КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2015 р. Справа№ 910/753/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Корсакової Г.В.

Хрипуна О.О.

за участю представників сторін:

від позивача (апелянта) Гринько О.А.;

від відповідача Сажієнко І.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2015р. у справі № 910/753/15-г (суддя: Літвінова М.Є.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Київського квартирно-експлуатаційного управління

про стягнення 6 495, 17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2015р. у справі № 910/753/15-г позов задоволено частково, а саме: стягнуто з Київського квартирно-експлуатаційного управління на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню - 5 125,95 грн. (п'ять тисяч сто двадцять п'ять гривень 95 коп.), 3 % річних - 1 025,20 грн. (одна тисяча двадцять п'ять гривень 20 коп.), інфляційні - 172,09 грн. (сто сімдесят дві гривні 09 коп.) та судовий збір у розмірі 1 778,64 грн. (одна тисяча сімсот сімдесят вісім гривень 64 коп.).

Рішення суду про часткове задоволення позовних вимог мотивовано тим, що порушення законодавчих та договірних положень відповідачем щодо своєчасної оплати вартості поставленого протягом спірного періоду газу з порушенням погоджених сторонами строків, є підставами для стягнення з відповідача пені за порушення договірних зобов'язань, а також застосування відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язань щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за перерахунком суду першої інстанції.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2015р. у справі № 910/753/15-г - скасувати та прийняти нове, яким відмовити у позові повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано те, що :

- згідно довідки Департаменту фінансування Міністерства оборони України №324/2/4/75 від 30.01.2013 Київське квартирно-експлуатаційне управління є бюджетною установою і утримується за рахунок асигнувань державного бюджету, передбачені Міністерством оборони України. Контроль за виконанням бюджету України в частині, що стосується витрат на забезпечення функціонування Збройних Сил України, здійснюється згідно із законом;

- у своїй діяльності, що торкається взяття бюджетних фінансових зобов'язань, відповідач повинен виконувати та дотримуватись вимог Бюджетного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України №228 від 28.02.2002 "Про затвердження порядку складання, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ", наказу Міністерства фінансів України №309 від 02.03.2012 "Про затвердження порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України" та інших нормативних документів;

- відповідач не міг здійснювати авансовий порядок оплати вартості газу за січень-березень 2013 року у вигляді передоплати до моменту підписання актів приймання-передачі газу, тобто до 31.03.2013. Тобто, відповідач зазначав, що прострочення сплати за природний газ починається з наступного дня, відрахованого від дати підписання акту приймання-передачі газу. Таким чином, відповідач стверджує, що стягнення відповідних нарахувань за період з 14.02.2013 по 31.03.2013 не підлягають задоволенню у зв'язку з відсутності ознак несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов'язань, оскільки у відповідача були відсутні зобов'язання до моменту укладання договору та підписання відповідних актів;

- необґрунтовано відмовлено у клопотанні про зменшення розмірів пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2015р. у справі № 910/753/15-г передано судді - доповідачу Київського апеляційного господарського суду Станіку С.Р., для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Тищенко А.І. від 25.03.2015 для розгляду справи № 910/753/15-г , у зв'язку з перебуванням судді Власова Ю.Л. на лікарняному, сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Корсакова Г.В., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 справу № 910/753/15-г прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Корсакова Г.В., Хрипун О.О., справу призначено до розгляду на 29.04.2015.

В судовому засіданні 29.04.2015 представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог. задоволення вимоги в цій частині.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.04.2015 проти доводів апеляційної скарги - заперечував, вказував на те, що рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування - відсутні.

Дослідивши наявні матеріали апеляційної скарги та справи, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявним матеріалами справи, 14.03.2013 між позивачем та відповідачем був укладений договір №13/3620-ТЕ-17 на закупівлю природного газу (далі -Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, продавець зобов'язується поставити покупцеві імпортний природний газ, а покупець - прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 1.2 цього Договору.

Газ, що постачається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. Використання газу покупцем для інших потреб не є предметом цього Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору, продавець передає покупцю в період з 01.01.2013 по 31.12.2013 природний газ в обсязі до 320,806 тис. куб.м., в тому числі по місяцях.

Ціна за 1000 куб.м. природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1 091,00 грн. , крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 1 309,20 грн.

Загальна вартість цього Договору на дату його укладення становить 350 000,00 грн. , разом з ПДВ - 420 000,00 грн.

Згідно п. 4.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначити номер договору, дату його підписання, призначення платежу. За наявності заборгованості за цим Договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за спожитий газ, поставлений в минулі періоди за цим договором, незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу (п. 4.3).

Відповідно до п. 4.4 Договору, кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором.

