Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "18" травня 2015 р. Справа № 906/358/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Длугаш О.С. - довіреність №313/15 від 04.06.2014;

від відповідача: ОСОБА_2 - фізична особа-особа підприємець

(НОМЕР_1 від 20.08.1997)

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (м. Київ)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (м. Баранівка Житомирська область)

про стягнення 53325,03 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 53325,03грн., з яких: 44915,94грн. - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 9644,41грн.; 7158,87грн. - заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 6774,93грн.; 1250,22грн. - пеня. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. На виконання вимог ухвали суду надав копії меморіальних ордерів, копію акту звірки розрахунків та довідку про стан заборгованості відповідача, з якої вбачається, що заборгованість відповідачем за період з 10.12.2014 по 15.05.2015 не погашалась.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав, письмового відзиву на позовну заяву не надав.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор/позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (позичальник/відповідач) укладено кредитний договір №010/Р1-01-12-0-0/001 (а.с.13-19), за умовами якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти (надалі - Кредит) в формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 57200,00 грн. (п'ятдесят сім тисяч двісті гривень 00 копійок), а позичальник зобов'язувався використати кредит за цільовим призначенням, повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також виконати інші обов'язки, передбачені цим договором (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 кінцевий термін погашення кредиту - 28.01.2016 року.

Кредит надано на погашення боргових зобов'язань за іншим кредитним договором, відповідно до п. 1.3 цього кредитного договору.

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором, відповідно до п. 3.2 цього договору, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

Згідно п.п 2.1, 2.2 цього договору протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальник зобов'язаний сплачувати щомісяця кредитору проценти, розмір яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 24% річних.

Відповідно до п.3.5 цього договору позичальник зобов'язаний забезпечити щомісячне надходження грошових коштів на поточні рахунки позичальника, відкриті у кредитора, у розмірі не менше 80 % від сукупного обсягу безготівкових надходжень грошових коштів по всіх наявних поточних рахунках та підтримувати зазначений показник до повного виконання Позичальником зобов'язань за договором.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 цього договору позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання за договором (в тому числі здійснити повернення кредиту, сплатити проценти, комісії, пеню, штрафи, неустойку та інші платежі) в порядку, визначеному договором.

Позичальник зобов'язався здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти щорічно ануїтентними (однаковими) платежами і розмірі згідно з Графіком.

Ануїтентний платіж включає в себе повернення частини основної суми кредиту та сплату процентів за його користування.

Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту та сплату процентів ануїтентними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату, визначену Графіком погашення.

Відповідно до п.7.1 кредитного договору у разі настання обставин невиконання чи неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за договором, а також інші обставини, які свідчать про те, що зобов'язання позичальника за договором не будуть виконані, кредитор має безумовне право на власний розсуд без необхідності будь-яких додаткових угод (договорів) вжити один або декілька заходів, передбачених п. 7 цього договору, зокрема вимагати дострокового повного/часткового виконання позичальником зобов'язань за договором.

Якщо кредитор вирішив скористатись правами, передбаченими в п.7, він повідомляє про це позичальника шляхом направлення письмового повідомлення. Позичальник зобов'язаний виконати вимогу, зазначену в письмовому повідомленні Банку, і здійснити погашення заборгованості негайно, але не пізніше 30-го календарного дня з дня направлення кредитором позичальнику відповідного повідомлення.

25.02.2014 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду №010/Р1-01-12-0-0/001/1 до кредитного договору, відповідно до п.1 якої до п.1.1 статті 1 "предмет договору" внесено зміни, а саме щодо зміни суми кредитного ліміту на 55074,46 грн. (п'ятдесят п'ять тисяч сімдесят чотири гривні сорок шість копійок). Графік погашення, що є додатком № 1до цієї угоди, викладено в новій редакції.

23.12.2014 року позивач направив позичальнику вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за вищезазначеним договором за №010/Р1-01-12-0-0/001 від 31.01.2014 (а.с.24), яка залишена без відповіді та задоволення.

Внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором від 31.01.2014 у відповідача перед ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" станом на 10.12.2014 утворилась заборгованість в сумі 53325,03грн., з яких: 44 915,94 грн. - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованості за кредитом - 9 644,41 грн.; 7158,87 грн. - заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 6 774,93; 1 250,22 грн. - пеня.

Не здійснення позичальником розрахунків по Кредитному договору № 010/Р1-01-12-0-0/001 від 31.01.2014 спонукала позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Виходячи із встановлених обставин спору суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, правовідносини по якому врегульовано в главі 71 ЦК України "Позика. Кредит. Банківський вклад".

Зокрема в ст.1054 ЦК України вказано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 44915,94 грн. заборгованості за кредитом та 7158,87грн. заборгованості за відсотками, правомірними та обґрунтованими, з огляду на що задовольняє їх в повному обсязі.

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 1250,22грн. пені за неналежне виконання умов кредитного договору №010/Р1-01-12-0-0/001 від 31.01.2014, в результаті чого суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 10.2.1 Договору сторони передбачили, що за кожен календарний день прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним.

Перевіркою розрахунку пені за прострочення сплати кредиту та сплати відсотків судом не виявлено помилок, в зв'язку з чим вказані вимоги підлягають задоволенню в заявлених розмірах.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості по кредиту, відсоткам та пені, позов визнав.

Таким чином, наявні всі правові підстави для задоволення позовних вимог, які підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача за правилами ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ід.номер НОМЕР_2)

- на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (01001, м. Київ, вул. Лєскова, 9, ) - 53325,03грн., з яких: 44915,94грн. - заборгованість за кредитом, 7158,87грн. - заборгованість за відсотками, 1250,22грн. - пеня, а також 1827,00грн. сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу