ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"06" травня 2015 р. Справа № 14/312

Суддя Гудзенко Я.О., розглянувши матеріали справи за позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Дочірнього підприємства "Прикарпатзахідтранс" Південно-Західного Відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів Російської акціонерної компанії "Транснафтопродукт", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (Міністерство палива та енергетики України), за участі Федерального агентства по управлінню державним майном Російської Федерації та Південно-Західного Відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів Російської акціонерної компанії "Транснафтопродукт" про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння

За участі:

від Фонду державного майна України: Сіднєнко О.Л. (дов. від 17.09.2014 р. № 252), Боліщук І.Ю. (дов. від 26.12.2014 року № 363)

від прокуратури: Гіліс І.В. (посв. від 01.07.2014 року № 027062),

від відповідача: Одінцова Г.Д. (дов. від 26.01.15 р. № ПЗТ-08/111), Кушнір О.С. (дов. від 26.12.2014 р. № ПЗТ-08/4683), Дербеньова В.А. (дов. від 03.12.14 р. № ПЗТ-08/4399)

від третьої особи: не з'явились,

від Федерального агентства з управління державним майном Російської Федерації: не з'явились,

від Південно-Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів Російської акціонерної компанії "Транснафтопродукт": Соловйова М.С. (дов. від 05.06.2014 р. № 5Д-1483)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 21.04.2015 року на підставі ст.ст. 112, 114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) задоволено заяву ДП "ПрикарпатЗахідтранс" Південно-Західного ВАТ трубопровідного транспорту нафтопродуктів Російської акціонерної компанії "Транснафтопродукт" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Рівненської області від 22.03.2011 року у справі № 14/312, вказане рішення скасовано.

Ухвалою господарського суду від 21.04.2015 року згідно із ч. 8 ст. 114 ГПК України справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 06.05.2015 року, про що сторін, третю особу було належно повідомлено, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які містять матеріали справи.

До початку судового засідання 6 травня 2015 року від Фонду державного майна України надійшла заява про відвід судді Гудзенко Я.О. Питання про відвід вирішено судом у нарадчій кімнаті про що винесено ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Крім того подано клопотання про фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, яке судом на підставі приписів ст. 81-1 ГПК України задоволено.

Представниками громадськості, народними депутатами України та представниками телерадіокомпанії заявлено усне клопотання про присутність в судовому засіданні.

На дане клопотання суд зазначає, що принцип гласності є конституційним принципом, який належить до основних засад судочинства, встановлених у ст. 129 Конституції України.

Закон України "Про судоустрій та статус суддів" (надалі - Закон) в якості однієї з засад організації судової влади визначає гласність і відкритість судового процесу. Так, відповідно до ч. 2 ст. 11 вказаного Закону, розгляд справ у судах відбувається відкрито, крім випадків, установлених процесуальним законом. Учасники судового процесу та інші особи, присутні на відкритому судовому засіданні, можуть використовувати портативні аудіотехнічні засоби. Проведення в залі судового засідання фото- і кінозйомки, відеозапису, а також транслювання судового засідання допускається за рішенням суду. При розгляді справ перебіг судового процесу фіксується технічними засобами в порядку, встановленому процесуальним законом. (частина 4 статті 11 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 4-4 ГПК України "Гласність розгладу справ" розгляд справ у господарських судах відкритий, за винятком випадків, коли це суперечить вимогам щодо охорони державної, комерційної або банківської таємниці, або коли сторони чи одна з сторін обгрунтовано вимагають конфіденційного розгляду справи і подають відповідне клопотання до початку розгляду справи по суті.

Отже, зважаючи на наведені вище правові норми, беручи до уваги, що справа № 14/3121 не містить державної, комерційної або банківської таємниці, та сторони не вимагали її конфіденційного розгляду, та враховуючи заявлене усне клопотання, суд вважає можливим задоволення останнього. Тому, у судове засідання допущені вільні слухачі.

Також, у судовому засіданні представниками громадськості та преси заявлено усне клопотання про проведення в залі судового засідання відеозапису із застосуванням стаціонарної апаратури.

На таке клопотання суд звертає увагу, що згідно зі ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст. 307 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відео плівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відео плівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Захист інтересів фізичної особи при проведенні фото-, кіно-, теле- та відео зйомки, який передбачений статтею 307 ЦК України, є істотною гарантією реалізації особистих немайнових прав: права на індивідуальність (стаття 300 ЦК України), права на особисте життя (стаття 301 ЦК України), права на повагу до гідності та честі стаття 297 ЦК України), права на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України) тощо.

