ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р.Справа № 922/1416/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Березкіній А.Д.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Електропобутприлад", м. Маріуполь
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярмаш Україна", м. Харків
про стягнення 38427,75 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Лебедєва В.В., довіреність №б/н від 09.04.2015р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Електропобутприлад" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярмаш Україна" заборгованості в сумі 38427,75 грн., з яких сума основної заборгованості у розмірі 29264,66 грн., інфляційні втрати у розмірі 7395,18 грн. та 3% річних у розмірі 1767,91 грн.

Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1827 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання № 06/08/01/389 від 06.08.2012 р. щодо оплати вартості поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12 березня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 15 квітня 2015 року о 12:00 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

15 квітня 2015 року позивач через канцелярію суду надав супровідним листом (вх. №14965) копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців на позивача станом на 06.04.2015р., копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців на відповідача станом на 06.04.2015р. та довіреність на представника позивача, надані документи долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 квітня 2015 року було відкладено розгляд справи на 12 травня 2015 року о 15:00 год.

28 квітня 2015 року представник позивача супровідним листом ( вх.№ 17180) надав додаткові документи, а саме копії: договору № 02/376 від 13.07.2012 року, договору № 01/010812 від 02.07.2012 року, вимоги про сплату грошових коштів № 400 від 08.07.2014 р., доказу отримання відповідачем вимоги, видаткових накладних № 6/10 від 03.10.2012 р., № 7/10 від 05.10.2012 р., № 9/10 від 15.10.2012 р., № 10/10 від 15.10.2012 р., № 13/10 від 22.10.2012 р., № 14/10 від 22.10.2012 р., № 18/10 від 24.12.2012 р., № 22/10 від 30.10.2012 р., № 12/11 від 21.11.2012 р., № 12/11 від 21.11.2012 р., № 18/12 від 28.12.2012 р., № 1/01 від 03.01.2013 р.

Надані позивачем документи долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив суд задовольнити його.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, а також свого повноважного представника не направив, відзив на позовну заяву та витребуваних судом документів не надав.

Копія ухвали про порушення провадження у справі, надіслана на адресу відповідача: 61064, Харківська область, м. Харків, вул. Наріманова, 1, літ. А, яка зазначена позивачем у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, проте була повернута підприємством зв'язку до господарського суду з посиланням на закінчення терміну зберігання.

Копія ухвали господарського суду Харківської області від 15 квітня 2015 року також надіслана на адресу відповідача: 61064, Харківська область, м. Харків, вул. Наріманова, 1, літ. А - 17 квітня 2015 року, проте її не повернуто підприємством зв'язку.

Відповідно до п.п.1), 2) п.1 Розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2013 р. N 958 нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+1; де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Згідно п.2 Розділу ІІ Нормативів при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

У п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарським судам України надано роз'яснення, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою прокурора за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

06 серпня 2012 року між позивачем ( постачальник) та відповідачем (замовник) був укладений договір поставки № 06/08/01/389.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст.712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до п.1.1. Договору постачальник зобов'язується на протязі строку дії договору поставити замовнику продукцію (пральні машини), а замовник, в свою чергу, прийняти та оплатити її на умовах цього договору.

Асортимент, вартість та кількість продукції зазначені в п. 1.1 договору та додаткових угодах № 1 від 03.09.2012 р., № 2 від 08.10.2012 р. та № 3 від 02.11.2012 р., які підписані обома сторонами та є його невід`ємними частинами.

Відповідно до п. 2.5 договору, документом, який підтверджує факт відвантаження продукції, є належним чином оформлена накладна. Накладна, підписана представником постачальника та замовника, має силу специфікації до цього договору.

Пунктом 9.1 договору передбачений строк його дії, а саме договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2012 року.

Сторони до вказаного договору уклали додаткові угоди № 1 від 03.09.2012 р., № 2 від 08.10.2012 р., № 3 від 02.11.2012 р., відповідно до яких змінено п. 1.1 договору стосовно ціни продукції.

На виконання умов вказаного договору позивачем відповідачу було поставлено товар, що підтверджується наступними накладними: № 634 від 05.10.2012 р. на суму 192000 грн., № 652 від 16.10.2012 р. на суму 123930 грн., № 664 від 23.10.2012 р. на суму 140800 грн., № 675 від 30.10.2012 р. на суму 287380 грн., № 685 від 07.11.2012 р. на суму 289230 грн., № 698 від 12.11.2012 р. на суму 152670 грн., № 715 від 04.12.2012 р. на суму 289520 грн.

