ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року Справа № 916/1242/14

Вищий господарський суду України в складі колегії

суддів:Грейц К.В. - головуючого (доповідача), Бакуліної С.В., Сибіги О.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
на постановувід 26.02.2015
Одеського апеляційного господарського суду
у справі Господарського суду Одеської області № 916/1242/14
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_4
доІзмаїльської міської ради
пророзірвання договору оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.06.2014 (суддя Степанова Л.В.) задоволені позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (далі - позивач) до Ізмаїльської міської ради (далі - відповідач) про дострокове розірвання договору оренди землі. Розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений між Ізмаїльською міською радою та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 29.01.2004 та зареєстрований в Державному підприємстві "Одеський регіональний центр державного земельного кадастру" 16.02.2004 за №69.

Одеський апеляційний господарський суд, здійснюючи апеляційний перегляд справи за скаргою відповідача, постановою від 24.07.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Мишкіна М.А., судді Будішевська Л.О., Бєляновський В.В.) рішення у справі скасував та прийняв нове рішення про відмову в позові.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.10.2014 (колегія суддів у складі головуючого судді Рогач Л.І., суддів Волковицької Н.О., Фролової Г.М.) постанову суду апеляційної інстанції від 24.07.2014 та рішення місцевого господарського суду від 12.06.2014 у справі скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами здійснення нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Одеської області від 22.12.2014 (суддя Никифорчук М.І.) позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений між позивачем та відповідачем 29.01.2004 та зареєстрований в Державному підприємстві "Одеський регіональний центр державного земельного кадастру" 16.02.2004 за №69.

Одеський апеляційний господарський суд, здійснюючи апеляційний перегляд справи за скаргою відповідача, постановою від 26.02.2015 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Туренко В.Б., судді Поліщук Л.В., Таран С.В.) рішення у справі скасував та прийняв нове рішення про відмову в позові.

Позивач з постановою суду апеляційної інстанції у справі не згоден, в поданій касаційній скарзі просить її скасувати та залишити в силі рішення місцевого господарського суду, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: ч. 4 ст. 31, ст. 32 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 627, 651, ч.2 ст. 652 ЦК України.

Зокрема, скаржник зазначає про безпідставність прийнятого апеляційним судом рішення щодо відмови в позові, оскільки, за його твердженням, для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки від 29.01.2004 у спірних правовідносинах існувало одразу три окремі підстави: добровільна відмова відповідача від оренди землі, припинення діяльності останнього як суб'єкта господарювання та наявність істотної зміни обставин, визначеної нормою ч.2 ст. 652 ЦК України, що, в свою чергу, свідчить про наявність як законодавчо визначених, так і обумовлених договором підстав для дострокового розірвання договору.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Представники сторін не скористались своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні касаційної інстанції, про дату і час якого були належним чином повідомлені ухвалою Вищого господарського суду України від 20.04.2015.

Розпорядженням Секретаря другої судової палати Вищого господарського суду України від 12.05.2015 №03-05/729, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Глос О.І., для розгляду касаційної скарги у справі сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Грейц К.В., судді Бакуліна С.В., Сибіга О.М.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що 26.03.2003 між ВАТ "Одесоблстрой" (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір №Н-1001 купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого покупець придбав у власність 27/32 частини будівель та споруд площею 2960,4 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний договір зареєстровано на Одеській універсальній товарній біржі "Центр" 26.03.2003 за № Н-1001.

29.01.2004 між Ізмаїльською міською радою (орендодавець) та ФОП ОСОБА_4 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований в Державному підприємстві "Одеський регіональний центр державного земельного кадастру" 16.02.2004 за №69, за умовами якого орендодавець на підставі рішення Ізмаїльської міської ради від 21.11.2003 №449-ХХІV надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться в місті Ізмаїл за адресою: АДРЕСА_1, площею 6,3026 га (п.1.1 договору); земельна ділянка передається в оренду для не сільськогосподарського використання - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд (промислова база) (п.2.1 договору); договір укладається на термін 15 років і набуває чинності з моменту його підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації в Державному підприємстві "Одеський регіональний центр державного земельного кадастру" (п.2.2 договору); орендна плата вноситься орендарем в розмірі 1,2% вартості земельної ділянки в рік, з щорічним збільшенням на 0,05%. Розмір орендної плати щорічно переглядається в односторонньому порядку протягом 2-х місяців з моменту прийняття відповідного рішення, з письмовим попередженням орендаря у випадках: підвищення цін, тарифів тощо, у тому числі внаслідок інфляційних процесів; збільшення розміру ставки земельного податку; в інших випадках передбачених законодавством України (п.2.3 договору); у разі припинення або розірвання договору орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду (п.2.4 договору); сторони домовляються: зміна умов договору можлива за взаємною згодою сторін; договір втрачає чинність у разі його припинення або розірвання. Підставою розірвання договору є: невиконання орендарем обов'язків, передбачених договором; взаємна згода сторін; добровільна відмова орендаря від оренди земельної ділянки або припинення діяльності орендаря. Будь-які зміни або доповнення до цього договору здійснюються у письмовій формі та підписуються належним чином уповноваженими представниками сторін. В разі відсутності взаємної згоди сторін щодо зміни умов цього договору, його дострокового розірвання на вимогу заінтересованої сторони, ці питання вирішуються у судовому порядку (розділ 4 договору).

Розпорядженням Ізмаїльської міської ради від 08.11.2006 №799р на підставі заяви ФОП ОСОБА_4, власника 27/32 частини нежитлових будівель по АДРЕСА_1, зазначеній адресі присвоєно нову поштову адресу: АДРЕСА_1.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 26.07.2007 ОСОБА_4 на підставі рішення Виконкому Ізмаїльської міської ради від 21.09.2006 №853 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно (нежитлові будівлі) за адресою: АДРЕСА_1, державна реєстрація якого здійснена 31.07.2007, про що свідчить наявний у матеріалах справи витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

14.02.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив розірвати договір оренди земельної ділянки від 29.01.2004, посилаючись на припинення підприємницької діяльності та додатково послався на абзац 10 пункту 4 договору оренди від 29.01.2004, за умовами якого підставою для розірвання даного договору є добровільна відмова орендаря від договору оренди.

Втім, листом від 11.03.2014 відповідач відмовив в наданні згоди на розірвання договору, мотивуючи відмову тим, що на орендованій земельній ділянці розташоване нерухоме майно, належне орендарю, а отже для вирішення питання можливості дострокового розірвання договору останній зобов'язаний звільнити займану земельну ділянку та надати орендодавцю відповідні докази.

Водночас, рішенням Господарського суду Одеської області від 18.02.2014 у справі №916/2342/13, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.05.2014, задоволено позов заступника Ізмаїльського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Ізмаїльської міської ради до ФОП ОСОБА_4 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 29.01.2004, зареєстрованого 16.02.2004 за №69, внесено зміни до цього договору шляхом викладення абзаців 1 і 3 п. 2.3. договору в наступній редакції: "За користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі в рік" (абзац 1). "Всі розрахунки за договором оренди земельної ділянки здійснюються в грошовій формі (безготівковій) шляхом перерахування орендарем суми орендної плати на розрахунковий рахунок бюджету м. Ізмаїл" (абзац 3).

Вважаючи вказані судові акти, якими збільшено розмір орендної плати, істотною зміною обставин, а також посилаючись на визначену сторонами в умовах розділу 4 договору оренди землі таку підставу для дострокового розірвання договору як добровільна відмова орендаря від оренди земельної ділянки, ФОП ОСОБА_4 звернувся до господарського суду з даним позовом, вимоги якого обґрунтовані, зокрема, приписами ч. 4 ст. 31 Закону України "Про оренду землі", ч. 2 ст. 652 Цивільного Кодексу України.

Вирішуючи спір у справі вдруге, суди попередніх інстанцій дійшли прямо протилежних висновків щодо підставності і ґрунтовності позовних вимог.

Так, місцевий господарський суд дійшов висновку, що визначені сторонами в розділі 4 договору оренди умови, за яких цей правочин може бути розірваним (добровільна відмова орендаря від оренди землі або припинення діяльності орендаря), визначають самостійні підстави для дострокового припинення зобов'язання, а не підстави для ініціювання орендарем процедури розірвання договору в судовому порядку, у зв'язку з чим, враховуючи відсутність згоди орендодавця на розірвання договору та подання орендарем до господарського суду цього позову, дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди землі на підставі приписів ч. 3 ст. 651 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками місцевого господарського суду не погодився та, приймаючи нове рішення про відмову в позові, зазначив, що добровільна відмова орендаря від оренди земельної ділянки за змістом загального аналізу умов укладеного між сторонами договору є лише підставою його для дострокового розірвання, яка, за відсутності зустрічної згоди на дострокове припинення договору з боку орендодавця, повинна розглядатися в сукупності з підставами, зазначеними в чинному законодавстві. При цьому, апеляційним господарським судом встановлено, що позивач не довів ні наявності підстав для дострокового розірвання договору, визначених нормами Закону України "Про оренду землі", ані таких підстав, передбачених приписами ст. ст. 651, 652 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За приписами ч.1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За умовами ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Разом з тим, як встановлено апеляційним господарським судом, позивач не доводив обставин невиконання Ізмаїльською міською радою обов'язків, передбачених ст. 24 Закону України "Про оренду землі", а отже його посилання на приписи ст. 32 цього Закону як на підставу дострокового розірвання договору, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, виходячи з аналізу зазначеної норми, сторона, яка ставить питання про дострокове розірвання договору, має довести порушення договору другою стороною та наявність шкоди, завданої їй цим порушенням, втім, як зазначено вище, позивач під час розгляду цієї справи не доводив обставин порушення відповідачем умов договору та виникнення у зв'язку з цим будь-якої шкоди.

