УХВАЛА

13.05.2015Справа № 910/4839/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний Континент - 2000»

до Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1. Фізична особа - підприємець Турку Євдокія Петрівна

2. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

про стягнення 67 179, 90 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Даниленко В.І. за ордером серії КС № 095051 від 21.03.2015 р.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний Континент - 2000» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» (далі - відповідач) про стягнення 67 179, 90 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що між ним та відповідачем було укладено Договір № CUR_LE_26689 від 09.12.2008 р. про обслуговування поточного рахунку в національній валюті № 6689, а також Договір № ІВ-26689-1 від 01.04.2011 р. про банківське обслуговування з використанням програмно-технічного комплексу «Інтернет-банкінг». 29.05.2014 р. в результаті несанкціонованого платежу відповідачем було здійснено списання грошових коштів з рахунку позивача в сумі 30 000, 00 грн. на підставі платіжного доручення № 2954 та в сумі 30 000, 00 грн. на підставі платіжного доручення № 2955. За твердженням позивача, вказані платежі були створені 29.05.2014 р. з ІР-адреси: 80.79.114.140 (провайдер: Estonia Tallin Aktsiaselts Wavecom), яка зареєстрована в Таліні (Естонія), в той час, як генеральний директор та головний бухгалтер підприємства позивача перебували на території України у м. Києві. У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача незаконно списаних грошових коштів в сумі 60 000, 00 грн. та 7 179, 90 грн. пені.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.03.2015 р. порушено провадження у справі № 910/4839/15-г, в порядку ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фізичну особу - підприємця Турку Євдокію Петрівну та Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», розгляд справи призначено на 24.03.2015 р.

17.03.2015 р., 19.03.2015 р. та 20.03.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 24.03.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представники відповідача та третьої особи-1 в судове засідання 24.03.2015 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Представник третьої особи-2 в судовому засіданні 24.03.2015 р. надав пояснення по суті спору та додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.03.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 21.04.2015 р.

Представник позивача у судовому засіданні 21.04.2015 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, подав клопотання про витребування додаткових доказів у справі, а саме: просив витребувати у ПАТ «ПроКредитБанк» договір, укладений з ТОВ «БІФІТ СЕРВІС», на підставі якого банк використовує програмно-технічний засіб цього товариства, укладений з Фізичною особою - підприємцем Турку Є.П. примірник Договору № 501 від 05.05.2014 р., кошторис до нього та акт виконаних робіт за цим Договором, а також витребувати у слідчого відділу Оболонського РУ ГУ МВС України інформацію про хід досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0004143 від 31.05.2014 р.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.04.2015 р. проти позову заперечив, подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи, при вирішенні клопотання представника позивача про витребування додаткових доказів у справі поклався на розсуд суду.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.04.2015 р. продовжено строк вирішення спору у справі № 910/4839/15-г на п'ятнадцять днів, в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України витребувано у Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві додаткові докази у справі, розгляд справи відкладено на 06.05.2015 р.

30.04.2015 р. представником відповідача подано через відділ діловодства господарського суду міста Києва додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 06.05.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.05.2015 р. проти позову заперечив.

Представники третіх осіб в судове засіданні 06.05.2015 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.05.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 13.05.2015 р.

08.05.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані письмові пояснення у справі, в яких відповідач наводить перелік питань, які він пропонує поставити на вирішення судовому експерту у разі призначенням судової експертизи у справі, а саме: Чи змінювалась операційна система, яка використовується на комп'ютері позивача, з якого використовувався ІБ, після 29.05.2014 р.? Яка операційна система використовувалася позивачем на комп'ютері, з якого здійснювався вхід в ІБ? Чи використовувалося позивачем ліцензійне програмне забезпечення, чи регулярно воно оновлювалось та коли оновлювалось останній раз? Якими методами захисту комп'ютера користувався позивач на період здійснення платежу? Чи були засоби захисту присутні на комп'ютері позивача, з якого здійснювався вхід в ІБ 29.05.2014 р.? Чи мав місце факт зараження комп'ютера позивача шкідливим програмним забезпеченням (вірусом), який мав можливість здійснити крадіжку даних входу в ІБ на момент здійснення платежів, що розглядаються? Чи мав місце факт копіювання даних для входу в ІБ (логін, пароль, ЕЦП) на переносні зберігачі інформації? Чи можна однозначно заперечити факт передачі/копіювання позивачем конфіденційних даних для входу та використання системи ІБ (логін, пароль, ЕЦП) третім особам? Чи був факт накладання ЕЦП позивача на платежі, легітимність яких оскаржується позивачем? Чи можна однозначно встановити, що саме з комп'ютера, який позивач надав на експертизу, здійснювався вхід в ІБ? Чи можна однозначно встановити, що позивач не мав можливості шляхом віддаленого доступу з іншого комп'ютера в іншій країні самостійно відправити платіж?. При цьому, відповідач просив наступне судове засідання провести без участі його представника.

08.05.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заперечення проти призначення судової експертизи у справі у зв'язку з недоцільністю, оскільки на думку позивача факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань по дистанційному обслуговуванню поточного рахунку ТОВ «Будівельний континент-2000» є очевидним. При цьому, у випадку призначення судової експертизи, позивач просив суд поставити на її вирішення питання: Чи відповідає вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис» Система «ibank 2 UA», використовуючи яку ПАТ «ПроКредитБанк», без створення центру сертифікації ключів, надавало Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельний континент-2000» послуги електронного цифрового підпису? Чи має право суб'єкт господарювання надавати послуги електронного цифрового підпису без створення центру сертифікації ключів, як передбачено Законом України «Про електронний цифровий підпис»? Також, позивач просив суд зобов'язати відповідача надати експерту для дослідження статистику «МАК-адрес», за допомогою якої буде виявлений конкретний мережевий пристрій комп'ютера.

В судовому засіданні 13.05.2015 р. представник позивача заперечив проти призначення у справі судової експертизи, проте, у разі її призначення, гарантував оплату вартості проведеного експертного дослідження.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання 13.05.2015 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

В судовому засіданні 13.05.2015 р. судом було вирішено призначити у справі судову комп'ютерно-технічну експертизу виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 82 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні господарського спору по суті (задоволення позову, відмова в позові повністю або частково) господарський суд приймає рішення. Рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, згідно з положеннями ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має створювати сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, в тому числі й шляхом витребування доказів на підставі поданого стороною або прокурором клопотання (ст. 38 ГПК України).

Також, за змістом системного аналізу приписів ст. ст. 43, 104 Господарського процесуального кодексу України з метою забезпечення законності та обґрунтованості судового рішення, на місцевий господарський суд покладено обов'язок всебічно та повно з'ясувати і дослідити обставини справи, що мають значення для її вирішення по суті.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими, є підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду.

Таким чином, суд, розглядаючи справу, має вживати заходів до всебічного й повного встановлення обставин спору, що не суперечить принципу змагальності, оскільки останній відображається в змісті процесуальних прав та обов'язків осіб, що беруть участь у справі та реалізується в сукупності з принципами рівності, диспозитивності та безпосередності.

Також, відповідно до п. 62 Додатку до Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 р. на 1098 засіданні заступників міністрів, - судді повинні розглядати кожну справу з належною ретельністю та впродовж розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом заявленого позову є вимоги ТОВ «Будівельний Континент-2000» про стягнення з ПАТ «ПроКредитБанк» грошових коштів в сумі 60 000, 00 грн., які за твердженням позивача були списані з його поточного рахунку внаслідок несанкціонованого проникнення до системи 29.05.2014 р. з ІР-адреси: 80.79.114.140 (провайдер: Estonia Tallin Aktsiaselts Wavecom), яка зареєстрована в Таліні (Естонія), в той час, як генеральний директор та головний бухгалтер позивача перебували на території України у м. Києві.

За твердженням позивача, платіжних доручень № 2954 та № 2955 від 29.05.2014 р. на перерахування грошових коштів він відповідачу не надавав, а списання цих коштів стало можливим внаслідок несанкціонованого генерування (підробки) невстановленою особою електронного цифрового підпису позивача та підміні ІР-адреси, внаслідок чого відбулось незаконне проникнення сторонньої особи в банківську систему і у такий спосіб здійснено незаконне списання з рахунку позивача грошових коштів в сумі 60 000, 00 грн., які були перераховані Фізичній особі - підприємцю Турку Є.П., з якою у позивача немає жодних правовідносин.

Таким чином позивач вважає, що всупереч вимог чинного законодавства відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по захисту інформації від незаконної операції з даними особистого ключа позивача шляхом його несанкціонованої генерації, як компонента власної платіжної системи та не встановив обмеження доступу до системи «Інтернет-банкінг» з іноземних провайдерів.