З боку відповідача товар був отриманий уповноваженою особою на підставі довіреностей № 23 від 05.10.2012 р., № 26 від 16.10.2012 р., № 32 від 30.10.2012 р., № 39 від 16.11.2012 р., які видані на отримання цінностей від ПАТ "Електропобутприлад".

Отже, згідно вищезазначених накладних позивачем поставлено, а відповідачем прийнято в період з 05 жовтня 2012 р. по 04 грудня 2012 року товар на загальну суму 1475530 грн.

Позивачем були виставлені до оплати відповідачу рахунки - фактури: № 634 від 05.10.2012 р. на суму 192000 грн., № 652 від 16.10.2012 р. на суму 123930 грн., № 664 від 23.10.2012 р. на суму 140800 грн., № 675 від 30.10.2012 р. на суму 287380 грн., № 685 від 07.11.2012 р. на суму 289230 грн., № 698 від 16.11.2012 р. на суму 152670 грн., № 715 від 04.12.2012 р. на суму 289520 грн.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується (постанова Вищого господарського суду України від 28.02.2012 N 5002-8/481-2011).

Крім того, до правовідносин купівлі-продажу не можуть бути застосовані загальні положення ст. 530 ЦК України, оскільки термін виконання зобов`язання, що випливає з таких правовідносин, чітко визначений спеціальною нормою права, а саме ст. 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2014 року у справі № 3-121гс14).

Статтею 111-28 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, що склалися на підставі укладеного договору поставки № 06/08/01/389 від 06.08.2012 р., за яким сторони не визначали строк здійснення відповідачем оплати за отриманий товар.

У зв'язку з чим, покупець (відповідач у даному випадку) був зобов'язаний оплатити товар після його прийняття.

Відповідач розрахувався за отриманий товар частково на суму 47500 грн., що підтверджується витягом банку по рахунку позивача за 17.01.2013 р., в графі "призначення платежу" якого зазначено:" оплата за пральні машини згідно дог. 06/08 від 06.08.2012 року ПДВ 20% 7916,67 грн."

Крім того, між сторонами були підписані заяви від 01.11.2012 року, від 02.11.2012 р., від 30.11.2012 р., від 31.01.2013 р. про залік однорідних зустрічних вимог на загальну суму 1398765, 34 грн.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Приписами ст. 601 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином, зобов`язання відповідача зі сплати заборгованості за поставлений товар за договором поставки № 06/08/01/389 від 06.08.2012 р. припинились на суму 1398765,34 грн..

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з вимогою № 400 від 08.07.2014 р. про погашення заборгованості в розмірі 29264,66 грн. за відвантажений товар за договором постачання № 06/08/01/389 від 06.08.2012 р., доказом направлення якої є належним чином засвідчена копія поштового повідомлення з відміткою про отримання 07.08.2014 р. особою за довіреністю.

Проте відповідач на вимогу не відреагував та грошові кошти не перерахував.

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений товар за договором постачання № 06/08/01/389 від 06.08.2012 р. на день подання позову складає 29264, 66 грн., а також позивачем нараховані відповідачу 7395,18 грн. інфляційних витрат та 1767,91 грн. 3% річних.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати товару та діючого законодавства, тому визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором постачання № 06/08/01/389 від 06.08.2012 р. у розмірі 29264, 66 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 7395,18 грн. та 3% річних у розмірі 1767,91 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок інфляційних витрат та 3% річних за період з 01.02.2013 р. по 05.02.2015 р. за допомогою системи "Законодавство" та встановлено, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 7395,18 грн. та 3% річних у розмірі 1767,91 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягають задоволенню як правомірні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярмаш Україна" (61064, м. Харків, вул. Наріманова, 1/а, , п/р № 894 в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365) на користь Публічного акціонерного товариства "Електропобутприлад" (87528, м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, 97, , п/р № 3032 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023) 29264,66 грн. основного боргу, 7395,18 грн. інфляційних витрат, 1767,91 грн. 3% річних та 1827 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.05.2015 р.

Суддя І.О. Чистякова