РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2015Справа №910/5318/15-г

За позовом Комунального підприємства "Залізничне" Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації
до Громадської організації "Спілка захисту прав споживачів Солом'янського району м. Києва"
про стягнення 23 083,87 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:
від позивача:Ядчишин О.В. - начальник юридичного відділу;
від відповідача:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Залізничне" Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації (надалі - КП "Залізничне") звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Громадської організації "Спілка захисту прав споживачів Солом'янського району м. Києва" (надалі - ГО "Спілка захисту прав споживачів") про стягнення 23 083,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на виконання умов Договору №496/з від 21.04.2010 р. за період з 01.01.2013 р. по 30.06.2014 р. було надано відповідачу житлово-комунальні послуги, натомість відповідач свого грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг належним чином не виконав, у зв'язку із чим за ним виникла заборгованість у розмірі 18 360,02 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 168,80 грн., інфляційних втрат у розмірі 2 073,78 грн. та 3% річних у розмірі 481,27 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.03.2015 р. порушено провадження по справі №910/5318/15-г, розгляд справи призначено на 25.03.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва 25.03.2015 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача, невиконанням ним вимог ухвали суду від 06.03.2015 р. та необхідністю витребування додаткових доказів по справі, розгляд справи відкладено на 17.04.2015 р.

17.04.2015 р. представником позивача через загальний відділ суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.04.2015 р. у зв'язку із клопотанням позивача, неявкою представника відповідача та невиконанням відповідачем вимог ухвал суду, розгляд справи відкладено на 24.04.2015 р.

Представник позивача в судове засідання 24.04.2015 р. з'явився, надав додаткові докази по справі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 24.04.2015 р. не з'явився, вимог ухвал суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 24.04.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, який приймав участь під час розгляду справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2010 р. між КП "Залізничне" (підприємство) та ГО "Спілка захисту прав споживачів Солом'янського району м. Києва" орендар (власник) було укладено Договір про надання послуг з водо-, теплопостачання, водовідведення та участь в витратах по утриманню будинку та прибудинкової території №496/з (надалі - "Договір").

Відповідно до п. 1.1 Договору предметом договору є надання підприємством за плату орендарю (власнику) комунальних послуг (холодне, гаряче водопостачання, центральне опалення і водовідведення) в приміщення, будівлю загальною площею 75,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Чоколівський, 30. Орендар (власник) приймає участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території тощо.

Згідно із п.п. 2.1, 2.2 Договору орендар (власник) щомісячно сплачує підприємству вартість фактично отриманих комунальних послуг згідно виставлених постачальниками табуляграм. Розрахунки за отримані комунальні послуги здійснюються за діючими тарифами, встановленими відповідними державними органами.

Орендар (власник) користується послугами:

- опалення: оплата здійснюється в опалювальний період за табуляграмами, які постачальник (АЕК "Київенерго") надає підприємству. Тариф на момент укладення договору становить 563,46 грн. за 1 Гкал.;

- гаряче водопостачання: оплата здійснюється щомісячно за табуляграмами, які постачальник (АЕК "Київенерго") надає підприємству. Тариф на момент укладення договору становить 563,46 грн. за 1 Гкал.;

- холодне водопостачання: оплата здійснюється щомісячно за табуляграмами, які постачальник (ДКО "Київводоканал") надає підприємству. Тариф на момент укладення договору становить 4,62 грн. за 1 куб.м.

Пунктом 2.6 Договору визначено, що крім плати за комунальні послуги орендар (власник) сплачує підприємству послуги з утримання будинку та прибудинкової території, розмір яких на день укладення договору становить 100,95 грн. на місяць.

Орендар (власник) також сплачує за встановленими тарифами розмір відшкодування витрат за технічне та аварійне обслуговування внутрішньобудинкових мереж гарячого водопостачання та опалення (відшкодування внутрішньобудинкових мереж) в розмірі 3,87 грн./міс. (п. 2.7 Договору).

Відповідно до п. 2.8 Договору орендар (власник) повинен сплачувати всі платежі, які передбачені цим договором незалежно від результатів господарської діяльності щомісячно, до 1 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно п. 5.1 Договору строк дії договору встановлено з 21.04.2010 р. до 21.03.2011 р. Дія договору продовжується на наступний строк, якщо жодна із сторін до його закінчення не попередить іншу сторону про припинення договору (п. 5.2 Договору).

Доказів припинення договору в установленому порядку суду не надано.

Позивачем на виконання умов Договору у період з січня 2013 р. по червень 2013 р. було надано відповідачу послуги з холодного, гарячого водопостачання, централізованого опалення та водовідведення на загальну суму 18 360,02 грн., в тому числі витрати по утриманню будинку і прибудинкової території, що підтверджується наявними в матеріалах справи табуляграмами та розрахунком заборгованості за спожиті відповідачем комунальні послуги.

Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за Договором належним чином не виконав.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням, на думку позивача, відповідачем грошового зобов'язання по оплаті послуг з холодного, гарячого водопостачання, централізованого опалення, водовідведення та з оплати витрат по утриманню будинку і прибудинкової території.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Вказаний договір є договором про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи підтверджується надання позивачем відповідачу послуг за Договором на суму 18 360,02 грн. грн. за спірний період.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.8 Договору встановлено, що орендар (власник) повинен сплачувати всі платежі, які передбачені цим договором незалежно від результатів господарської діяльності щомісячно, до 1 числа місяця, наступного за звітним

В порушення вказаного пункту Договору відповідач свого зобов'язання з оплати наданих послуг у встановлений строк належним чином не виконав у зв'язку із чим станом на момент винесення рішення у справі заборгованість відповідача становить 18 360,02 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 18 360,02 грн. підтверджується матеріалами справи. Заборгованість у вказаному розмірі відповідачем не спростована, доказів її погашення відповідачем не надано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 18 360,02 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 168,80 грн., 3 % річних у розмірі 481,27 грн. та інфляційних втрат у розмірі 2 073,78 грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.9 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату нараховується пеня в розмірі 1% від суми боргу за кожний день затримки платежів, але не більше 100% від суми боргу.

Правовідносини між сторонами даного спору виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг якими є результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби, зокрема, юридичної особи у забезпеченні теплової енергії, то до цих правовідносин має застосовуватися положення спеціального нормативного-правового акта, а саме Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", який регулює ці відносини.

Частиною 2 статті 1 вказаного Закону встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню пеня за порушення строків виконання зобов'язання в частині сплати за надані послуги, що нарахована в розмірі встановленому угодою сторін (п. 2.9 Договору) - 1% вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок вважає за можливе задовольнити вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 168,80 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 481,27 грн. та інфляційних втрат у розмірі 2 073,78 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги КП "Залізничне" обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства "Залізничне" Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації задовольнити повністю.

2. Стягнути з Громадської організації "Спілка захисту прав споживачів Солом'янського району м. Києва" (03037, м. Київ, просп. Червонозоряний, 5 кв. 59; ідентифікаційний код 24262555) на користь Комунального підприємства "Залізничне" Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 3-а; ідентифікаційний код 35756945) заборгованість у розмірі 18 360 (вісімнадцять тисяч триста шістдесят) грн. 02 коп., пеню у розмірі 2 168 (дві тисячі сто шістдесят вісім) грн. 80 коп., 3% річних у розмірі 481 (чотириста вісімдесят одна) грн. 27 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 073 (дві тисячі сімдесят три) грн. 78 коп. та судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 29.04.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко