номер провадження справи 20/56/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015 Справа № 908/1394/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕРО-МД" (49101, м. Дніпропетровськ вул. Юрія Савченка, буд. 9)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306 Донецька область, м. Краматорськ)

про стягнення суми 192330,85 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - Погрібна С.О. (дов. б/н від 01.12.2014 р.);

Від відповідача - не з'явився (Харітонова М.І. (дов. № 17/10 від 11.02.2013 р.) в судовому засіданні 23.04.2015 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача суми 176936,85 грн., із яких: сума 119505,91 грн. боргу за договором поставки № 15/1908 від 24.12.2014 р., сума 19407,76 грн. пені, сума 3987,9 грн. 3% річних, сума 34035,28 грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.03.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1394/15-г, справі присвоєно номер провадження 20/56/15, справу призначено до розгляду на 31.03.2015 р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 23.04.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва до 29.04.2015 р. Ухвалою суду від 29.04.2015 р. на підставі ст. 69 ГПК України продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів - до 19.05.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 12.05.2015 р.

12.05.2015 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні 29.04.2015 р. позивач надав заяву про зміну розміру позовних вимог, яка є по суті заявою про збільшення розміру позовних вимог. Згідно з даною заявою позивач змінив п. 2 прохальної частини позовної заяви від 27.02.2015 р. та просить стягнути з відповідача загальну суму 192330,85 грн., із яких: сума 119505,91 грн. боргу за договором поставки № 15/1908 від 24.12.2014 р., сума 8604,43 грн. пені, сума 4587,06 грн. 3% річних, сума 59633,45 грн. інфляційних нарахувань. Позивачем до заяви долучено квитанцію про доплату судового збору в розмірі 307,88 грн. Копія заяви направлена відповідачу, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення до цінного листа від 30.04.2015 р.

Статтею 22 ГПК України передбачено право позивача до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог.

Оскільки заява про зміну (збільшення) розміру позовних вимог не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів, подана позивачем до прийняття рішення по справі, суд прийняв зазначену заяву до розгляду на підставі ст. 22 ГПК України.

Представник позивача підтримав позовну заяву, з урахуванням заяви про зміну (збільшення) розміру позовних вимог, просить позов задовольнити в повному обсязі. Позовні вимоги мотивовані слідуючими обставинами. Відповідно до умов договору поставки № 15/1908 від 24.12.2012 р. позивачем був переданий у власність відповідача товар на загальну суму 3198082,02 грн., в т.ч. і по видатковій накладній від 17.01.2014 р. № 4 на суму 413100,00 грн., який отриманий по довіреності від 16.01.2014 р. № 57. Відповідачем було здійснено часткову оплату за товар на загальну суму 3078576,11 грн., залишок у сумі 119505,91 грн. на теперішній час залишається несплаченим. Позов обґрунтовано ст.ст. 173, 174, 175, 230 ГК України, ст.ст. 526, 549, 625, 692, 712 ЦК України, умовами договору поставки № 15/1908 від 24.12.2012 р.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.04.2015 р. проти позову заперечував. 29.04.2015 р. через канцелярію суду від відповідача надійшов письмовий відзив, в якому зазначено про незгоду відповідача з заявленими вимогами, оскільки позивачем у порушення умов договору був поставлений 18.01.2014 р. відповідачу товар на суму 413100,00 грн. без отримання 100% передплати від відповідача. Також позивач порушив договір, не поставивши весь товар по специфікації № 9 від 20.12.2013 р., а також усіх документів, зазначених у п. 6.1 договору. Таким чином, зобов'язання відповідача з оплати товару не наступило. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному об'ємі.

22.04.2015 р. на електронну адресу суду та поштою від відповідача надійшло письмове клопотання про зупинення провадження по справі до розгляду судом справи за позовом ПАТ «Енергомашспецсталь» до ТОВ «Феро-МД» про визнання неукладеним договору № 15/1908 від 24.12.2012 р. Представник відповідача в судовому засіданні 23.04.2015 р. підтримав зазначене клопотання, наполягав на його задоволенні. У судовому засіданні 23.04.2015 р. суд повідомив, що розгляд клопотання по суті буде здійснено судом після надання сторонами усіх витребуваних судом документів, зокрема, специфікацій.

Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі розглянуто судом по суті в судовому засіданні 12.05.2015 р. У задоволенні клопотання судом відмовлено з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення.

У судове засідання, призначене на 12.05.2015 р., представник відповідача не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких документів, заяв, клопотань від відповідача до суду не надходило.

Враховуючи приписи ст. 69 ГПК України (судом продовжувався строк вирішення спору по суті на 15 днів за клопотанням позивача), суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст. 75 ГПК України у відсутність відповідача, за наявними в ній матеріалами, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, які надані в попередньому судовому засіданні, суд

ВСТАНОВИВ:

24.12.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЕРО-МД» (постачальник за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (покупець за договором, відповідач) було укладено договір поставки № 15/1908, за умовами якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених договором, передати у власність покупця товар (продукцію), загальна кількість, одиниця вимірювання, ціна за одиницю вимірювання та загальна ціна, виробник, визначена сторонами в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язався прийняти цей товар та оплатити його (п. 1.1).

Відповідно до п. 2.1 ціна продукції зазначається в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

Орієнтовна сума договору на момент укладення складає 830000,00 грн. без ПДВ, ПДВ - 166000,00 грн., всього з ПДВ - 996000,00 грн. загальна сума договору є змінною та складається з суми всіх специфікацій, оформлених по даному договору (п. 2.2).

Строк та умови поставки зазначаються в специфікаціях (п. 5.1). Датою поставки товару вважається дата поставки товару на склад покупця (п. 5.2). Датою переходу права власності вважається дата поставки товару на склад покупця, документом, що підтверджує перехід права власності, є видаткова накладна на товар (п. 6.4).

У розділі 9 договору сторони узгодили умови оплати. Відповідно до п. 9.1 договору оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в національній валюті України. Покупець проводить оплату за поставлену продукцію на протязі строку, зазначеного в специфікації, від дня отримання оригіналів рахунку та сертифіката якості, якщо інше не передбачено специфікацією (п. 9.3).

Відповідно до п.п. 13.1, 13.2 договір вважається укладеним та вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк дії договору до 31.01.2014 р. Додатковою угодою № 1 від 02.12.2013 р. до договору № 15/1908 від 24.12.2012 р. сторони встановили строк дії договору до 31.01.2015 р.

Сторонами до договору укладено (підписано) специфікації: № 1 від 01.07.2013 р., № 2 від 26.07.2013 р., № 3 від 17.09.2013 р., № 4 від 01.10.2013 р., № 5 від 29.10.2013 р., № 6 від 08.11.2013 р., № 7 від 14.11.2013 р., № 8 від 06.12.2013 р., № 9 від 20.12.2013 р., якими узгоджено найменування продукції, її кількість, одиницю вимірювання, вартість за одиницю, загальна сума, умови і строк поставки та умови оплати.

Як слідує із матеріалів справи, позивачем за умовами договору № 15/1908 від 24.12.2013 р. та умов специфікацій №№ 1-9 до договору було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 3198082,02 грн. У пункті 1 специфікацій визначено умови оплати: 100% передплата. Строк поставки, відповідно до п. 3 специфікацій, - на протязі трьох діб після передплати. Підтвердженням поставки товару є підписані сторонами видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, довіреності на отримання ТМЦ (копії містяться в матеріалах справи).

Позивач зазначає про наявність заборгованості відповідача за товар, переданий відповідно до видаткової накладної № 4 від 17.01.2014 р.

Відповідно до видаткової накладної № 4 від 17.01.2014 р. позивач передав відповідачу товар: феровольфрам ФВ70 у кількості 1,275 тн на загальну суму 413100,00 грн. Зазначена видаткова накладна підписана з боку відповідача уповноваженим представником на підставі довіреності № 57 від 16.01.2014 р. Товар переданий (доставлений) на склад покупця, що підтверджується товарно-транспортною накладною № 17-01/14 від 17.01.2014 р., яка містить також підпис уповноваженої особи відповідача.

