КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2015 р. Справа№ 910/2009/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Лобаня О.І.

За участю представників:

від позивача: Олексієнко О.А. - представник за довіреністю,

від відповідача: Петренко Р.О. - представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2015 р.

у справі №910/2009/15-г ( суддя Якименко М.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго Україна"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 9 688,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2015 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Еталон" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго Україна" (далі-відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу 9 688,09 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну Медведенка Ю.В., який є страхувальником позивача, було завдано матеріальної шкоди, яка була відшкодована позивачем в якості страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2015 року у справі №910/2009/15-г в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції від 11.03.2015р., позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для вирішення справи та порушення останнім норм матеріального права.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.04.2013 року між Медведенко Ю.В., як страхувальником, та Приватним акціонерним товариством "Cтрахова компанія "Еталон", як страховиком, був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №0296 (далі - Договір), за яким був застрахований транспортний засіб марки "Chevrolet", державний номер АА7491ІО (далі - застрахований транспортний засіб).

У відповідності до умов Договору страхування страховик повинен відшкодовувати шкоду, що трапилась в результаті страхового випадку, а саме: пошкодження, втрата або знищення транспортного засобу або додаткового обладнання внаслідок ДТП - дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу.

Як свідчать матеріали справи, 07.03.2014 року в м. Києві по вул. Гетьмана, 22, сталося ДТП, в результаті якого зіткнулися застрахований транспортний засіб, та транспортний засіб марки "ДАФ", державний номер ВС3851СВ, яким керував Кшик Є.А., у результаті чого застрахованому транспортному засобу було завдано пошкодження (Відомості про ДТП від 07.03.2014 року; Звіт №8417 про оцінку колісного транспортного засобу від 26.03.2014 року; наявний в матеріалах справи).

Відповідно до Страхового акту №42-28127 вартість матеріального збитку, завданого застрахованому транспортному засобу склала 10 198,09 грн.

У зв'язку зі зверненням страхувальника до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу (копія заяви в матеріалах справи), позивачем було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про що складено відповідний страховий акт, видано наказ на здійснення виплати страхового відшкодування страхувальникові (зазначені документи містяться в матеріалах справи) у розмірі 10 198,09 грн.

У відповідності до ст.22, 1166 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Договір укладений між позивачем та страхувальником за своєю правовою природою є договором страхування. Правовідносини щодо страхування регулюються нормами Цивільного кодексу України, зокрема, главою 67 останнього.

Згідно із ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Майнова шкода, завдана страхувальникові позивача була відшкодована позивачем відповідно до умов Договору, однак постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 20.03.2014 року справа №760/49724/14-п (суддя Захарова А.С.), винним у ДТП визнано водія транспортного засобу марки "ДАФ", державний номер ВС3851СВ, - Кшика Є.А.

Відповідно до єдиної централізованої бази даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність Фізичної особи-підприємця Михайлюк Ю.П. (власник транспортного засобу марки "ДАФ", державний номер ВС3851СВ, яким керував Кшик Є.А.) на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго Україна" (відповідач), відповідно до Полісу серія АС №8792746, що в свою чергу є підставою для відшкодування завданої майнової шкоди відповідачем.

Листом від 04.07.2014 року позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 10 198,09 грн., однак ні відповіді не сплати збитків не отримав.

Спір у справі виник в зв'язку з тим, що на думку позивача відповідач має сплатити на користь позивача 9 688,09 грн. - збитків в порядку регресу.

У відповідності до ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.1 ст.1187 ЦК України).

Частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, страховик виконав своє грошове зобов'язання перед страхувальником 10.04.2014 року та сплатив 10 198,09 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2891 від 10.04.2014 року на суму 10 198,09 грн.

Відповідно до Полісу АС №8792746 ліміт відповідальності відповідача: за шкоду по життю та здоров'ю 100 000,00 грн., за шкоду по майну 50 000,00 грн., франшиза 510,00 грн.

У відповідності до ст. 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

31.07.2014 року відповідач звернувся до позивача з заявою №31-07-14 про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якої зазначив що відповідач є кредитором, а позивач боржником на суму 9 688,09 грн. (претензія №6263), в зв'язку з чим відповідач вважає що зобов'язання сторін один до одного на суму 9 688,09 грн. є припиненими у зв'язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги (ч.1 ст.601 ЦК України).

У відповідності до ч.3 ст.203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Згідно із п. 31 Інформаційного листа Вищого Господарського суду України від 07.04.2008 року №01-8/211 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України ( 436-15 ), статтею 602 ЦК України) ( 435-15 ), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що зарахування можливе за наявності таких умов:

- зустрічність вимог (одночасна участь сторін у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні);

- однорідність вимог (гроші, однорідні речі);

- настання строку виконання зобов'язання або визначення строку моментом вимоги, а також у разі невстановлення строку, тобто можливість вимагати виконання обов'язку в будь-який момент; звернення із заявою однієї сторони до іншої.

В матеріалах справи наявне звернення з відповідною заявою однієї сторони до іншої, вищеописані вимоги сторін за здійсненим ними страховим виплатам по ДТП 07.03.2014р. та 18.10.2013р., є зустрічними вимогами, бо наявні одночасна участь обох сторін у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні. Також ці вимоги є однорідними - це грошові вимоги, і по обом вимогам настав строк їх виконання, оскільки страховик (і Позивач і Відповідач, кожен по своєму договору страхування) отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, і може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Отже, враховуючи вищенаведене, наявні всі обов'язкові умови для зустрічного зарахування однорідних вимог.

Крім того, судова колегія зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що позивач звертався до суду та судом було задоволено позов про визнання даного одностороннього правочину - Заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.07.2014р. № 31-07-2014, недійсним.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що зобов'язання відповідача перед позивачем в розмірі 9 688,09 грн. припинено в зв'язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі заяви відповідача №31-07-14.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміні оскаржуваного рішення суду.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2015р. у справі №910/2009/15-г залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2015 року у справі №910/2009/15-г залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/2009/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту постанови 19.05.2015р.

Головуючий суддя П.В. Авдеєв

Судді В.В. Куксов

О.І. Лобань