ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р. Справа № 926/191/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

Желік М.Б.

при секретарі Карпенко В.О.

розглянувши апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернівецької області, м.Чернівці, № 05/2-1109-15 від 20.04.2015 року

на рішення господарського суду Чернівецької області від 08.04.2015 р.

у справі № 926/191/15

за позовом: Заступника прокурора Чернівецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області, м.Чернівці

до відповідача 1: Сокирянської районної державної адміністрації, м.Сокиряни, Чернівецька область,

До відповідача 2: Фермерського господарства "Перлина Грубна", с. Грубна Сокирянського району Чернівецької області,

про: визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки

За участю представників сторін:

від прокуратури: Яворський Я.Т.- старший прокурор відділу (службове посвідчення № 011137 від 24.10.2014 р.);

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: Войняк Н.А.-представник на підставі довіреності № 02-35.6/259 від 02.02.2015 року;

від відповідача 2: Літавський В.О.-представник на підставі доручення б/н від 14.02.15 року; ОСОБА_5.- голова ФГ ,,Перлина Грубна''.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Чернівецької області від 08.04.2015 р. у справі № 926//191/15 (суддя Ніколаєв М.І.) в позові Заступника прокурора Чернівецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області до відповідачів: Сокирянської районної державної адміністрації та Фермерського господарства "Перлина Грубна" про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки- відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Чернівецької області від 08.04.2015 р. у справі № 926/191/15,- перший заступник прокурора Чернівецької області - подав апеляційну скаргу, з неповноти з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник у своїй апеляційній скарзі ствердив, що у відповідності до ч. 2 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Таким чином, виключення, передбачене ч. 2 ст.134 ЗК України, стосуються правовідносин, коли саме громадяни, тобто фізичні особи, звертаються до відповідної районної державної адміністрації для отримання, зокрема, в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства, без конкурентних засад (земельних торгів) земельні ділянки передаються в оренду для ведення фермерського господарства лише громадянам. При цьому, така можливість передує створенню фермерського господарства. Поширення на вже створені фермерські господарства виключення із загального правила щодо надання прав на землю на конкурсних засадах суперечить принципу рівного захисту державою усіх суб'єктів господарювання, передбаченого ст. 6 ГК України, та принципу забезпечення раціонального використання та охорони земель, передбаченого ст. 5 ЗК України. На момент прийняття оскаржуваного розпорядження Сокирянської районної державної адміністрації та укладення договору оренди від 26.04.2012 Фермерське господарство «Перлина грубна» вже набуло статусу юридичної особи, тому отримання земельної ділянки площею 21,1246 га в оренду, яке відбулося без проведення земельних торгів, на думку апелянта, суперечить вимогам статті 124 ЗК України та є підставою для визнання розпорядження Сокирянської районної державної адміністрації і зазначеного Договору оренди недійсним.

Земельна ділянка площею 21,1246 га, як об'єкт цивільних прав, відповідно до ст. 79-1 ЗК України була сформована лише в 2012 році, що виключає можливість її передачі в оренду в 2006 році. На момент прийняття спірного розпорядження Сокирянської районної державної адміністрації договір оренди земельної ділянки від 06.07.2007 р. припинив свою дію (на підставі ст.ст. 31, 32 Закону України «Про оренду землі»), а земельна ділянка площею 72,5419 га передана Сокирянській районній державній адміністрації, яка в подальшому згідно актів прийому-передачі передала дану земельну ділянку в оренду фермерським господарствам району, в тому числі 26.04.2012 р. фермерському господарству «Перлина грубна» передано 21,1246 га. Отже, судом першої інстанції, на думку апелянта, не взято до уваги те, що оскільки фермерське господарство «Перлина грубна» за власною ініціативою звернулося до Сокирянської районної державної адміністрації про розірвання договору оренди земельної ділянки від 06.07.2007, то на час прийняття спірного розпорядження від 11.04.2012 р. №194-р не було порушено права і охоронювані законом інтереси фермерського господарства щодо володіння та користування земельною ділянкою.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Чернівецької області від 08.04.15 р. у справі № 926/191/15, задовольнивши позов.

