ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р.Справа № 922/1112/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Дем'яновій Є.Є.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна Компанія", м.Київ
до Державного підприємства "Південна залізниця", м. Харків
про стягнення коштів в сумі 429776,56 грн.
за участю представників:

від позивача: Свірідов К.В. - довіреність від 19.01.2015

від відповідача: Прядка В.О. - довіреність від 16.02.2015

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна Компанія", м.Київ (далі за текстом - позивач), звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Південна залізниця", м.Харків (далі за текстом - відповідач), про стягнення шкоди, заподіяної при перевезенні вантажу та сплаченої за його перевезення провізної плати в сумі 429776,56 грн.

В судовому засіданні 31.03.2015 оголошувалася перерва до 12.05.2015. В судовому засіданні 12.05.2015 оголошувалася перерва до 12.05.2015 до 15-00.

17 квітня 2015 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача, до яких додано засвідчені залізницею копії накладних. Також позивач зазначив, що відповідач мав забезпечити доставку вантажу, незважаючи на проведення антитерористичної операції.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях, просив позов задовольнити. Зазначив, що згідно укладеного між сторонами у справі договору № 5870 від 21.05.2012 про транспортно-експедиційне обслуговування, належним доказом наявності форс-мажорних обставин, які звільняють відповідача від виконання договірних зобов'язань, є довідка Торгово-промислової палати України.

Відповідач у відзиві проти позовних вимог заперечив, просив в позові відмовити, оскільки позивачем не надано належним чином засвідчених накладних (договорів перевезення) на спірний вантаж, а відтак належними доказами не підтверджено право звернення до залізниці з позовною заявою про стягнення шкоди, заподіяної при перевезенні вантажу. Вантаж було втрачено внаслідок подій, пов'язаних з проведенням антитерористичної операції, а тому вина залізниці у втраті вантажу відсутня. Крім того, неприбуття спірного вантажу до станції призначення сталось з вини позивача, який проігнорував неприховані ризики неотримання та знищення спірного вантажу уклавши договір перевезення з підрозділом підприємства залізничного транспорту, який не підпорядковується органам державної влади України.

08 травня 2015 року до суду надійшло доповнення до відзиву, в якому відповідач заявив про застосування позовної давності за вимогами про стягнення вартості втраченого вантажу, що перевозився в вагонах №6768036 та №66592163 по договорам перевезення (накладним) №51369155 та №51421659 і провізної плати на загальну суму 169839,08 грн., оскільки вони заявлені з порушенням встановленого шестимісячного строку позовної давності. Також надав сертифікати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3834, 3835 та 3837 від 31.03.2015, видані Харківською торгово-промисловою палатою.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення проти позовної заяви, викладені у відзиві та доповненні до нього, просив в задоволенні позову відмовити.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представників сторін, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

У липні 2014 року на адресу філії «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ «Нафтогазовидобувна Компанія» (станція призначення Чугуїв Південної залізниці, код станції 430809) з філії «Шахтоуправління з видобутку та збагачення вугілля» ТОВ «ДВ «Нафтогазовидобувна Компанія» зі станції Бірюково Донецької залізниці (код станції 430809) залізницею було відвантажено вугільну продукцію загальною вартістю 409 189,56 грн. (без ПДВ). Вартість провізної плати сплаченої за перевезення вантажу склала 20 587,00 грн.

На підтвердження факту приймання зазначеного вантажу до перевезення позивачем до матеріалів справи були надані засвідчені залізницею паперові копії електронних перевізних документів (накладних) №51369155 від 21.07.2014, №51421659 від 22.07.2014, № 51466811 від 23.07.2014.

Позивач вказує, що дана вугільна продукція станом на 20.11.2014 року та на момент розгляду даної справи, до станції призначення Чугуїв доставлена не була.

Так, статтею 117 Статуту Залізниць України визначено, що відправник або одержувач має право вважати вантаж втраченим і вимагати відшкодування за втрату, якщо вантаж не було видано одержувачу на його вимогу протягом 30 діб з моменту закінчення терміну доставки, а у разі перевезення вантажу у прямому змішаному сполученні - після закінчення двох місяців з дня приймання вантажу до перевезення.

Відповідно до ст. 131 Статуту залізниць, претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу, якою є відповідач.

З метою врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією від 01.12.2014 №ДВ/12-843, яка містила вимогу перерахувати вартість втраченого вантажу та провізної плати.

Листом від 17.12.2014 №М-05/ПД-22/14 відповідач запросив у позивача додаткові документи, необхідні для розгляду претензії.