Позивачем до матеріалів справи долучено копії банківських виписок, відповідно до яких відповідач перераховував на рахунок позивача грошові кошти за договором № 15/1908. Позивачем також надано акт № 12/16 від 31.10.2013 р., відповідно до якого сторони припинили зобов'язання за договором № 15/1908 від 24.12.2012 р. на суму 599980,00 грн. заліком однорідних вимог. Всього відповідачем було виконано за договором № 15/1908 грошових зобов'язань на загальну суму 3078576,11 грн.

У жовтні 2014 р. позивач направив відповідачу претензію вих. № 2710/1 від 27.10.2014 р. на суму 119505,91 грн., відповідно до якої просив сплатити заборгованість на зазначений рахунок у семиденний строк. Відповідь на претензію позивачем отримана не була.

У зв'язку з несплатою відповідачем коштів за отриману продукцію, у березні 2015 р. позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом, за яким було порушено провадження у даній справі.

Частиною 2 ст. 15 ГПК України визначено, що справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Місцезнаходженням ПАТ «Енергомашспецсталь» (відповідача) є м. Краматорськ Донецької області. Відповідно, справа за позовом до ПАТ «Енергомашспецсталь» стосовно виконання договору поставки № 15/1908 від 24.12.2012 р. підсудна господарському суду Донецької області.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 12.08.2014 р. «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції судам.

Розпорядженням Голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. № 28-р «Про зміну територіальної підсудності господарських справ» визначено, що розгляд господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, здійснюється: господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області - господарським судом Запорізької області.

Таким чином, справа за позовом ТОВ «ФЕРО-МД» до ПАТ «Енергомашспецсталь» про стягнення заборгованості станом на день подачі позову підсудна господарському суду Запорізької області.

Розглядаючи спір по суті, суд враховує наступне.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Як було встановлено судом, позивач передав відповідачу товар за умовами договору № 15/1908 відповідно до видаткової накладної № 4 від 17.01.2014 р. на загальну суму 413100,00 грн. Відповідач отриману продукцію оплатив не в повному обсязі, заборгованість становить суму 119505,91 грн.

Специфікаціями до договору № 15/1908 визначені умови оплати: 100% передплата.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 договору поставки № 15/1908 постачальник зобов'язався надати покупцеві одночасно з продукцією слідуючі документи: а) рахунок; б) сертифікат якості; в) накладну; г) податкову накладну; д) товарно-транспортну накладну. Якщо на момент передачі продукції які-небудь документи відсутні, вони повинні бути надані на протязі 5 календарних днів після передачі продукції.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначає, що строк оплати ним продукції за договором не наступив, оскільки позивач порушив умови договору, поставивши товар без 100% передплати, як передбачено специфікаціями, та не передав йому всі документи, визначені п. 6.2 договору. Які саме документи не були передані позивачем, відповідач не зазначив. Вказав, що позивачем було передано відповідачу не весь товар, визначений специфікацією № 9 від 20.12.2013 р. При цьому отримання продукції відповідач не заперечив.

Як вбачається з товарно-транспортної накладної № 17-01/14 від 17.01.2014 р., згідно з якою відповідачу був доставлений товар за видатковою накладною № 4 від 17.01.2014 р., супровідними документами на вантаж є: видаткова накладна № 4 від 17.01.2014 р., рахунок № 4 від 17.01.2014 р., сертифікат якості.

Відповідно до п.п. 4, 8 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014 р. № 957, податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань постачальника (продавця). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу отримувача (покупця) цих товарів/послуг. У разі відмови постачальника (продавця) товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних отримувач (покупець) таких товарів/послуг має право в порядку, передбаченому пунктом 201.10 статті 201 розділу V Податкового кодексу України, додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника (продавця).

Згідно з усними поясненнями представника позивача, останнім було складено відповідну податкову накладну, яка була передана відповідачу.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач будь-якого листування з позивачем з приводу ненадання останнім документів, визначених в п. 6.1 договору № 15/1908, зокрема, податкової накладної, не надав. У тому числі не надано суду скарги, направленої відповідачем відповідно до Податкового кодексу України.

Суд зауважує, що продукція за договором прийнята відповідачем, видаткова накладна № 4 від 17.01.2014 р., яка покладена в підставу позову, підписана сторонами, будь-яких зауважень щодо прийнятої продукції (якості, комплектності тощо) відповідачем не висловлено, отже відповідач безпідставно ухиляється від виконання зобов'язання щодо оплати вартості отриманої продукції. Між тим, згідно з ч. 2 ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитись від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві. Тобто, відповідач у разі ненадання документів мав право встановити розумний строк для їх надання, у разі ненадання - відмовитись від договору, повернути товар, заявити вимогу про сплату штрафу. Саме ці дії відповідача і підтвердили б його твердження про ненадання документів. Відмови від договору відповідачем заявлено не було, товар не повернутий.

У ст. 693 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Тобто, законодавством визначено право, а не обов'язок сторони, в даному випадку позивача (постачальника), зупинити виконання свого обов'язку з постачання товару, відмовитися від його постачання повністю або частково, у разі не надходження від відповідача 100% передплати.

У пункті 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 роз'яснено, що обов'язок негайного виконання грошового зобов'язання випливає, наприклад, із припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення суми 119505,91 грн. вартості переданого товару (основного боргу) обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, заперечення відповідача спростовуються наведеним вище.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь 3% річних у сумі 4587,06 грн., нарахованих за період із 18.01.2014 р. по 29.04.2015 р. (467 прострочених дні), та інфляційних у сумі 59633,45 грн. за період із лютого 2014 р. по березень 2015 р. включно.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт порушення відповідачем термінів розрахунків є доведеним і вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних заявлено обґрунтовано.

Розрахунок 3% річних здійснений позивачем вірно, до стягнення з відповідача належить сума 4587,06 грн. - 3% річних, нарахованих за заявлений позивачем період. Перевіривши розрахунок інфляційних, здійснений позивачем, судом встановлено, що позивач допустив арифметичні помилки при визначенні інфляційних, за період з лютого 2014 р. по березень 2015 р. включно інфляційні становлять суму 59639,25 грн. Суд згідно з ст. 83 ГПК України не виходить за межі позовних вимог, із відповідача стягується сума 59633,45 грн. інфляційних за заявлений позивачем період.

Позивач просить також на підставі п. 10.6 договору стягнути з відповідача суму 8604,43 грн. пені, нарахованої за 180 днів прострочення (6 місяців).

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У пункті 10.6 договору поставки № 15/1908 сторони встановили, що при несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення.

Згідно з вимогами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як слідує з розрахунку пені, здійсненого позивачем, позивач нараховує пеню у розмірі 0,04% від суми простроченого платежу, що не суперечить Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та п. 10.6 договору № 15/1908, оскільки за цей період пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України складає 9 488,44 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 8604,43 грн. за 180 днів прострочення заявлені позивачем обґрунтовано.

Разом з тим, у письмовому відзиві відповідача, отриманого 29.04.2015 р., із посиланням на ч. 1ст. 258 ЦК України, відповідач заявив, що до вимог про стягнення неустойки (пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Відповідно до ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність один рік. Згідно з ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач звернувся до суду 27.02.2015 р., тому ним пропущено строк позовної давності до вимог про стягнення пені за період з 18.01.2014 р. по 26.02.2014 р. (40 днів) у сумі 1912,09 грн. Поважних причин пропуску позовної давності позивач не назвав. Судом не встановлено обставин, які б згідно з ст. 264 ЦК України переривали перебіг позовної давності. Таким чином, суд вважає за необхідним задовольнити вимоги позивача про стягнення пені за період з 27.02.2014 р. по 16.07.2014 р. (140 днів) у сумі 6692,34 грн.

На підставі викладеного, позов в цілому задовольняється частково.

