ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015 р. Справа№ 914/1013/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства Сокальської міської ради "Сокальтеплокомуненерго", м. Сокаль Львівської області

про стягнення 505 416, 62 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: Данилевський О.М. - представник

від відповідача: Кіпень В.М. - директор

Зміст ст. 22 ГПК України представникам сторін роз'яснено.

Розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства Сокальської міської ради "Сокальтеплокомуненерго" про стягнення 505 416, 62 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 31.03.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 20.04.2015 року.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві та усних поясненнях.

Керівник відповідача в судовому засіданні та в поданому клопотанні від 05.05.2015 р. просив зменшити розмір пені на 90%.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося в господарський суд з позовом до Комунального підприємства Сокальської міської ради "Сокальтеплокомуненерго" про стягнення 505 416, 62 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 31.01.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач) та Комунальним підприємством Сокальської міської ради "Сокальтеплокомуненерго" (надалі - відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/3395-ТЕ-21 (надалі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язується передати у власність відповідачу у 2013 р. природній газ, а відповідач зобов'язаний прийняти і оплатити цей природний газ.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача протягом січня-грудня 2013 р. природній газ у обсязі 1 639, 660 тис. м? на загальну суму 2 146 642, 86 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 22.01.2014 р. (за січень 2013 р.), від 22.01.2014 р. (за лютий 2013 р.), від 22.01.2014 р. (за березень 2013 р.), від 22.01.2014 р. (за квітень 2013 р.), від 24.01.2014 р. (за жовтень 2013 р.), від 24.01.2014 р. (за листопад 2013 р.) та від 24.01.2014 р. (за грудень 2013 р.).

Згідно п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газу здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Незважаючи на виконання позивачем своїх зобов'язань щодо поставки газу, відповідач свої зобов'язання щодо оплати за природний газ виконав із значним порушенням встановленого договором строку.

Таким чином, за порушення строків виконання грошових зобов'язань, відповідно до п. 7.2. договору, позивачем було нараховано відповідачу пеню в розмірі 150 324, 20 грн.

Крім стягнення пені позивач просить стягнути з відповідача, відповідно до ст. 625 ЦК України, 3 % річних в розмірі 69 265, 15 грн. та інфляційні втрати в розмірі 285 827, 28 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи з наступних мотивів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 ГК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що 31.01.2013 р. сторонами було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/3395-ТЕ-21, відповідно до умов якого позивач зобов'язується передати у власність відповідачу у 2013 р. природній газ, а відповідач зобов'язаний прийняти і оплатити цей природний газ.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача протягом січня-грудня 2013 р. природній газ у обсязі 1 639, 660 тис.м? на загальну суму 2 146 642, 86 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 22.01.2014 р. (за січень 2013 р.), від 22.01.2014 р. (за лютий 2013 р.), від 22.01.2014 р. (за березень 2013 р.), від 22.01.2014 р. (за квітень 2013 р.), від 24.01.2014 р. (за жовтень 2013 р.), від 24.01.2014 р. (за листопад 2013 р.) та від 24.01.2014 р. (за грудень 2013 р.).

Згідно п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газу здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Проте, відповідачем було допущене порушення умови договору щодо оплати коштів за отриманий природний газ, а саме - прострочено терміни оплати.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

В частині стягнення 3 % річних в розмірі 69 265, 15 грн. та інфляційних втрат в розмірі 285 827, 28 грн. суд вважає, що розраховані вони вірно, тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Частинами першою і третьою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем п. 6.1. цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Суд вважає, що нарахування позивачем на підставі п. 7.2 договору пені в розмірі 150 324, 20 грн., проведено відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи із приписів вказаних вище норм суд враховує, що відповідач є комунальним підприємством, фінансування якого здійснюється за рахунок платежів від наданих послуг населенню, підприємствам, установам і організаціям, що фінансується за рахунок бюджетних коштів. Судом при розгляді питання про зменшення неустойки проаналізовано докази, представлені відповідачем про складний фінансовий стан підприємства, однак судом одночасно враховані інтереси позивача, який також знаходиться у складному фінансовому стані, при цьому суд виходить з того, що боржник не звільняється від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань, а в даному випадку йдеться лише про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню. Таким чином, суд вважає за необхідне, як виняток, зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 50 %, тому сума що підлягає стягненню становить 75 162, 10 грн.

Зважаючи на те, що спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладається на відповідача повністю.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд,-

в и р і ш и в :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Сокальської міської ради «Сокальтеплокомуненерго» (80000, м. Сокаль Сокальського району Львівської області, вул. Героїв УПА, 21, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) суму в розмірі 440 362, 86 грн., з них:

- 75 162, 10 грн. пені;

- 69 265, 15 грн. 3% річних;

- 285 827, 28 грн. інфляційних втрат;

- 10 108, 33 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 19.05.2015 року.

Суддя Манюк П.Т.