Довідкою про автоматичний розподіл справ між суддями від 24.04.2015 р. справу № 926/191/15 призначено судді-доповідачу Костів Т.С. та іншим суддям, які входять до складу колегії визначено суддів - Марка Р.І. та Желіка М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.04.2015 р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 12.05.2015 р..

Представникам роз'яснено їх права та обов'язки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 12.05.15 року прокурор з'явився, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у ній.

Представники відповідачів 1,2 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили в повному обсязі з підстав, викладених у поданих письмових відзивах на неї (вих. № 02-35.6/1030 від 05.05.2015 року) та (№ б/н від 12.05.2015 року).

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте на адресу суду надіслав клопотання (№ 01-04/2884/15 від 08.05.15 року) в якому зазначає про те, що апеляційну скаргу подану першим заступником прокурора Чернівецької області підтримує в повному обсязі та просить здійснювати розгляд останньої без участі повноважного представника.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановлено судом першої інстанції, згідно Державного акта на право приватної власності на землю від 15.01.1999 року гр. ОСОБА_5 володіє земельною ділянкою на території с. Грубна площею 0,4930 га. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку, ведення підсобного господарства.

Фермерське господарство "Перлина Грубна", головою та засновником якого є гр. ОСОБА_5, зареєстровано 11.12.2006 року, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та статутом відповідача-2.

Розпорядженням відповідача-1 №50-р від 09.02.2007 року гр. ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва. Розпорядженням відповідача-1 №351-р від 16.06.2007 року затверджено проект відведення земельної ділянки площею 72,5419 га в оренду для товарного сільськогосподарського виробництва фермерському господарству "Перлина Грубна" в адміністративних межах Грубнянської сільської ради на 25 років. На підставі вищевказаного розпорядження, 06.07.2007 року між Сокирянською районною державною адміністрацією та фермерським господарством "Перлина Грубна" в особі керівника гр. ОСОБА_5 укладено договір оренди землі, на підставі якого відповідачу-2 передано за актом приймання-передачі від 11.09.2007 року земельну ділянку площею 72,5419 га, що знаходиться в адміністративних межах Грубнянської сільської ради (урочище "Ржановці") в оренду на 25 років для товарного сільськогосподарського виробництва.

Суд першої інстанції підставно звернув увагу на те, що дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки надано гр. ОСОБА_5, а договір укладено вже з фермерським господарством в особі його голови - гр. ОСОБА_5, що не відповідає закону.

Земельна ділянка використовувалась відповідачем - 2, що підтверджується доказами сплати орендної плати, витрат на оплату робочого проекту закладки саду, купівлю саджанців, придбання органічного добрива, проведення механізованих робіт.

Клопотанням від 19.03.2012 р. керівник відповідача - 2 просив розірвати договір оренди земельної ділянки площею 72,5419 га та надати для ведення фермерського господарства, за рахунок вказаної площі, земельну ділянку площею 21,1246 га, урочище "Ржановці" територія Грубнянської сільської ради. Розпорядженням відповідача-1 №138-р від 21.03.2012 року за клопотанням фермерського господарства "Перлина Грубна" припинено з ним договір оренди земельної ділянки площею 72,5419 га від 04.09.2007 року; надано дозвіл на складання проекту із землеустрою щодо створення нових землекористувань з метою надання в оренду для ведення фермерського господарства, за рахунок земельної ділянки площею 72,5419 га, що знаходиться в оренді фермерського господарства "Перлина Грубна".

Зазначене розпорядження не оскаржувалось, а надані ним права були реалізовані відповідачем - 2. На виконання даного розпорядження, ПП "Велес 2011" розроблено проект із землеустрою щодо створення нових землекористувань з метою надання в оренду для ведення фермерського господарства на території Грубнянської сільської ради фермерським господарствам "Перлина Грубна", "Віп-ОМ", "Ліра-к", "Любіна". При цьому, як вбачається з викопіювання та проекту із землеустрою із земельної ділянки площею 72,5419 га, яка раніше перебувала в оренді відповідача-2, йому виділено земельну ділянку площею 21,1246 га.