Під поняттям "фото-, кіно-, теле-, чи відео зйомка" слід розуміти процес фіксації фактів на відповідні фото-, кіно-, теле-, чи відео носії.

Як уже зазначалося вище, Закон України "Про судоустрій та статус суддів" (далі - Закон) у якості однієї із засад організації судової влади визначає гласність і відкритість судового процесу.

Поряд з тим, чинним Господарським процесуальним кодексом України не врегульовано проведення відеозапису судового засідання.

У такому випадку за аналогією можуть бути застосовані норми чинних Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України. Стаття 6 Цивільного процесуального кодексу України та стаття 12 Кодексу адміністративного судочинства України, які містять аналогічні за змістом положення, визначають, що проведення в залі судового засідання фото- і кінозйомки, відео-, звукозапису із застосуванням стаціонарної апаратури, а також транслювання судового засідання по радіо і телебаченню допускаються на підставі ухвали суду за наявності згоди на це осіб, які беруть участь у справі.

Представники відповідача усно заперечили проти відеозапису судового засідання із застосуванням стаціонарної апаратури, про що вказано в протоколі судового засідання.

За таких обставин, суд вважає неможливим задоволення усного клопотання та проведення в залі судового засідання відеозапису із застосуванням стаціонарної апаратури.

Однак, суд вважає за необхідне вказати в ухвалі, що така відеозйомка судового процесу допущеними до зали судового засідання вільними слухачами проводилась. До того ж, вільними слухачами вчинялись перешкоди у веденні засідання та здійсненні учасниками судового процесу їхніх прав, що підтверджується протоколом судового засідання, який складено за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фондом державного майна України подано заяву про відвід судді Гудзенко Я.О. Питання про відвід вирішено судом у нарадчій кімнаті про що винесено ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Також, позивачем подано клопотання про розгляд справи колегією суддів, в обгрунтування якого вказано, що оскільки справа розглядається вже 10 років, предметом її розгляду є частина нафтопродуктопроводів Самара-Західний напрямок та Грозний-Армавір-Трудова, що проходять по території України, які відповідно до ст. 7 Закону України "Про трубопровідний транспорт" мають важливе народногосподарське та оборонне значення для держави, її слід віднести до категорії складних і вона має бути розглянута колегією суддів.

Судом у задоволенні вказаного клопотання відмовлено з тих підстав, що на даному етапі розгляду справи, враховуючи прийняті у справі судові рішення Вищого господарського суду України, Рівненського апеляційного господарського суду, приписи ст. 114 ГПК України, та порядок призначення колегії суддів для розгляду справи, розглядаючи клопотання та заяви сторін по справі, не перейшовши до розгляду справи по суті, суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання.

Крім того, представником Фонду державного майна України подано клопотання про зупинення провадження у справі з підстав подання вказаним органом та Генеральною прокуратурою України апеляційних скарг на рішення суду від 21.04.2015 року, до якого додано копію скарги та докази її надіслання 30.04.2015 року суду.

В обгрунтування клопотання позивач вказує про те, що оскільки сторонами у справі подано апеляційні скарги на рішення суду від 21.04.2015 року, - суд зобов'язаний зупинити провадження у справі.

Клопотання не задоволено судом на підставі наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках:

1) призначення господарським судом судової експертизи;

2) надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування;

3) заміни однієї з сторін її правонаступником.

Згідно п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

В той же час, надіслання господарським судом у передбачених законом випадках матеріалів справ до судів вищих інстанцій підпадає під дію ч. 1 ст. 79 ГПК, оскільки відсутність у суді зазначених матеріалів унеможливлює розгляд ним справи.

Судом враховано, що згідно даних програми діловодство суду апеляційні скарги судом зареєстровані о 16 год. 00 хв. та передані судді о 17 годині 06.05.2015 року під час проведення судового засідання, про що свідчить звукозапис засідання.

Після початку судового засідання суд розпочав розгляд поданих сторонами заяв, клопотань (не розпочинаючи вирішення спору по суті), таким чином розгляд поданих суду клопотань не є перешкодою для перегляду судом апеляційної інстанції прийнятого у справі рішення від 21.04.2015 року, яке було оскаржене стороною у справі і на момент проведення судового засідання строк для передачі справи суду апеляційної інстанції не сплив.

Статтею 91 ГПК України установлено, що апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу. Місцевий господарський суд у триденний строк надсилає одержану апеляційну скаргу разом зі справою відповідному апеляційному господарському суду.

Враховуючи приписи вказаних вище норми ГПК України, строк розгляду справи (ч.ч. 3, 8 ст. 114 ГПК України), фактичного перешкоджання вільними слухачами у веденні судового засідання та здійсненні учасниками судового процесу їхніх процесуальних прав, - у суду відсутні підстави на даній стадії розгляду справи для невідкладеного зупинення провадження у справі з підстав подання апеляційних скарг, враховуючи також передбачений ст. 91 ГПК України строк для надіслання матеріалів справи разом зі скаргами до суду апеляційної інстнції.

У судовому засіданні представником прокуратури Рівненської області під звукозапис заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи з підстав необхідності надання Міністерству енергетики та вугільної промисловості України та Генеральній прокуратурі України часу для подання доводів та заперечень у справі.

У п. 11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" від 26 грудня 2011 року № 17 зазначається, що у разі скасування судового рішення за результатами його перегляду за нововиявленими обставинами справа розглядається господарським судом за правилами, встановленими ГПК (ч. 8 ст. 114 названого Кодексу). Якщо такий розгляд неможливо здійснити у тому ж самому судовому засіданні, він відкладається у порядку, передбаченому статтею 77 ГПК. При цьому загальний строк судового провадження не повинен перевищувати зазначеного в ч. 3 ст. 114 ГПК.

Згідно із ч. 3 ст. 114 ГПК України заява про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими обставинами розглядаються господарським судом у судовому засіданні у місячний строк з дня їх надходження.

Суд, з урахуванням належного повідомлення про місце, дату та час проведення судового засідання сторін, третьої особи, про що свідчить рекомендовані поштові повідомлення про вручення поштових відправлень, зокрема, Міністерству енергетики та вугільної промисловості України та Генеральній прокуратурі і підписів уповноважених осіб на повідомленнях про отримання ухвали 27.04.2015 року, а також враховуючи неявку в судове засідання представників Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, неодноразового оголошення судом перерви в судовому засіданні (про що свідчить звукозапис судового процесу) для надання часу представникам Фонду державного майна України та представнику прокуратури подати свої доводи та заперечення, і з урахуванням призначення справи до розгляду за 15 днів до дати судового засідання - 21.04.2015 року, а також зважаючи на те, що відкладення розгляду справи призведе до порушення строку її розгляду передбаченого ч. 3 ст. 114 ГПК України (1 місяць), - відмовив у задоволенні вказаного клопотання.

6 травня 2015 року через канцелярію суду від відповідача надійшли клопотання про призначення експертизи, в першому клопотанні відповідач просить поставити на вирішення експерта наступні питання:

1. Чи є поняття нафтопродуктопровід та магістральний трубопровід тотожними поняттями?

2. Чи відноситься нафтопродуктопровід до нерухомого майна?

3. Які технологічні об'єкти, з якими технологічними характеристиками та у якому стані входили до складу частини нафтопродуктопроводу «Самара-Західний напрямок», що проходив по території України, станом на 1990-1991 роки ? Коли вони були створені, яку конфігурацію вони мали та де були розташовані?

4. Які саме технологічні об'єкти, з якими технологічними характеристиками та у якому стані входять до складу частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара-Західний напрямок», що проходить по території України, станом на теперішній час? Коли вони були створені, яку конфігурацію вони мають та де розташовані?

5. Чи входили частини нафтопродуктопроводів «Самара-Західний напрямок» та «Грозний-Армавір-Трудова», що проходили по території України, станом на 1990-1991 до складу майна підприємств, установ і організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, чи належали частини нафтопродуктопроводів «Самара-Західний напрямок» та «Грозний-Армавір-Трудова», що проходили по території України, станом на 1990-1991 роки державному підприємству чи організації союзного підпорядкування, розташованому на території Української РСР?

6. Чи є тотожними частина нафтопродуктопроводу «Самара-Західний напрямок», що проходив по території України, станом на 1990-1991 роки та об'єкти, які становлять магістральний нафтопродуктопровід «Самара-Західний напрямок», що проходить по території України та знаходиться у експлуатації та володінні Відповідача на теперішній час, за своїм складом, технічними характеристикам, розташуванням, датою створення?

7. Яка протяжність та склад частин нафтопродуктопроводу «Самара-Західний напрямок» та «Грозний-Армавір-Трудова»?

В другому, поданому відповідачем клопотанні, наведено такі питання:

1. Які технологічні об'єкти повинні були входити до складу магістрального нафтопродуктопроводу станом на 1990-1991 роки ?

2. Чи є поняття нафтопродуктопровід та магістральний трубопровід тотожними поняттями?

3. Чи відноситься нафтопродуктопровід до нерухомого майна?

4. Які технологічні об'єкти, з якими технологічними характеристиками та у якому стані входили до складу частини нафтопродуктопроводу «Самара-Західний напрямок», що проходив по території України, станом на 1990-1991 роки? Коли вони були створені, яку конфігурацію вони мали та де були розташовані?

5. Які технологічні об'єкти, з якими технологічними характеристиками та у якому стані входять до складу частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара-Західний напрямок», що проходить по території України, станом на теперішній час? Коли вони були створені, яку конфігурацію вони мають та де розташовані?

6. Коли та за чий рахунок були створені вказані об'єкти, які становлять магістральний нафтопродуктопровід «Самара-Західний напрямок», що проходить по території України та знаходиться в експлуатації та володінні Відповідача?

7. Чи входили частини нафтопродуктопроводів «Самара-Західний напрямок» та «Грозний-Армавір-Трудова», що проходили по території України, станом на 1990-1991 до складу майна підприємств, установ і організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, чи належали частини нафтопродуктопроводів «Самара-Західний напрямок» та «Грозний-Армавір-Трудова», що проходили по території України, станом на 1990-1991 роки державному підприємству чи організації союзного підпорядкування, розташованому на території Української РСР?

8. Чи є тотожними частина нафтопродуктопроводу «Самара-Західний напрямок», що проходив по території України, станом на 1990-1991 роки та об'єкти, які становлять магістральний нафтопродуктопровід «Самара-Західний напрямок», що проходить по території України та знаходиться у експлуатації та володінні Відповідача на теперішній час, за своїм складом, технічними характеристикам, розташуванням, датою створення?

9. Яка протяжність та склад частин нафтопродуктопроводу «Самара-Західний напрямок» та «Грозний-Армавір-Трудова»?

Виходячи з предмету позову - визнання права власності на частини нафтопродуктопроводів Самара-Західний напрямок та Грозний-Армавір-Трудова за державою Україна в особі Фонду державного майна України та витребування вказаного майна з володіння відповідача, винесення судом рішення про скасування за нововиявленими обставинами рішення суду від 22.03.2011 року, необхідністю суду встановити обставини щодо ліквідації об'єкту - частини нафтопродуктопроводу Грозний-Армавір-Трудова, протяжності вказаних нафтопродуктопроводів, які мають важливе значення для вирішення справи та визнання за державою України права власності на вказані нафтопродуктопроводи і прийняття рішення суду у цілковитій відповідності до норм матеріального та процесуального права, після з'ясування всіх обставин у справі з урахуванням нововиявлених обставин, для належного подальшого виконання рішення суду, суд дійшов висновку про необхідність призначення у справі судової експертизи, про що оголошено судом публічно, що підтверджується звукозаписом судового засідання.

Враховуючи вказані вище обставини, у суду відсутні спеціальні знання для встановлення, перевірки вказаних обставин суттєво необхідних для вирішення справи по суті та виконання рішення суду.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Необхідність судової експертизи в даному судовому процесі зумовлена тим, що в процесі розгляду справи у суду виникла необхідність встановити вказані вище факти (обставини), підтвердити їх належними доказами, що потребує спеціальних досліджень. Експертиза - це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.

В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява N 61679/00) від 1 червня 2006 року, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури.

Як зазначається в п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23 березня 2012 року № 4 (далі - Постанова Пленуму ВГСУ), судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Остаточне коло питань судовому експерту визначається господарським судом.

Пунктом 8 Постанови Пленуму ВГСУ зазначено, що визначаючись з експертною установою, яка проводитиме судову експертизу, господарський суд має враховувати положення пункту 1.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, згідно з якими експертизи проводяться, як правило, за зонами регіонального обслуговування. Цим же пунктом передбачено, що за наявності обставин, які зумовлюють неможливість або недоцільність проведення експертизи за зоною обслуговування, особа або орган, які призначають експертизу, зазначивши відповідні мотиви, можуть доручити її виконання експертам іншої установи.

З урахуванням наведеного, а також припису п. 3 ч. 2 ст. 86 ГПК у разі призначення господарським судом судової експертизи не за зоною регіонального обслуговування мотиви такого призначення мають бути зазначені в ухвалі про призначення експертизи.

Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта.

Згідно п. 1.6 Інструкції, експертизи та дослідження проводяться експертними установами за зонами регіонального обслуговування згідно з Переліком регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України, наведеним у додатку 1 до цієї Інструкції.

