ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р. Справа № 922/171/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

апелянта 2 - не з'явився;

1-го відповідача - Перепелиці В.М., за довіреністю від 30.12.2014р. №33-15/41654;

2-го відповідача - не з'явився;

1-ї третьої особи - не з'явився;

2-ї третьої особи - не з'явився;

3-ї третьої особи - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс", м. Київ (вх.№2070Х/1-18) та апеляційну скаргу особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції - Корпорації "Співдружність Комп", с. Комунар, Харківська область (вх.№2629 Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 13.03.2015р.

у справі № 922/171/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс", м. Київ

до 1-го відповідача Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м. Харків

до 2-го відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький автоскладальний завод", м. Кременчук, Полтавська область

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні 2-го відповідача:

1.Товарисвта з обмеженою відповідальністю "АВТО-ХОЛДІНГ",

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Авто",

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОСЕРВІС-Т"

про визнання договору припиненим

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.03.2015р. у справі №922/171/15 (суддя Пономаренко Т.О.) в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс" до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький автоскладальний завод", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні 2-го відповідача: Товарисвта з обмеженою відповідальністю "АВТО-ХОЛДІНГ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Авто", Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОСЕРВІС-Т" про визнання договору припиненим відмовлено у повному обсязі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс", м. Київ (далі - апелянт 1) з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 13.03.2015р. у справі № 922/171/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що ним при зверненні до суду з позовом обраний належний та допустимий спосіб захисту, оскільки він безпосередньо передбачений п.7 ч.2 статті 16 Цивільного кодексу України.

Автоматизованою системою документообігу Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (справу) призначено для розгляду судді-доповідачу Терещенко О.І.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2015р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.) прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс", м. Київ до провадження та призначено до розгляду на 12.05.2015р. о 12:30 год.

Особа, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки - Корпорація "Співдружність Комп" (далі - апелянт 2), також не погодилась з рішенням господарського суду першої інстанції та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення господарського суду Харківської області у справі №922/171/15 від 13.03.2015р., а саме: "Судом також встановлено, що у цивільній справі №2-1133/12 Договір поруки №КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р. не досліджувався. Співвідношення обсягу та змісту укладених додаткових угод до Кредитних договорів - 1, 2, 3, 4 до обсягу та змісту Договору поруки №КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р. та укладених до нього змін та доповнень у цивільній справі №2-1133/12 не досліджувались", викласти в наступній редакції: "Судом також встановлено, що у цивільній справі №2-1133/12 будь-які інші договори поруки, крім договорів поруки з фізичними особами - поручителями, не досліджувалися. Співвідношення обсягу та змісту укладених додаткових угод до Кредитних договорів - 1, 2, 3, 4 до обсягу та змісту інших договорів поруки, крім договорів поруки з фізичними особами - поручителями, у цивільній справі №2-1133/12 не досліджувались"; в іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 13.03.2015р. у справі №922/171/15 залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні зазначено про те, що обставини, встановлені у справі №2-1133/12 не мають характеру преюдиційних та про неприйняття їх як належних та допустимих доказів, місцевим господарським судом не враховано та відповідно не зазначено у рішенні про те, що у цивільній справі №2-1133/12 не тільки не досліджувалися обставини за договором поруки №КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р., а взагалі не досліджувались будь-які інші договори поруки, крім договорів поруки з фізичними особами.

Крім того, зазначає про те, що наведене формулювання у мотивувальній частині оскаржуваного рішення порушує права та законні інтереси Корпорації «Співдружність Комп» та не відповідає фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам та в подальшому може призвести до нових порушень права Корпорації «Співдружність Комп».

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.04.2015р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.) апеляційну скаргу особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції - Корпорації "Співдружність Комп" прийнято спільного розгляду з раніше поданою апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс" та призначено до розгляду на 12.05.2015р. о 12:30 год.

У судовому засіданні 12.05.2015р. представник відповідача 1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Крім того, заявила клопотання про зупинення розгляду справи №922/171/15 до розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ПАТ «УкрСиббанк» про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2013р. у справі №2-1133/12, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 06.01.2014р. та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014р. Під час проведення судового засідання, пояснила, що не наполягає на ньому,у зв'язку з чим воно не підлягає задоволенню.

Представники апелянта 2, позивача, 2-го відповідача, 1-ї, 2-ї та 3-ї третіх осіб не з'явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали від 03.04.2015р. та 29.04.2015р., якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України та відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Позивач, 1-й, 2-й відповідач та 1-я третя особа були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення №329, №493, №№337, №515, проте не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні. (т.3, а.с. 108-111)

Також, відповідно до п.3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Копії ухвал Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2015р. та 29.04.2015р. про прийняття апеляційних скарг до провадження, які були направлені 2-й та 3-й третій особі, повернулись до суду з довідкою працівників Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" - за закінченням терміну зберігання.

