставі письмової вимоги замовника не пізніше трьох робочих днів з моменту отримання відповідної вимоги від замовника, в присутності його представника, при умові кінцевого розрахунку за наданий підприємством об'єм послуг.

Відпуск (переоформлення) продукції проводиться виходячи із фактичної якості продукції, що визначалася в процесі сушки, обмолоту, калібрування та зберігання, на момент відпуску (переоформлення), що повинно бути підтверджено посвідченням про якість, яке надається підприємством замовнику. При відпуску продукції вага визначається за вагами підприємства, якість продукції визначається лабораторією підприємства (п.п. 3.7., 3.8. Договору).

Відповідно до п. 4.2. Договору проведені роботи по сушці, обмолоту, калібруванню здійснюються в присутності представника замовника та оформляються актами підробітку зерна, які є обов'язковими. Акти підробітку повинні бути підписані уповноваженими представниками сторін та складені в двох примірниках по одному для кожної з сторін.

Якість насіння після сушки, обмолоту, калібруванню визначається лабораторією підприємства та в момент відпуску насіння повинна відповідати відповідним державним стандартам України (п. 4.3. Договору).

Підприємство пунктом 5.5. Договору зобов'язалося, зокрема, відшкодувати замовнику втрат чи нестачу продукції, а також погіршення її якості.

В свою чергу, замовник зобов'язався, у випадку виникнення розбіжностей з підприємством по якісних показниках продукції, яку отримує замовник, для визначення якості запрошувати інспектора Державної сільськогосподарської інспекції, або експерта іншої компетентної державної організації (п. 6.4. Договору).

При цьому, згідно з п. 8.3. Договору підприємство відшкодовує замовнику за втрату (нестачу) продукції або за таке пошкодження продукції, що призвело до погіршення споживчих якостей настільки, що використання того за призначенням стало неможливим («істотне пошкодження») - у розмірі повної вартості продукції, виходячи із ціни продукції, що визначена пунктом 1.2. цього договору, за інші пошкодження - у розмірі суми, на яку знизилася вартість продукції, виходячи із ціни продукції, що визначена пунктом 1.2. цього договору (вказана сума визначається шляхом проведення оцінок незалежними експертами - співробітниками Державної сільськогосподарської інспекції або іншої компетентної державної організації).

Відшкодування збитків замовнику, як в першому, так і в другому випадку, проводиться підприємством за вибором замовника шляхом перерахування грошових коштів, або шляхом відшкодування в натуральному виразі однорідною продукцією належно якості.

Даний договір вступає в силу з моменту підписання сторонами і діє до 31 грудня 2013 року, а в частині невиконання зобов'язань, що виникли протягом строку дії договору - до повного їх виконання (п. 12.1. Договору).

Позивачем відповідно до розпоряджень-актів на доробку зерна, насіння олійних культур і трав №38/13 від 19.09.2013, №61/13 від 03.10.2013 та №98/13 від 23.10.2013 передано на обмолот гібрид кукурудзи НС-251 у кількості 526640 кг. і гібрид кукурудзи НС-301 у кількості 427180 кг.

Як зазначає позивач, внаслідок обмолоту, сушки та калібрування відповідач повинен був передати позивачу гібрид кукурудзи НС-251 у кількості 184535 кг. і гібрид кукурудзи НС-301 у кількості 149540 кг.

Згідно з товарно-транспортними накладними №447 від 28.03.2014, №448 від 28.03.2014, №762 від 30.04.2014, №831 від 08.05.2014, б/н від 12.05.2014 та №№844, 843, 893, 845, 824, 821, 841, 826, 808, 807, 814, 812 від 06.05.2014 відповідач передав позивачу гібрид кукурудзи НС-251 у кількості 97860 кг. і гібрид кукурудзи НС-301 у кількості 236440 кг.

Листом №246 від 24.07.2014 позивач повідомляв ТОВ «Рівненський Елеватор», що 30 липня 2014 року о 12:00 год. на Зорянській філії ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» за участю представників Державної сільськогосподарської інспекції, буде проведено відбір зразків насіння кукурудзи гібриду НС-301 для передання їх на експертизу та просив направити відповідача свого уповноваженого представника для участі у відборі.

За Результатами визначення типовості (автентичності) зразків насіння гібридів кукурудзи №106/448 від 21.08.2014 складеними Інститутом фізіології рослин і генетики Національної академії наук України встановлено, що за компонентами електрофоретичного спектру білку зразки кукурудзи з маркуванням НС-301: фракція №1 - відповідає генетичній чистоті 83%, 17% домішки іншого гібрида; фракція №2 - відповідає генетичній чистоті 45%, 55% домішки іншого гібрида; фракція №3 - відповідає генетичній чистоті 65%, 35% домішки іншого гібрида; фракція №4 - відповідає генетичній чистоті 17%, 83% домішки іншого гібрида.

Крім того, відповідно до Обґрунтування результатів досліджень №15-5-12-1/3913 від 10.11.2014 Українського інституту експертизи сортів рослин Міністерства аграрної політики та продовольства України:

- зразок 407 насіння гібриду кукурудзи НС 301 за результатами лабораторних досліджень неоднорідний і представлений двома типами електрофоретичних спектрів зеїнів у співвідношенні 58% відповідає офіційному зразку гібрида НС 301 та 42% характерні для офіційного зразка гібрида НС 251;

- зразок 408 насіння гібриду кукурудзи НС 301 за результатами лабораторних досліджень неоднорідний і представлений двома типами електрофоретичних спектрів зеїнів у співвідношенні 20% відповідає офіційному зразку гібрида НС 301 та 80% характерні для офіційного зразка гібрида НС 251;

- зразки 407 і 408, які репрезентують відповідні партії задекларованого гібриду представлені сумішшю насіння двох гібридів кукурудзи звичайної, яка не відноситься до категорії насіння гібриду першого покоління НС 301 і підлягає реалізації як товарне зерно.

Позивач наголошує на тому, що змішування відбулося внаслідок дій відповідача, що виявилося в неправильному оформленні товарно-транспортних документів. Таким чином, в зв'язку з неможливістю отримати сертифікат на насіння гібриду кукурудзи НС-301 внаслідок змішування з іншим гібридом, а відтак використання гібриду кукурудзи НС-301 за його прямим призначенням, ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» звернулося до суду з даним позовом про стягнення з ТОВ «Рівненський Елеватор» 3947856,00 грн. збитків.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За умовами ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором складського зберігання, а відповідно до ч. 1 ст. 957 Цивільного кодексу України, за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

В той час, як ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною першою статті 949 ЦК України передбачено обов'язок зберігача повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

За приписами ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Як встановлено статтею 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Обов'язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідальності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушується права іншої особи.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки );

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що збитки стали об'єктивним наслідком поведінки завдавала шкоди.

За загальним правилом деліктна відповідальність настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини.

В разі відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Судом встановлено, і ця обставина не заперечується сторонами, що Приватне акціонерне товариство «РАЙЗ-МАКСИМКО» передало на зберігання гібрид кукурудзи НС-251 у кількості 526640 кг. і гібрид кукурудзи НС-301 у кількості 427180 кг., а Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівненський Елеватор» зобов'язалося надати послуги по прийманню, сушці, обмолоту кукурудзи в качані, а також зберігати вказані речі, формальним підтвердження чого є розпорядження-акти на доробку зерна, насіння олійних культур і трав №38/13 від 19.09.2013, №61/13 від 03.10.2013 та №98/13 від 23.10.2013.

На підставі поданої позивачем заявки №89 від 14.03.2014 про відвантаження насіння кукурудзи, зокрема, гібриду НС-251 у кількості 184535 кг. і гібриду кукурудзи НС-301 у кількості 149540 кг., відповідачем в період з 28.03.2014 по 06.05.2014 було відпущено Приватному акціонерному товариству «РАЙЗ-МАКСИМКО» насіння кукурудзи НС-251 на загальну кількість 184520 кг. і насіння кукурудзи НС-301 на загальну кількість 149540 кг, про що свідчать наявні в матеріалах справи свідоцтва на гібридне насіння кукурудзи.

Позаяк, в товарно-транспортних накладних за цей період, зазначено про відвантаження ТОВ «Рівненський Елеватор» гібриду кукурудзи НС-251 у кількості 97860 кг. і гібриду кукурудзи НС-301 у кількості 236440 кг.

Відповідач не заперечує того факту, що помилковий запис до товарно-транспортних накладних було допущено з вини його представника.

Однак, як визначено пунктом 3.1. глави IV Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, яка затверджена наказом Міністерства аграрної політики України від 13 жовтня 2008 року № 661 (надалі - Інструкція), яка регулює процедуру ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на елеваторах, хлібних базах, хлібоприймальних, борошномельних і комбікормових підприємствах незалежно від їх форм власності, при надходженні зерна на підприємство виробнича технологічна лабораторія підприємства (далі - ВТЛ) проводить попереднє визначення якості зерна.

Пунктом 3.2. даної Інструкції передбачено, що якщо за результатами випробувань будуть виявлені розбіжності в якості зерна понад норму допустимих відхилень, підприємство-одержувач: протягом доби, крім вихідних днів, у письмовій формі (телеграма, телефонограма, факсограма з їх обов'язковою реєстрацією у реєстраційній книзі) викликає представників: власника зерна, підприємства-відправника та Держсільгоспінспекції за місцем відвантаження зерна, якщо вона проводила інспектування (у останньому випадку викликається представник Держсільгоспінспекції за місцем надходження зерна); забезпечує цілісність зберігання зерна та незмінність його якості до вирішення спірних питань в опломбованій місткості.

За погодженням з підприємством-відправником зберігання зерна можливе без розвантаження транспорту або із розвантаженням. Розвантаження проводиться в опломбовану місткість (силос, склад), що забезпечує незмінність маси зерна та його якості, у присутності держінспектора Держсільгоспінспекції за місцем надходження зерна, та складається акт про розвантаження спірної партії зерна.

За приписами п. 3.4.1. Інструкції комісія проводить обстеження транспортного засобу або місткості, де зберігається спірна партія зерна, та наявність пломб.

Відбір проб для всіх спірних чи арбітражних визначень проводиться комісією в присутності зацікавлених сторін (в т.ч. за дорученням) згідно з вимогами діючих стандартів масою, яка дозволяє сформувати проби для усіх зацікавлених сторін та

забезпечити всі етапи арбітражу. Проби пакуються в тару, яка гарантує незмінність якості та опломбовується, та засвідчуються підписами членів комісії (п. 4.1. Інструкції).

При цьому пункт 3.4.2. Інструкції чітко передбачає, що відбір проби проводиться лише за відсутності порушень вимог щодо зберігання спірної партії, а виділені з неї проби пломбуються, забезпечуються етикетками з підписами осіб, які брали участь у відборі. Акт про відбір проб підписується всіма членами комісії. Відібрані і опломбовані проби надаються зацікавленим сторонам.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем під час розгляду справи не надано доказів дотримання ним положень Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, в частині проведення виробничою технологічною лабораторією Приватного акціонерного товариства «РАЙЗ-МАКСИМКО» при надходженні зерна попереднього визначення його якості.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач передавав позивачу продукцію за спірним договором у період з 28.03.2014 по 06.05.2014, в той час як позивач звернувся з листом до ТОВ «Рівненський елеватор» з повідомленням про відбір зразків насіння кукурудзи гібриду НС-301 та просив направити відповідача свого уповноваженого представника для участі у відборі для передання їх на експертизу лише 24.07.2014, тобто більше ніж через два місяці.

Отже, відповідачем не надано доказів належного повідомлення представника відповідача та Держсільгоспінспекції щодо розбіжності в якості зерна, як і не підтверджено факт забезпечення ним цілісності зберігання зерна та незмінності його якості в опломбованій місткості на час вирішення спірного питання.

Відтак, позивачем до суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням шкоди, а також тієї обставини, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в позові, з покладенням витрат по сплаті судового збору на позивача, у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.05.15 р.

Головуючий суддя О.А.Грєхова

Судді М.Є.Літвінова

О.М.Ярмак