Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "12" травня 2015 р. Справа № 906/442/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Кіндер М.В. (довіреність №3/96-22 від 05.01.15.)

від відповідача: не з'явився

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства "Мобільний рятувальний центр ДСНС України"

до Публічного акціонерного товариства "Ігнатпільський кар'єр"

про стягнення 102362,80 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 102362,80 грн. заборгованості за договором на постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування №21 від 01.03.11., з яких: 80400,00 грн. - основний борг, 5628,00 грн. - штраф, 14042,80 грн. - пеня, 2292,00 грн. - 3% річних.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений вчасно і належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи те, що явка представників сторін в засідання суду обов'язковою не визнавалась, надання письмового відзиву відповідно до вимог ст.59 ГПК України є правом відповідача, а не його обов'язком, господарський суд вважає, що неявка відповідача, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2011 року між Державною організацією "Київський воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальній) загін" Міністерства надзвичайних ситуацій України та Публічним акціонерним підприємством "Ігнатпільський кар'єр" (відповідач) укладено договір на постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування №21.

30 вересня 2013 року між Державною організацією "Київський воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін" Міністерства надзвичайних ситуацій України та Відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до вказаного вище договору. Цією додатковою угодою Відповідач підтверджував свої невиконані зобов'язання перед Державною організацією "Київський воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін" Міністерства надзвичайних ситуацій України в частині оплати за постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування в розмірі 60000,00грн. і зобов'язувався здійснити оплату не пізніше 30 вересня 2014 року (а.с.26).

Діяльність Державної організації "Київський воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін" Міністерства надзвичайних ситуацій України припинено шляхом приєднання до Державного підприємства "Мобільний рятувальний центр ДСНС України". Відповідно до наказу МНС України від 19.03.2013 № 131 "Про припинення юридичної особи шляхом приєднання" та Статуту Державного підприємства "Мобільний рятувальний центр ДСНС України" правонаступником по всім правам та обов'язкам Державної організації "Київський воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін" Міністерства надзвичайних ситуацій України визначено Державне підприємство "Мобільний рятувальний центр ДСНС України" (позивач) (а.с.59,62).

30.09.13 Між позивачем та відповідачем укладено договір на постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування № 16/2013 (а.с.27).

За п.1.1 Договорів №21 та №16/2013, позивач організовує цілодобове функціонування своїх структурних підрозділів у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайних ситуацій або загрози їх виникнення, забезпечує і виконує заходи, спрямовані на запобігання та профілактику виникнення на об'єкті надзвичайних ситуацій та здійснює ліквідацію аварій та надзвичайних ситуацій техногенного характеру.

В п. 4.2 Договору зазначено, що ДП МРЦ підтверджує виконання умов договору Актами виконання умов договору, що подаються відповідачу щомісячно. Якщо протягом 5 (п'яти) календарних дні з дня отримання Акту виконання умов договору Відповідач не підпише його або не надасть вмотивовану відмову, то цей акт вважається прийняти, а всі умови цього Договору виконані.

За період з жовтня 2013 по лютий 2015 рік позивач надав передбачені договором №16/2013 послуги на загальну суму 20400,00грн., що підтверджується Актами виконання умов договору, які підписані сторонами та скріплені печатками (а.с.38-52,82, 83).

Згідно пункту 4.2. Договору №16/2013, перерахування коштів здійснюється щомісячно в розмірі 2000,00 грн. в строк до 10-го числа місяця, що слідує за звітним.

Відповідно до додаткової угоди № 1 до Договору №16/2013 від 30 грудня 2013 року Відповідачу було зменшено суму щомісячної плати за аварійно-рятувальне обслуговування до 300,00 грн. у період з 01.01.14 по 01.05.14 (а.с.36).

Відповідно до додаткової угоди № 2 до Договору №16/2013 від 22.08.14 року, відповідачу встановлено суму щомісячної плати за аварійно-рятувальне обслуговування в 300,00 грн. у період з 01.09.14 по 31.12.14. Пролонговано дію договору до 01.10.15 (а.с.37).

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг по договору №21 в розмірі 60000,00грн. та по договору №16/2013 в розмірі 20400,00грн., додаткових угод до них не виконав, внаслідок чого станом на день звернення позивача з позовом до суду та на час розгляду справи у суді перед позивачем існує заборгованість в сумі 80400,00грн. (60000+20400).

02.06.2014 та 29.01.15 позивач звертався до відповідача з претензіями про сплату заборгованості (а.с.53,57), які відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 80400,00грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач на підставі п.4.3 договору №21 та п. 5.3 договору №16/2013 та ст.ст.231,232 ГК України просить стягнути з відповідача 14042,80 грн. пені та 5628,00грн. штрафу.

Штрафними санкціями згідно Господарського кодексу України визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Зі змісту ст.610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

За нормами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно п.5.3 договору №16/2013, за порушення термінів та умов оплати покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочки до повного виконання зобов'язання.

Згідно п.4.3 договору №21 , за несвоєчасну або не в повному обсязі оплату виконаних робіт, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочки, включаючи день оплати.

Статтею 231 Господарського кодексу України передбачено особливі розміри штрафних санкцій, які мають застосовуватись у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту. В наведених випадках штрафні санкції, якщо інше не передбачено законом чи договором, застосовуються у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до статті 22 Господарського кодексу України, суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному фонді яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

Відповідно до Статуту позивача, підприємство засноване на державній власності (а.с.63).

Суд, перевіривши розрахунки штрафу, вважає нарахування правильними та такими, що підлягають задоволенню в сумі заявленій позивачем.

Відповідно до ст.232 п.6 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором,припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, нарахування пені може проводитись за шість місяців починаючи з дня виникнення зобов'язання по оплаті наданих послуг.

За таких обставин, враховуючи наявність передбачених договором підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати пені, з урахуванням п.4.3 договору №21, п. 5.3 договору №16/2013 та ст.232 ГК України, а також перевіривши правильність її нарахування за визначений позивачем період її нарахування, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 10075,57грн.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням 3% річних від простроченої суми, розмір яких згідно розрахунку позивача становить 2292,00грн.

При подачі позову позивачем не надано розрахунку 3% річних, тому суд ухвалою від 14.04.15 зобов'язав позивача надати такий розрахунок. Позивач розрахунок не надав, тому суд залишає без розгляду вимогу про стягнення 3% річних в розмірі 2292,00грн. на підставі ст.81 ч.1 п.5 ГПК України, оскільки позивачем без поважних причин не надано витребувані документи (розрахунок).

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином , відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої об'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати боргу не надав, у судове засідання не з'явився.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 96103,57грн., з яких: 80400,00грн. боргу, 10075,57грн. пені, 5628,00грн. штрафу. Суд залишає без розгляду вимогу про стягнення 2292,00грн. річних та відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 3967,23грн. пені.

Витрати , пов'язані з оплатою судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог , оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Ігнатпільський кар'єр" (11163, Житомирська область, Овруцький район, с.Рудня, вул.Робітнича,10; код 01374547) на користь Державного підприємства "Мобільний рятувальний центр ДСНС України" (08711, Київська область, Обухівський район, смт.Козин, учбовий центр ДСНС; код 33791092; адреса для листування: 03069, м.Київ, вул.Кіровоградська,19) - 80400,00 грн. боргу, 5628,00 грн. штрафу, 10075,57 грн. пені, 1922,08грн. судового збору.

3. Залишити без розгляду вимогу про стягнення 2292,00грн. 3% річних.

4. Відмовити в позові в частині стягнення 3967,23грн. пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 14.05.15

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2-відповідачу (рек. з повідом.)