Матеріали справи містять належним чином засвідчені судом витяги з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», з яких вбачається, що апелянт 2, 2-а третя особа та 3-а третя особа належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи. (т.3, а.с. 205-207)

Таким чином, враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами без участі їх представників, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника 1-го відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.05.2007р. між відповідачем-1 ПАТ «УкрСиббанк» та третьою особою-1 ТОВ "Авто-Холдінг" було укладено кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії № 0 (далі - кредитний договір-3), згідно з яким банк зобов'язується надавати третій особі-1, а третя особа-1 зобов'язується прийняти, використовувати та повернути банку кредит у валютах та у розмірі, вказаних у кредитному договорі-3.

03.05.2007р. між відповідачем-1 ПАТ «УкрСиббанк»та третьою особою-2 ТОВ "Інтер-Авто" було укладено кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії № 0 (далі - кредитний договір-2), згідно з яким банк зобов'язується надавати третій особі-2, а третя особа-2 зобов'язується прийняти, використовувати та повернути банку кредит у валютах та у розмірі, вказаних у Кредитному договорі-2.

03.05.2007р. між відповідачем-1 та третьою особою-3 ТОВ "Автосервіс-Т" було укладено кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії № 0 (далі - кредитний договір-1), згідно з яким банк зобов'язується надавати третій особі-3, а третя особа-3 зобов'язується прийняти, використовувати та повернути банку кредит у валютах та у розмірі, вказаних у кредитному договорі-1.

03.05.2007р. між відповідачем-1 та відповідачем-2 ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод" (далі - ТОВ "КРАСЗ") було укладено кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії № 0 (далі - кредитний договір-4), згідно з яким банк зобов'язується надавати відповідачу-2, а відповідач-2 зобов'язується прийняти, використовувати та повернути банку кредит у валютах та у розмірі, вказаних у кредитному договорі-4.

Відповідачем-1 зазначено, а позивачем не спростовано те, що кредитні договори-1, 2, 3, 4 є чинними, не визнані недійсними, а боргові зобов'язання третіх осіб-1, 2, 3 та Відповідача-2 за Кредитними договорами-1, 2, 3, 4 не погашені.

Відповідачем-1 зазначено та підтримано позивачем, що треті особи-1,2,3 перебувають у процедурі банкрутства.

В подальшому, на забезпечення виконання зобов'язань третіх осіб-1, 2, 3 між відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено договір поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р., про визнання припиненим якого просить позивач (далі - Договір поруки).

Позивач вважає, що договір поруки повинен бути визнаний судом припиненим з посиланням на ч.1 ст. 559 ЦК України, оскільки відповідачем-1 разом із третіми особами було змінено кредитні зобов'язання за кредитними договорами без згоди відповідача-2, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Сторони погодили, що поручитель (відповідач-2) зобов'язався перед кредитором (відповідачем-1) відповідати за невиконання третьою особою-3 зобов'язань за кредитним договором-1, за невиконання третьою особою-1 зобов'язань за кредитним договором-3, за невиконання третьою особою-2 зобов'язань за кредитним договором-2 в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. п.1.1. договору поруки.

Відповідно до п.1.2. договору поруки, поручителю добре відомі усі умови кредитних договорів-1,2,3,4.

Також, згідно з п.1.3. договору поруки поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і третя особа-3 за всіма її зобов'язаннями за Кредитним договором-1 та/або третя особа-1 за всіма зобов'язаннями за кредитним договором-3 та/або Третя особа-2 за всіма зобов'язаннями за кредитним договором-2, включаючи повернення основної суми боргу (в т. ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору-1 та/або Кредитного договору-2 та/або Кредитного договору-3.

Згідно з п.1.4. договору поруки відповідальність поручителя і третьої особи-1, поручителя і третьої особи-2, поручителя і третьої особи-3 є солідарною.

Згідно з п.2.1. договору поруки Кредитор (відповідач-1) не вправі без згоди поручителя (відповідача-2) змінювати умови кредитних договорів з боржниками (третіми особами-1,2,3), внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під "згодою поручителя" сторони розуміють візування поручителем змін та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленням та/або укладення поручителем угоди до цього Договору щодо внесення відповідних змін.

Згідно з п.5.1. договору поруки, уклавши договір поруки, поручитель підтвердив, що повністю розуміє всі умови кредитних договорів-1,2,3 договору поруки, свої права та обов'язки за договором поруки і погоджується з ними.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив визнати припиненим договір поруки №КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р., укладений між ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод» та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк».