05.04.2012 року керівник фермерського господарства "Перлина Грубна" звернувся із заявою про затвердження проекту землеустрою та надання йому в оренду земельної ділянки розміром 21,1246 га. Розпорядженням відповідача-1 № 194-р від 11.04.2012 р. було затверджено проект із землеустрою щодо створення нових землекористувань з метою передачі в оренду громадянину ОСОБА_5, керівнику фермерського господарства "Перлина Грубна", на території Грубнянської сільської ради для ведення фермерського господарства земельну ділянку площею 21,1246 га, яка знаходиться в адміністративних межах Грубнянської сільської ради, за межами населеного пункту; гр. ОСОБА_5 - керівника фермерського господарства "Перлина Грубна", зобов'язано заключити договір оренди землі строком на 21 рік.

Земельні торги щодо передачі даної земельної ділянки відповідачем-1 не проводились. Однак, 26.04.2012 р. між Сокирянською районною державною адміністрацією та фермерським господарством "Перлина Грубна", в особі керівника гр. ОСОБА_5, укладено договір оренди землі, за умовами якого відповідач-2 прийняв в строкове платне користування на 21 рік земельну ділянку площею 21,1246 га для ведення фермерського господарства, яка знаходиться в адміністративних межах Грубнянської сільської ради, за межами населеного пункту, кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується актом приймання-передачі від 26.04.2012 року. Договір оренди від 26.04.2012 року зареєстровано у відділі Держкомзему у Сокирянському районі 16.06.2012 року за №03044.

При вирішенні справи, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка площею 21,5419 га входила до складу раніше орендованої відповідачем - 2 земельної ділянки площею 72,5419 га, іншої ділянки він не отримував, у т.ч. до реєстрації фермерського господарства і ця земельна ділянка була освоєна відповідачем - 2 шляхом засадження багаторічними насадженнями.

Згідно ст. 124 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Земельні торги проводяться у формі аукціону (стаття 135 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини 5 статті 137 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні торги проводяться у порядку, встановленому законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2008 р. № 394 затверджено порядок проведення у 2008 р. земельних аукціонів. Указом Президента України від 21.07.08 р. №639/2008 дію вказаної постанови зупинено. Рішенням Конституційного Суду України від 11.11.2008 р. за № 25-рн/2008 у справі №1-46/2008 вказану постанову Кабінету Міністрів України від 17.04.2008 р. № 394 визнано неконституційною, оскільки питання щодо порядку відчуження, набуття і здійснення права власності, права тимчасового користування (оренди), функції, компетенції органів державної влади і місцевого самоврядування мають врегульовуватися тільки законом.

Та обставина, що на момент прийняття відповідачем-1 спірного рішення був відсутній визначений законом порядок проведення земельних аукціонів, не звільняє відповідача - 1 від обов'язку виконання вимог ЗК України щодо проведення земельних торгів.

Суд першої інстанції підставо визначив, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства (ст. 134 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). При цьому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що земельна ділянка площею 72,5419 га отримана гр. ОСОБА_5 в порядку, встановленому ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" (у редакції від 08.09.2005 року) та для створення і ведення фермерського господарства. Хоча з матеріалів справи вбачається, що відповідач-2 як юридична особа зареєстрований 11.12.2006 р., а договір оренди землі укладено лише 06.07.2007 р., представниками сторін не заперечувалось, що жодної земельної ділянки у власність чи оренду станом на момент державної реєстрації для ведення фермерського господарства гр. ОСОБА_5 не отримував, хоча для створення фермерського господарства право на земельну ділянку є обов'язковим. При цьому, процедура створення та державної реєстрації фермерського господарства сторонами не оскаржувалась.

Згідно з частиною 2 статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної або комунальної власності або права на них, зокрема у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Статтею 7 ЗУ "Про фермерське господарство" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Крім того, за змістом частини 1 статті 8 ЗУ "Про фермерське господарство" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Відповідно до вимог статей 89, 91, 92 ЦК України та статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація юридичних осіб - це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи. Зокрема, статтею 31 ЗК України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися, у тому числі, із земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі.

Скаржник покликається на те, що в світлі зазначених норм фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства. Оскільки на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень та укладення договорів фермерське господарство вже набуло статусу юридичної особи, то отримання у подальшому земельної ділянки, яке відбулося без проведення земельних торгів, суперечить вимогам статті 124 ЗК України та є підставою для визнання розпоряджень і договору оренди недійсними. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у справі № 922/4817/13 (постанова від 04.11.2014 року).