Відповідно до додатку до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, а саме Переліку регіональних зон обслуговування науково-дослідними інститутами судових експертиз Міністерства юстиції України, до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз відносяться Волинська, Закарпатська, Івано-Франківська, Львівська, Рівненська і Чернівецька області.

Сторонами не наведено суду наявність обставин, які зумовлюють неможливість або недоцільність проведення експертизи за зоною обслуговування, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про направлення матеріалів справи до Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Статтею 41 ГПК України встановлено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

В порядку ст. ст. 4-7, 4-3, 41 ГПК України, для всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, для належної оцінки відносин сторін, вірного застосування процесуального закону, роз'яснення питань, які необхідно з'ясувати та дослідити для розгляду справи по суті і потребують спеціальних знань, з метою прийняття законного та обгрунтованого рішення з урахуванням нововиявлених обставин, суд дійшов висновку про призначення у справі судової експертизи, виконання якої доручити Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (43001, м. Луцьк, вул. Червоного Хреста, 16).

Відповідно до статті 79 ГПК України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку призначення господарським судом судової експертизи. Про зупинення провадження у справі виноситься ухвала. Ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено.

Керуючись ст.ст. 41, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Призначити у справі № 14/312 судову експертизу.

2. Проведення експертизи доручити Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (43001, м. Луцьк, вул. Червоного Хреста, 16).

3. На вирішення експерта поставити питання:

1. Яка протяжність та склад кожної з частин нафтопродуктопроводу Самара-Західний напрямок та Грозний-Армавір-Трудова?

2. Яка з частин нафтопродуктопроводу функціонує і в якому обсязі?

3. Які технологічні об'єкти, з якими технологічними характеристиками та у якому стані входили до складу частини нафтопродуктопроводу Грозний-Армавір-Трудова та Самара-Західний напрямок, що проходили по території України, станом на 1990-1991 роки? Коли вони були створені, яку конфігурацію вони мали та де були розташовані?

4. Які технологічні об'єкти, з якими технологічними характеристиками та у якому стані входять до складу частин нафтопродуктопроводу обох напрямків, що проходять по території України, станом на теперішній час? Коли вони були створені, яку конфігурацію вони мають та де розташовані?

5. Які технологічні показники та індивідуальні ознаки має трубопровід (склад, довжина)?

6. Які гілки нафтопродуктопроводу і в які періоди функціонували? Чи функціонують на теперішній час?

7. Чи існував нафтопродуктопровід і в якому вигляді на момент прийняття судом рішення у справі від 22.03.2011 року?

8. Чи є нафтопродуктопровід новоствореним чи є частиною побудованого за часів існування СРСР?

9. Дата будівництва та введення в експлуатацію нафтопродуктопроводу обох напрямків?

10. Яке майно входить до кожної з частин нафтопродуктопроводу Самара-Західний напрямок та Грозний-Армавір-Трудова?

11. Чи є нафтопродуктопровід магістральним?

12. Чи виведена, коли, якою протяжністю (чи в повному обсязі) з експлуатації частина нафтопродуктопроводу Грозний-Армавір-Трудова?

13. Яке призначення обох ліній нафтопродуктопроводу?

14. Який діаметр, довжина кожної з частин (ліній) нафтопродуктопроводу які проходять по території України?

15. Яка з частин нафтопродуктопроводу (напрямок) знаходиться у віданні відповідача - Дочірнього підприємства "Прикарпатзахідтранс" Південно-Західного Відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів Російської акціонерної компанії "Транснафтопродукт" і яка з ліній і якою протяжністю ним використовується?

16. На які траси та ділянки розподілена кожна з частин (ліній) нафтопродуктопроводу, з присвоєнням яких номерів?

4. Попередити експерта про кримінальну відповідальність при проведенні експертизи.

5. Зобов'язати сторін, третю особу надати експерту Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за його клопотанням визначені ним документи, необхідні для проведення призначеної судової експертизи.

6. Витрати на проведення експертизи на даній стадії розгляду справи покласти на відповідача - Дочірнє підприємство "Прикарпатзахідтранс" Південно-Західного Відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів Російської акціонерної компанії "Транснафтопродукт" (33028, м. Рівне, вул. Котляревського, 18, код 13990932).

7. Справу № 14/312 направити Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (43001, м. Луцьк, вул. Червоного Хреста, 16), а дану ухвалу сторонам та третій особі по справі.

8. Зобов'язати Волинське відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надіслати суду по закінченню експертизи висновок експерта разом з матеріалами справи № 14/312, а також дані щодо витрат, пов'язаних з проведенням експертизи та надіслати сторонам по справі копії висновку експерта.

Суддя Гудзенко Я.О.