Термін поставки газу: з 01.01.2013 по 31.12.2013 включно (п. 5.1 Договору).

Відповідно до умов Договору, покупець зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений газ, підписувати акт приймання-передачі газу, поставленого продавцем покупцеві у відповідному місці поставки (п. 6.1).

У разі не виконання або не належного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами України та цим договором (п. 7.1).

Відповідно до п. 7.3 Договору, у разі порушення покупцем умов п. 4.1 цього Договору, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно п. 10.1 Договору, Договір набирає чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін, але не раніше ніж через 14 днів з дня опублікування у державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель в одного учасника, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 і діє у частині поставки газу до 31.12.2013 включно, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до п.2.2 Договору (додаток №1), приймання-передачі газу, поставленого продавцем покупцеві у відповідному місяці поставки газу, оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його ціна та вартість. Акт приймання-передачі газу складається на підставі технічних актів приймання-передачі газу між газорозподільним підприємством та покупцем, з урахуванням планового обсягу поставки, наданого продавцем.

Не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки, покупець зобов'язується надати продавцю для підпису два примірники акта приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою покупця і погоджені газорозподільним підприємством, копію технічних актів приймання-передачі газу.

У разі відмови покупця від надання та/або підписання 3-стороннього акта приймання-передачі газу, фактично переданим вважається обсяг газу, зазначений в наданому продавцю газорозподільним підприємством реєстрі фактично про транспортованих обсягів газу (п. 2.3 додатку №1).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначав про те, що відповідач в порушення умов Договору здійснив оплату спожитого природного газу однак з порушенням строків, тому позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача 3 % річних - 1 053,85 грн., пені - 5 269,22 грн. та інфляційних - 172,10 грн.

Відповідно до ст.ст. 11, 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на суму 60 621,19 грн., згідно акту приймання-передачі від 31.03.2013, 54 152,44 грн. - 31.03.2013, 57 137,41 грн. - 31.03.2013,21 645,00 грн. - 21 645,00 грн., 39 166,03 грн. - 30.04.2013.

Акти приймання-передачі підписані сторонами, що свідчить про підтвердження прийняття відповідачем зазначеного в них обсягу природного газу та на вказану суму.

У відзиві на позов, відповідач зазначив, що акти приймання-передачі природного газу наданого за період з січня по березень 2013 року підписані та скріплені печатками сторін лише 31.03.2013, а за квітень - 30.04.2013, тому прострочення виконання зобов'язання з їх оплати у нього виникло з наступного дня за датою підписання актів.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не погоджується з даним твердженням відповідача і вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано його відхилено з огляду на наступне.

Дійсно, матеріалами справи підтверджується, що природний газ спожитий у січні 2013 року в об'ємі 46,304 тис. куб.м. на суму 60 621,19 грн. підписаний 31.03.2013, природний газ спожитий відповідачем у лютому 2013 року в об'ємі 41,363 тис. куб.м. на суму 54 152,44 грн. - 31.03.2013, природний газ спожитий відповідачем у березні 2013 року в об'ємі 43, 643 тис. куб.м. на суму 57 137,41 грн. - 31.03.2013, спожитий у квітні 2013 року в об'ємі 16,533 тис. куб.м. на суму 21 645,00 грн. - 30.04.2013.

Таким чином, акт приймання-передачі природного газу що спожитий відповідачем у січня-березні 2013 року підписані сторонами лише у березні 2013 року.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Однак, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду зазначає, що умовами договору (пункт 10.1), які погоджені сторонами, встановлено, що договір поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013…., незважаючи на те, що договір укладений 14.03.2013.

Термін поставки газу з 01.01.2013 по 31.12.2013 включно.

Пунктом 4.1 Договору, сторони домовились, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Іншого порядку розрахунків за спожитий природний газ, як-то - підставою для остаточних розрахунків є акти, сторони в договорі не передбачили.

А з підписаних актів приймання-передачі вбачається, що споживання природного газу відповідачем було у січні, лютому, березні, квітні 2013 року, незважаючи на те, що акти за перші три місяці підписані лише у березні 2013 року.

Таким чином, твердження відповідача про необхідність рахувати прострочення сплати за газ з наступної дати від дати підписання актів, обгрунтовано визнано судом першої інстанції безпідставним з огляду на приписи пункту 10.1 Договору, який підписано сторонами і посвідчено печатками, і щодо його умов жодною з сторін не висловлювалось заперечень у встановленому законом порядку.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновокм суду першої інстанції про те, що згідно пункту 2.2. Додатку № 1 до договору, не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки, покупець зобов'язується надати продавцю для підпису два примірники акта приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою покупця і погоджені газорозподільним підприємством.