Відповідач, у свою чергу, проти вказаних позивачем обставин заперечує, оскільки формування клієнтом електронного розрахункового документа та відправлення його за допомогою системи «Інтернет-банкінг» здійснюється через мережу Інтернет із застосуванням клієнтом таємного ключа та паролю, що відомі тільки йому. Таємний ключ електронного цифрового підпису клієнта генерується на комп'ютері клієнта та доступний тільки клієнту.

Також, відповідач стверджує, що він надавав позивачу послуги з дистанційного обслуговування його рахунку з використанням програмного забезпечення «іВаnk 2 UA», що забезпечує надійний захист електронного цифрового підпису та має позитивний експертний висновок за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Отже, за твердженням відповідача, накладений електронний цифровий підпис позивача на електронному документі, який був наданий за допомогою системи «Інтернет-банкінг», що пройшов позитивну перевірку, є підставою для прийняття його до виконання.

За таких обставин відповідач вважає, що спірні розрахункові документи були створені та оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Інструкції № 22 з накладенням електронного цифрового підпису позивача, що було безумовною підставою для їх виконання відповідачем. Електронний цифровий підпис був позитивно перевірений за допомогою системи «Інтернет-банкінг», про що на спірних розрахункових документах проставлено відповідну відмітку, що ідентифікатор відкритого ключа позивача, вказаний у сертифікаті відкритого ключа ЕЦП, співпадає з ідентифікатором відкритого ключа позивача, вказаним у відмітці на спірному розрахунковому документі.

Додатково відповідач зазначає, що під час укладання угоди про дистанційне обслуговування позивач відмовився від отримання та використання USB-токена в системі «Інтернет-банкінг», що пропонувався відповідачем з метою підвищення рівня безпеки обслуговування в системі «Інтернет-банкінг» та протидії викрадення електронних ключів клієнтів, відповідачу не було відомо з яких ІР-адрес позивач має намір виконувати входи до системи «Інтернет-банкінг», жодних обмежень щодо використання ІР-адрес позивачем встановлено не було, а чинне законодавство України забороняє банкам самостійно встановлювати такі обмеження.

Як зазначалося вище, за змістом ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має створювати сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Враховуючи приписи ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої жодні докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили, а також зазначені вище обставини, судом зроблено висновок про необхідність призначення судової експертизи у справі для вирішення питання щодо наявності/відсутності несанкціонованого доступу до системи «Інтернет-банкінг» та незаконного списання з поточного рахунку позивача грошових коштів.

Так, відповідно до ч. 1-3 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Таким чином, оскільки для вирішення означеного питання потрібні спеціальні знання, а в силу приписів ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України, вказані обставини можуть бути встановлені виключно шляхом проведення судової експертизи, суд вважає за необхідне призначити у справі судову комп'ютерно-технічну експертизу, до основних завдань якої належать установлення робочого стану комп'ютерно-технічних засобів; установлення обставин, пов'язаних з використанням комп'ютерно-технічних засобів, інформації та програмного забезпечення; виявлення інформації та програмного забезпечення, що містяться на комп'ютерних носіях; установлення відповідності програмних продуктів певним версіям чи вимогам на його розробку.

Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

В даному випадку перелік питань перед судовими експертами судом сформовано самостійно, з урахуванням предмету доказування у даній справі, встановленої заборони ставити питання правового характеру, а також завдань, які вирішує комп'ютерно-технічна експертиза.

Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу». Особа, яка проводить судову експертизу користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» з урахуванням вимог частини третьої статті 41 ГПК господарський суд доручає проведення судових експертиз установам та особам, зазначеним у статтях 7, 9 і 10 Закону.

Згідно з частиною другою статті 10 Закону судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта.

За загальним правилом доручати проведення судової експертизи можливо лише тим особам, яких атестовано відповідно до Закону і включено до Державного реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладено на Міністерство юстиції України (стаття 9 Закону).

Проведення експертизи в даному випадку суд вирішив доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

З огляду на наведене, керуючись ст. ст. 41, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Призначити у справі № 910/4839/15-г судову комп'ютерно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

- Яка технологія та хронологія створення електронного документа - платіжного доручення № 2954 від 29.05.2014 р. про перерахування з рахунку ТОВ «Будівельний Континент-2000» № 6689 на рахунок Фізичної особи - підприємця Турку Е.П. № 7861 грошових коштів в сумі 30 000, 00 грн.?