Посилання позивача на добровільну відмову орендаря від земельної ділянки як на підставу для розірвання договору, яка передбачена розділом 4 договору, правомірно відхилені судом апеляційної інстанції, адже така відмова, виходячи з аналізу умов розділу 4 договору, є лише підставою для ініціювання процедури розірвання договору в судовому порядку у разі відсутності на це взаємної згоди сторін, втім не є самостійною підставою вважати договір розірваним внаслідок відмови від договору у розумінні ч. 3 ст. 651 ЦК України. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов ґрунтовного висновку про безпідставність застосування судом першої інстанції норми ст. 651 ЦК України для дострокового розірвання договору.

Разом з тим, можливість та підстави розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин, на які також посилається позивач, встановлені нормою статті 652 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з частиною 1 цієї статті у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

За приписом частини 2 цієї статті якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, звертаючись з позовом про дострокове розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин, позивачеві належало з допомогою належних та допустимих доказів довести наявність усіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України.

Втім, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, зміна розміру орендної плати за договором від 29.01.2004 у зв'язку із приведенням його умов у відповідність до вимог зміненого законодавства шляхом визначення іншого, більшого, розміру орендної плати за землю, не є істотною зміною обставин у розумінні ч. 2 ст. 652 ЦК України, адже можливість настання таких обставин була безпосередньо обумовлена сторонами в договорі від 29.01.2004 із встановленням процедури та строків зміни орендної плати на підставах, зазначених у п.2.3 договору, що, в свою чергу, свідчить про відсутність одночасно чотирьох умов, передбачених нормою ч. 2 ст. 652 ЦК України як обов'язкової підстави для її застосування.

Доводи скаржника про необхідність розірвання спірного договору внаслідок припинення ним підприємницької діяльності, колегією суддів також відхиляються, оскільки, по-перше, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, на момент звернення позивача з цим позовом (31.03.2014) ОСОБА_4 знаходився в стані припинення підприємницької діяльності, про що свідчить наявна в матеріалах справи виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 12.05.2014, по-друге, відповідно до п. 2.1 договору земельна ділянка передається в оренду з метою розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд (промислової бази), втім позивач, посилаючись як на підставу розірвання договору на припинення підприємницької діяльності, під час розгляду справи не доводив обставин припинення розміщення на орендованій земельній ділянці належного йому на праві власності нерухомого майна, що, в свою чергу, унеможливлює виконання ним зобов'язання, передбаченого п.2.4 договору, з повернення земельної ділянки орендодавцеві, відтак розірвання спірного договору оренди землі призведе до самовільного використання позивачем земельної ділянки площею 6,3026 га за адресою: АДРЕСА_1, оскільки правові підстави для сплати орендної плати у позивача відпадуть, а власник землі - Ізмаїльська міська рада позбавиться належних їй платежів за фактичне користування землею, а також можливості використання земельної ділянки, на якій розміщене чуже нерухоме майно, на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов ґрунтовного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують, а зводяться до припущень і намагання переоцінити встановлені судом обставини і досліджені докази, що згідно з приписами ст. ст. 1115, 1117 ГПК України перебуває поза процесуальними межами повноважень суду касаційної інстанції.

Наведене свідчить, що під час прийняття постанови у справі апеляційний господарський суд не припустився порушення або неправильного застосування норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а, отже, підстави для її скасування або зміни та задоволення вимог касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.02.2015 у справі Господарського суду Одеської області № 916/1242/14 залишити без змін.

Головуючий суддя К.В. Грейц

Судді С.В. Бакуліна

О.М. Сибіга