Таким чином, умовами договору обов'язок щодо надання продавцю (відповідачу) для підпису актів покладений саме на позивача (покупця), та посилання відповідача на вчасне надання відповідачу для підписів цих актів не підтверджені належними та допустимими доказами в порядку ст. 33 ГПК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що пунктом 1.3 додатку № 1 до Договору, сторони узгодили, що покупець до 20 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає продавцю належним чином оформлену заявку, яку продавець до 25 числа місяця, що передує звітному, надає оператору єдиної газотранспортної системи України для включення її до планового розподілу газу на відповідний місяць поставки.

Таким чином, наведеними умовами пункту 1.3 додатку № 1 до Договору чітко визначено обов'язок відповідача надавати позивачу заявку щодо обсягів споживання газу, чим спростовуються доводи відповідача про те, що він не був обізнаний щодо обсягів споживання газу, за які він повинен був здійснювати оплату.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прострочення відповідача по оплаті отриманого товару наступає з 14 числа місяця наступного за місяцем поставки.

Крім того, як свідчать матеріали справи, і що не заперечувалось сторонами спору, відповідач оплатив поставлений газ актами, однак з порушенням строків вказаних у Договорі. Таким чином, відповідачем в порушення ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 655, 692 Цивільного кодексу України та п. 6.1. договору, не було здійснено у обумовлений договором строк (до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу) оплату вартість поставленого протягом спірного періоду газу оплатив з порушенням погоджених сторонами строків, що згідно ст. 232 Господарського кодексу України та п. 7.2 договору є підставами для стягнення з відповідача штрафної санкції (пені) за порушення договірних зобов'язань, а також застосування відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язань згідно статті 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо доводів відповідача про те що він є бюджетною організацією, а тому це мало б бути враховано при вирішенні спору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частина 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Окрім того, статтею 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з місцевого бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують замовника та не заперечують обов'язку такого органу, який виступає стороною зобов'язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати наданих послуг.

Аналогічна правова позиція наведена в Постановах Вищого господарського суду №914/1760/13 від 13.11.2013, рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005.

Також, в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446 вказується на те, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на черговий рік, не виправдовує бездіяльність установи яка фінансується з державного бюджету, і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність його вини у порушенні зобов'язань.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно із положень статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

Відповідно до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідальність відповідача у вигляді пені за порушення зобов'язання щодо повного та своєчасного здійснення оплати газу, передбачена пунктом 7.3. Договору.

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Крім цього також слід взяти до уваги, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9 постанови пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013).

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

З урахуванням наведеного, перевіривши розрахунок суду першої інстанції, не виходячи за межі періодів вказаних позивачем, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 5 125,95 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 ЦК України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

З системного аналізу наведених законодавчих норм, вбачається право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотків річних, як спосіб захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, дефляція).

Згідно із роз'ясненням Вищого арбітражного суду України від 12.05.1999 №02-5/223 відповідні індекси інфляції розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються у газеті "Урядовий кур'єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися для визначення розміру завданих збитків.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", якщо сума боргу повинна бути сплачена в період з 1 по 15 числа відповідного місяця, то вона індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума повинна бути сплачена з 16 по 31 число відповідного місяця, то вона індексується з наступного місяця.

З урахуванням наведеного, перевіривши розрахунок суду першої інстанції, не виходячи за межі періодів вказаних позивачем, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що 3 % річних підлягають задоволенню у розмірі 1 025,20 грн., а інфляційні втрати - в розмірі 172,09 грн.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення пені - 5 125,95 грн., 3 % річних - 1 025,20 грн., інфляційні втрати - 172,09 грн.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає. Що судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання відповідача в порядку ст. 83 ГПК України про зменшення розміру присуджених до стягнення пені з огляду на наступне.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як зазначено у п. 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008р., вказані норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Вирішуючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд першої інстанції виходив з того, чи є даний випадок винятковим, врахував інтереси сторони, які заслуговують на увагу суду, ступінь виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначність прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідність розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайне добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

У даному випадку колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума основної заборгованості за договором погашена, однак з порушенням з боку відповідача. Також суд враховує, що розмір штрафних санкцій за несвоєчасну оплату поставленого газу на умовах договору не є значно чи надмірно великим, виходячи із загальної заборгованості по договору та часу прострочення належних до сплати сум.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення нарахованих позивачем суми пені на підставі ч. 1 ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України при встановленому та підтвердженому факті прострочення виконання грошового зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2015р. у справі № 910/753/15-г - залишити без задоволення.

2. Рішення рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2015р. у справі № 910/753/15-г - залишити без змін.

3.Матеріали справи № 910/753/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Г.В. Корсакова

О.О. Хрипун