- Яка технологія та хронологія створення електронного документа - платіжного доручення № 2955 від 29.05.2014 р. про перерахування з рахунку ТОВ «Будівельний Континент-2000» № 6689 на рахунок Фізичної особи - підприємця Турку Е.П. № 7861 грошових коштів в сумі 30 000, 00 грн.?

- Чи містить комп'ютер ТОВ «Будівельний Континент-2000», з якого він здійснює свою підприємницьку діяльність і користується послугою «Інтернет-банкінг», інформацію про формування платіжного доручення № 2954 від 29.05.2014 р. та платіжного доручення № 2955 від 29.05.2014 р. в системі «Інтернет-банкінг»?

- З якого пристрою (персональний комп'ютер, мобільний телефон тощо) було входження до системи «Інтернет-банкінг» під таємним ключем, логіном та паролем, присвоєним ТОВ «Будівельний Континент-2000» 29.05.2014 р. при формуванні платіжного доручення № 2954 та платіжного доручення № 2955, яка йому надана IP адреса, за якою поштовою адресою вона була закріплена? Кому вказана IP адреса належить (ідентифікуючі ознаки)?

- Чи був переніс IP адреси та будь-яких даних з вищенаведеного досліджуваного комп'ютера на інший комп'ютер 29.05.2014 р.?

- Чи була підміна IP адреси досліджуваного комп'ютера 29.05.2014 р.? Якщо так, то який маршрут їх слідування?

- Чи була у вищенаведеного досліджуваного комп'ютера 29.05.2014 р. подвійна IP адреса?

- Чи було можливим 29.05.2014 р. втручання до досліджуваного комп'ютера чи серверу, на якому знаходиться система «Інтернет-банкінг», сторонніх осіб за допомогою шкідливих програмних забезпечень? Якщо так, то яким чином?

- Чи був можливий на момент формування платіжного доручення № 2954 від 29.05.2014 р. та платіжного доручення № 2955 від 29.05.2014 р. несанкціонований доступ до системи «Інтернет-банкінг»?

- Чи було несанкціоноване втручання в систему «Інтернет-банкінг» на момент формування платіжного доручення № 2954 від 29.05.2014 р. та № 2955 від 29.05.2014 р.?

- Чи була будь-яка підміна даних ТОВ «Будівельний Континент-2000» в системі «Інтернет-банкінг» (підміна логіну, паролю, електронного підпису, номеру телефону, на який приходять смс з кодом доступу до конкретної операції) 29.05.2014 р.?

- Чи можлива взагалі така ситуація, що треті особи шляхом несанкціонованих дій, без відома посадових осіб ТОВ «Будівельний Континент-2000» заволоділи її персональними даними для входу до системи «Інтернет-банкінг» (логін, пароль, цифровий підпис), втрутились до серверу, де знаходиться система «Інтернет-банкінг», здійснили підміну даних ТОВ «Будівельний континент-2000», зайшли до її акаунту з іншого комп'ютера та здійснили формування електроного платіжного доручення № 2954 від 29.05.2014 р. та № 2955 від 29.05.2014 р.? Якщо так, то який алгоритм та хронологія дій? Чи необхідна для цього співучасть співробітників ПАТ «ПроКредитБанк»?

- Чи мав місце факт зараження комп'ютера позивача шкідливим програмним забезпеченням (вірусом), який мав можливість здійснити крадіжку даних входу до системи «Інтернет-банкінг» на момент здійснення платежів, що розглядаються?

- Чи мали посадові особи ТОВ «Будівельний Континент-2000» можливість шляхом віддаленого доступу з іншого комп'ютера в іншій країні самостійно відправити спірні платежі, в тому числі шляхом повідомлення телекомунікаційними або іншими засобами необхідної інформації (логіну, паролю тощо) третім особам?.

2. Проведення експертизи у встановлений законом строк доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6). У випадку, якщо будь-яке з поставлених на вирішення питань, виходить за межі судової комп'ютерно-технічної експертизи, - експертній установі організувати проведення відповідної експертизи.

3. Попередити експерта, який буде здійснювати судову експертизу, про кримінальну відповідальність згідно з ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

4. Зобов'язати сторони надати на вимогу експерта оригінали всіх, необхідних для проведення експертизи, документів.

5. Оплату витрат по проведенню судової експертизи на даному етапі провадження у справі покласти на позивача і запропонувати йому вирішити питання з експертною установою щодо сплати, в т.ч. шляхом попередньої оплати, сум за проведення судової експертизи.

6. Зобов'язати учасників судового процесу повідомити господарський суд міста Києва про закінчення експертизи.

Суддя В.С. Ломака