ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 травня 2015 р. Справа № 903/481/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 8 968,25грн.

Суддя Філатова С.Т.

за участю представників сторін:

від позивача: н/в

від відповідача: н/в

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ" звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 8 968,25грн., в т.ч. 5 558,88грн. заборгованості за поставлений товар згідно договору поставки №000487 від 31.03.2014р., 766,22 грн. пені за прострочення оплати поставленої продукції згідно п.4.1 договору за період з 14.11.2014р. по 20.04.2015р., 1 111,77 грн. штрафу за несвоєчасне виконання зобов'язання згідно п.4.1 договору, 72,18грн. річних за період з 14.11.2014р. по 20.04.2015р. та 1 459,20грн. інфляційних втрат за період з листопада 2014р. по лютий 2015р. згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №000487 від 31.03.2014р. по оплаті поставленої продукції згідно видаткової накладної №РН-33-023540 від 23.10.2014р. В підтвердження боргу посилається на бухгалтерські виписки з рахунку позивача від 09.02.2015р., 18.03.2015р. про часткове погашення заборгованості в розмірі 2 100,00грн., акт звірки взаєморозрахунків за четвертий квартал 2014р. станом на 31.12.2014р., підписаний сторонами.

Ухвалою суду від 29.04.2015р. порушено провадження у справі. Зобов'язано відповідача подати суду пояснення (обґрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог, у випадку заперечень щодо розрахунків надати контррозрахунок.

Позивач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку з відрядженням представника.

Суд, розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, ухвалив відхилити останнє як таке, що суперечить ст. 77 ГПК України.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Вищий господарський суд у п. 3.9.2 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зауважив, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 29.04.2015р. явка позивача обов'язковою не визнавалась, позивач не був позбавлений права на направлення в судове засідання іншого повноважного представника, направлення у разі необхідності додаткових пояснень поштою.

Відповідачем всупереч вимогам ухвали суду від 29.04.2015р. не було представлено суду доводів та заперечень з приводу пред'явленого позову, письмових пояснень та інших витребуваних судом документів, ухвала суду від 29.04.2015р. повернута органами поштового зв'язку з відміткою "за зазначеною адресою не проживає".

У пункті 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно витягу з ЄДР адреса відповідача - ФОП ОСОБА_1: АДРЕСА_1, куди і направлялася ухвала суду від 29.04.2015р. (а.с. 30).

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, що сторони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, явку сторін не було визнано обов'язковою, відповідач мав час для подачі суду доказів та явку в судове засідання на власний розсуд, та даною можливістю не скористався, господарський суд, визнав зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, -

ВСТАНОВИВ:

31.03.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ" (постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) був укладений договір поставки №000487, у відповідності до умов якого постачальник передає у власність покупцю, а покупець приймає і оплачує алкогольні та безалкогольні напої в асортименті, партіями згідно накладних. Погоджена сторонами кількість, асортимент і ціна партії продукції вказується у видаткових та товарно-транспортних накладних, які є невід'ємною частиною договору (а.с. 8-9).

На виконання договору позивачем згідно видаткової накладної №РН-33-023540 від 23.10.2014р. було поставлено ФОП ОСОБА_1, а останнім прийнято товарно-матеріальні цінності загальною вартістю 7 658,88грн. (а.с. 10-11).

Відпуск та отримання товару стверджуються відміткою відповідача про отримання на вказаної вище видаткової накладної згідно п. 2.11 договору та зразку підпису одержувача у довіреності (а.с. 14).

Згідно п.п. 2.7, 2.9 договору покупець зобов'язався оплатити кожну придбану партію продукції не пізніше 21 календарного дня з моменту її передачі. Підставою для оплати продукції є видаткова накладна.

Станом на 31.12.2014р. між сторонами був підписаний акт звірки взаєморозрахунків за четвертий квартал 2014р., яким визначено кінцеве сальдо на користь позивача в сумі 7 658,88грн. (а.с. 12).

Всупереч умовам договору відповідач оплату за отриману по видатковій накладній №РН-33-023540 від 23.10.2014р. продукцію здійснив частково в сумі 2 100,00грн. (бухгалтерські виписки позивача від 09.02.2015р., 18.03.2015р., а.с. 13), що стало причиною для звернення кредитора з позовом до суду.

Відповідно до ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та в результаті дій суб'єктів, з якими закон пов'язує настання правових наслідків. Внаслідок укладення договору та дій позивача по відпуску продукції між сторонами виникло зобов'язання, врегульоване ст.265 ГК України, ст. 712 ЦК України, згідно яких одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Існування договірних зобов'язань, що випливають із договору поставки №000487 від 31.03.2014р., не заперечено. Доказів розірвання, визнання договору недійсним у встановленому законом порядку суду не подано.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач позов не оспорив, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували фактичне перерахування коштів за товар.

Заборгованість за отриманий товар на день розгляду спору становить 5 558,88грн., стверджується договором поставки №000487 від 31.03.2014р., видатковою накладною №РН-33-023540 від 23.10.2014р., бухгалтерськими виписками позивача від 09.02.2015р., 18.03.2015р. про оплату заборгованості в розмірі 2 100,00грн., актом звірки взаєморозрахунків за четвертий квартал 2014р. станом на 31.12.2014р., підписаним сторонами (а.с. 8-14), відповідачем не оспорена та підлягає до стягнення в силу ст.ст. 193, 265 ГК України, ст. 692 ЦК України, згідно яких учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності зі ст.ст.610, 611, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За умовами договору (п. 4.1) у разі недотримання термінів оплати продукції, зазначених у п. 2.9 договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,1% від вартості неоплаченої продукції за кожен день прострочення.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем нараховано до стягнення пеню за період з 14.11.2014р. по 20.04.2015р. в розмірі 766,22грн. з дотриманням вимог ст.230-232 ГК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та п.4.1 договору, а тому вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Крім того, у п. 4.1 договору сторони обумовили відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 20% від вартості партії продукції у разі, якщо прострочення оплати становить більше 30 календарних днів.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Дана правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду України "Про стягнення боргу" №3-88гс11 від 09.04.2012р., від 27.04.2012р. що є обов'язковими для судів в силу ст. 11128 ГПК України.

Сторони у договорі передбачили господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки у формі пені та штрафу.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на викладене, підставні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 111,77грн. 20% штрафу за прострочення платежу згідно ст.ст. 230-231 ГК України, ст.ст. 549, 627 ЦК України та п. 4.1 договору.

Позивачем відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 72,18 грн. річних за період з 14.11.2014р. по 20.04.2015р. та 1 459,20грн. інфляційних витрат за період з листопада 2014р. по лютий 2015р.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України у п.п. 1.3, 4.1 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначив, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення річних та інфляційних втрат, суд вважає їх підставними, нарахованими у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства України, та такими, що підлягають до задоволення згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Розрахунок нарахування пені, річних та інфляційних втрат перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827,00грн. слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 174, 193, 202, 230-232, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 549, 599, 610-612, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 3 Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1

на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ", 08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Київська, 6-в,

5 558,88грн. заборгованості, 766,22грн. пені, 1 111,77грн. штрафу, 1 459,20грн. інфляційних втрат, 72,18грн. річних, 1 827,00грн. витрат по сплаті судового збору. Всього - 10 795,25грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення

складено 19.05.2015р.

Суддя С.Т. Філатова