Відповідач заявив клопотання про зупинення на підставі ст. 79 ГПК України провадження у справі № 908/1394/15-г до вирішення спору за позовом ПАТ «Енергомашспецсталь» до ТОВ «ФЕРО-МД» про визнання договору від 24.12.2012 р. № 15/1908 неукладеним. Клопотання надійшли до суду 22.04.2015 р. поштою та на електронну адресу суду, підписані різними представниками відповідача, але аналогічні за змістом. Клопотання мотивовано тим, що під час розгляду справи про визнання договору неукладеним будуть встановлені факти, які мають значення для правильного вирішення даного спору, правовідносини по якому являються предметом спору у справі № 908/1394/15-г. Зазначено, що подальший розгляд справи неможливий до розгляду пов'язаної з ним справи про визнання договору № 15/1908 неукладеним. До клопотання, яке надійшло поштою, відповідачем, зокрема, додано копію позовної заяви від 07.04.2015 р. № 17/345-773 про визнання договору від 24.12.2012 р. № 15/1908 неукладеним.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Вважає, що відсутні підстави для зупинення провадження у справі, оскільки є рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2014 р. у справі №904/8762/14 між тими ж сторонами, яке набрало законної сили, згідно з яким ПАТ «Енергомашспецсталь» відмовлено у позові про визнання недійсним договору і судом надавалась оцінка умовам договору.

Відповідно до інформаційної бази «Діловодство спеціалізованого суду», ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.04.2015 р. порушено провадження у справі № 908/2483/15-г за позовом ПАТ «Енергомашспецсталь» до ТОВ «ФЕРО-МД» про визнання договору неукладеним.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясовувати: як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла за договором поставки № 15/1908, який укладений 24.12.2012 р. між сторонами у даній справі.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не доказав, що під час розгляду справи № 908/1394/15-г неможливо самостійно встановити обставини щодо недійсності договору, покладеного у підставу позову, чи його неукладеності. За таких обставин, у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі судом відмовляється за необґрунтованістю.

Суд також бере до уваги, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2014 р. у справі № 904/8762/14 відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Енергомашспецсталь» до ТОВ «ФЕРО-МД» про визнання недійсним договору поставки № 15/1908 від 24.12.2012 р. Даним рішенням було встановлено, що ТОВ «ФЕРО-МД» було поставлено, а ПАТ «Енергомашспецсталь» отримано товар (продукцію) відповідно до умов договору поставки № 15/1908 від 24.12.2012 р., ПАТ «Енергомашспецсталь» не заперечував та не спростував факт оплати ним отриманого за спірним договором товару.

Вирішуючи спір у даній справі №908/1394/15, суд брав до уваги, що у договорі поставки 15/1908 від 24.12.2012 р. сторони досяги згоди як по предмету договору (розділ 1), ціні (розділ 2), строку дії договору (розділ 13), про що свідчить факт виконання договору як постачальником, так і відповідачем (долучені до позовної заяви копії специфікацій, банківських виписок, видаткових накладних, товарно - транспортних накладних щодо поставок, які повністю виконані сторонами і спору щодо цих поставок немає).

Суд зазначає, що відповідач не позбавлений права на звернення до господарського суду із заявою про перегляд судових рішень у справі за нововиявленими обставинами відповідно до ст. 112 ГПК України у разі задоволення у майбутньому позову у справі про визнання неукладеним договору.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, м. Краматорськ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРО-МД» (49101, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Юрія Савченка, буд. 9, код ЄДПОУ 38434431) суму 119505 (сто дев'ятнадцять тисяч п'ятсот п'ять) грн. 91 коп. боргу за договором поставки від 24.12.2014 р. № 15/1908, суму 6692 (шість тисяч шістсот дев'яносто дві) грн. 34 коп. пені, суму 4587 (чотири тисячі п'ятсот вісімдесят сім) грн. 06 коп. - 3% річних, суму 59633 (п'ятдесят дев'ять тисяч шістсот тридцять три) грн. 45 коп. втрат від інфляції, суму 3808 (три тисячі вісімсот вісім) грн. 38 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 15 травня 2015 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд, який розглянув справу. У разі неподання скарги, рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання у повному обсязі.