Однак, колегія суддів зазначає про те, що таке посилання не заслуговує на увагу з огляду на наступне:

як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання незаконним та скасування розпорядження голови Сокирянської районної державної адміністрації від 11.02.2012 року №194-р "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в оренду"; визнання недійсним договору оренди від 26.04.2012 року та зобов'язання повернути земельну ділянку, орендовану за цим договором. Ці вимоги заявлені з підстав порушення процедури укладення договору оренди землі.

Водночас, заявляючи такі вимоги, прокурором не враховано, що державна реєстрація фермерського господарства «Перлина Грубна» відбулась без наявності у засновника прав на земельну ділянку для ведення фермерського господарства; єдина земельна ділянка площею 72,5419 га була отримана вказаним суб'єктом на підставі неоскаржених рішень та договору оренди після державної реєстрації фермерського господарства. Внаслідок розірвання такого договору оренди з ініціативи ФГ «Перлина Грубна», останнє залишилось без жодної земельної ділянки для своєї діяльності і за рахунок частини попередньої земельної ділянки на підставі оскаржуваного розпорядження і договору оренди отримало єдину земельну ділянку для здійснення своєї діяльності.

Зазначені порушення законодавства, що послідовно відбувались з 2006 р. і були встановлені судом першої інстанції, були допущені органом державної влади - Сокирянською райдержадміністрацією. На підставі отриманих розпоряджень та укладених договорів відповідачем - 2 добросовісно здійснено освоєння земельної ділянки у спосіб, що обумовлювався наданою можливістю її використання протягом 21 року. Така ситуація стала наслідком невчасного та неналежного прокурорського нагляду за діяльністю зазначеного органу державної влади.

З таких мотивів, суд першої інстанції підставно зазначив, що відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод була ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997 р. Рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими до застосування для кожної з країн-учасниць Конвенції, оскарженню не підлягають і є частиною національного законодавства країни-учасниці і мають вищу юридичну силу за норми національного законодавства. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі "Федоренко проти України", в якій уряд оспорював угоду, укладену особою приватного права з державним органом з посиланням на перевищення останнім своєї компетенції, Європейський суд з прав людини зазначив, що орган державної влади при укладенні угоди, вважав себе компетентним на її укладення, національне законодавство не містило чітко вираженої заборони на укладення угоди і укладення таких угод було звичайною практикою, а відтак особа приватного права мала всі підстави розраховувати на те, що орган державної влади діє в межах компетенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. До майна належать, крім рухомих і нерухомих речей, також правомірні очікування/законні сподівання вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу на те, що існує певне становище (Справа Компанії "Пайн Веллі девелопментс Лтд" проти Ірландії). Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком Суду в зазначеній справі "наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки ставиться питання про позбавлення особи права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку має місце "непропорційне" втручання у право особи на мирне володіння своїм майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції". У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Трегубенко проти України", суд зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності має відповідати принципу пропорційності.

Відтак, позбавлення відповідача - 2 майнового права, отриманого у органу державної влади із порушенням закону зі сторони останнього, зазначеним засадам пропорційності не відповідає.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спільних відносинах.

Наведеному тлумаченню судом першої інстанції було надано помилкову оцінку.

Статтею 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до пункту "г" частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Пунктом 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено можливість захисту цивільних (майнових та особистих немайнових) прав та інтересів, зокрема, визнанням незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб. Також, останнім абзацем ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно п. 2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 року № 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відтак, допущені судом першої інстанції помилки у застосуванні закону, не впливають на правильність його висновків по суті.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Відповідач додаткових доказів не подав і суду апеляційної інстанції, не обґрунтовував неможливості подання таких доказів суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення господарського суду Чернівецької області від 08.04.2015 р. у справі № 926/191/15 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернівецької області, м.Чернівці, №05/2-1109-15 від 20.04.2015 року - залишити без задоволення, а рішення господарського суду Чернівецької області від 08.04.2015 р. у справі № 926/191/15 - без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скерувати до господарського суду Чернівецької області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 18.05.2015 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.