Листом від 13.01.2015 №ДВ/01-21 позивач направив відповідачу додаткові пояснення щодо документів, якими підтверджується прийняття вантажу.

Відповідач у відповіді від 16.03.2015 №пд-19/2014 у задоволенні претензії позивача відмовив із посиланням на те, що неприбуття спірного вантажу у встановлений термін було зумовлено наслідком непереборної сили, а саме: веденням на території Донецької області бойових дій.

Так, із змісту наданої ДП "Південна залізниця" відповіді вбачається, що спірні вагони та вантаж, що в них перевозився, не втрачені, а перебувають на території обслуговування ДП "Донецька залізниця". Згідно довідки АСК ВП УЗ-Є № 8858е - "Інформація про дислокацію та стан вагонів" останні технічні операції з вагонами №№ 67680306, 66592163, 60513504, 66823352, 67906503, якими перевозилась спірна вугільна продукція, зафіксовані на станції Дебальцеве - Сортувальне Донецької залізниці 25.07.2014 о 17-53 год.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 409189,56грн. вартості втраченого вантажу та 20587,00грн. вартості провізної плати.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно статті 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу.

Відповідно до статті 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 114 Статуту передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи нестачу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його нестачі. Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу.

З огляду на викладене, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, а також вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Суд не вбачає наявності вини відповідача у втраті, прийнятого до перевезення ватажу, а також причинного зв'язку між діями або бездіяльністю ДП "Південна залізниця" та неотриманні позивачем вантажу, виходячи з наступного.

Статтею 314 Господарського кодексу України, яка кореспондується із пунктом 110 Статуту залізниць України, встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Стаття 617 Цивільного кодексу України визначає, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

За приписами ч. 2 статті 14 цього ж Закону, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) визначає надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, акти тероризму.

Так, відповідно до наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 року № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення" з 07 квітня 2014 року на території Донецької і Луганської областей проводиться антитерористична операція.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання передбаченого діючим законодавством України сертифікату про настання обставин непереборної сили ДП "Південна залізниця", яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 включено до переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, до Харківської регіональної торгово - промислової палати були подані заяви про засвідчення форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) для суб'єктів господарювання/фізичних осіб за договірними зобов'язаннями.

Після розгляду вказаних заяв та обставин викладених в них уповноваженими особами торгово-промислової палати, ДП "Південна залізниця" були видані сертифікати №3834 від 31.03.2015, №3835 від 31.03.2015, №3837 від 11.03.2015, які засвідчують наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що унеможливили виконання зобов'язань з перевезення вантажу за Договорами (накладними) №51369155 від 21.07.2014, №51421659 від 22.07.2014, №51466811 від 23.07.2014 починаючи з 21.07.2014, 22.07.2014 та 23.07.2014, відповідно. Дані форс-мажорні обставини тривають і на дату оформлення сертифікатів, дату їх закінчення встановити неможливо.

Враховуючи викладене, вина відповідача відсутня, що унеможливлює задоволення позовних вимог у даній справі.

У зв'язку з відмовою у позові на вказаній підставі суд відхиляє посилання відповідача на пропуск позовної давності, викладені в доповненні до відзиву.

Стосовно доводів позивача, з посиланням на положення договору № 5870 від 21.05.2012 про транспортно-експедиційне обслуговування, укладеного між сторонами у справі, за якими належним підтвердженням форс-мажорних обставин є довідка Торгово-промислової палати України, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, підставою позовних вимог позивачем вказано положення Статуту залізниць України, Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, а також договори на перевезення (накладні) №51369155 від 21.07.2014, №51421659 від 22.07.2014, № 51466811 від 23.07.2014. Таким чином, при вирішенні даного спору слід керуватися саме положеннями вищевказаних нормативних актів та договорів перевезення, які не містять обов'язкової умови про засвідчення форс-мажорних обставин саме Торгово-промисловою палатою України.

Вказаний позивачем договір № 5870 від 21.05.2012 про транспортно-експедиційне обслуговування не регулює питання, пов'язані з перевезенням спірного вантажу.

Зі змісту статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" вбачається, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчують та видають відповідні сертифікати Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати.

Таким чином, законодавство не відносить засвідчення форс-мажорних обставин та видачу відповідних сертифікатів до виключної компетенції Торгово-промислової палати України, а надає такі повноваження і регіональним торгово-промисловим палатам.

До того ж, суд звертає увагу, що позивачем не надано належних доказів, які б спростовували факт існування вищевказаних форс-мажорних обставин.

У зв'язку з цим, заперечення позивача відхиляються як необґрунтовані.

У відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у задоволенні позову витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 18.05.2015 р.

Суддя М.В. Калантай