13.03.2015р. господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом, до договору поруки було укладено наступні додаткові угоди: Додаткову угоду №1 від 24.04.2008р., Додаткову угоду №2 від 17.06.2008р., Додаткову угоду №3 від 23.07.2008р., Додаткову угоду №4 від 15.10.2008р., Додаткову угоду №5 від 23.10.2008р., Додаткову угоду №6 від 28.10.2008р., Додаткову угоду №7 від 06.11.2008р., Додаткову угоду №8 від 14.11.2008р., Додаткову угоду №9 від -01.12.2008р., Додаткову угоду №10 від 11.12.2008р.

Отже, між відповідачем-1 та відповідачем-2 існують як правовідносини між кредитором та боржником в межах кредитного договору-4, так і правовідносини між кредитором та поручителем в межах договору поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р.

Також, між відповідачами до кредитного договору-4 укладалися такі ж додаткові угоди і угоди про надання траншів, що і відповідачем-1 та третіми особами, зміст кредитних договорів-1-4 є тотожнім, крім строку повернення кожних конкретних траншів.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на положення договору поруки, додаткових угод до Договору поруки, а також позиції учасників у справі, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що поручитель був обізнаний про умови кредитних договорів-1,2,3, повністю з ними згоден.

Господарським судом першої інстанції встановлено, що відповідач-2 перебуває у процедурі банкрутства.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.01.2012р. у справі № 18/3022/11 порушено провадження у справі про банкрутство відповідача-2 за заявою ПАТ "Альфа-Банк" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 04.07.2012р. у справі № 18/3022/11 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод" з такими включеними до реєстру вимогами кредиторів, а саме вимоги:

1) Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" в сумі 357514668,15 грн. заборгованості по кредиту (перша черга задоволення);

2) Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" в сумі 68498043,30 дол. США та 85356981,05 грн. основного боргу (четверта черга задоволення), 5111534,98 дол. США та 6254414,51 грн. пені (шоста черга задоволення) та 1073,00 грн. судового збору (перша черга задоволення);

3) Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" в сумі 968211,84 дол. США та 18798545,25 грн., з яких основний борг в сумі 931568,86 дол. США та 17907140,23 грн. (черверта черга задоволення) та 36642,98 дол. США та 891405,02 грн. пеня (шоста черга задоволення);

4) Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області в сумі 87023047,62 грн. основного боргу (третя черга задоволення), 63450091,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій та 541488,35 грн. пені (шоста черга задоволення);

5) Полтавського територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку в сумі 3400,00 грн. штрафних санкцій (шоста черга задоволення);

6) Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" - основний борг - 322295350,85 грн. (четверта черга задоволення); пеня - 3778317,21 грн. (шоста черга задоволення); 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на ІТЗ (шоста черга задоволення);

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.11.2013р. у справі № 18/3022/11 ухвалу господарського суду Полтавської області змінено, викладено пункти 1 та 6 частини першої резолютивної частини ухвали в наступній редакції:

- "1) Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" у сумі 347606143,60 грн. (із включенням до першої черги);

- "2) Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" у сумі 322295350,85 грн. основного боргу з включенням до четвертої черги вимог кредиторів, 85,00 грн. - державного мита та 118,00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з включенням до першої черги задоволення вимог кредиторів".

В іншій частині ухвалу господарського суду Полтавської області від 04.07.2012р. у справі № 18/3022/11 залишено без змін.

Постановою господарського суду Полтавської області від 06.11.2012р. у справі № 18/3022/11 Відповідача-2 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Тищенко О.І.

Позивач та відповідач-1 є кредиторами боржника - відповідача-2.

Позивач отримав право вимоги до Відповідача-2 за кредитними договорами № 54/07 від 05.12.2007р. та № 65/59765-КЛ від 05.12.2007р. та договорами, що укладені в забезпечення таких зобов'язань, на підставі договору факторингу № 39 Ф-Н від 04.12.2012р., укладеного з ПАТ "Сведбанк".

Крім того, місцевим господарським судом встановлено, що позивачем набуто право вимоги до відповідача-1 на підставі договору факторингу № 21-У/13 від 22.10.2013р., укладеного з ТОВ "Українська факторингова група", яке в свою чергу на підставі договору факторингу № 20-У/13 від 30.07.2013р., укладеного з ПАТ "Альфа-Банк", набуло право вимоги до ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод" за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 406-МВ/08 від 26.12.2008р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 08.07.2014р. у справі № 18/3022/11 кредиторів ПАТ "Альфа-Банк" та ПАТ "Сведбанк" замінено на позивача.

При зверненні до господарського суду з позовом, позивач обґрунтовує вимоги про припинення договору поруки, посилаючись на те, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19.11.2013р. у справі № 2-1133/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06.01.2014р., ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014р. (касаційне провадження № 6-2083ск14), Постановою Верховного Суду України від 10.09.2014р. (справа № 6-32цс14), прийнятою за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014р. щодо Відповідача-1 та Третіх осіб встановлено факти збільшення відповідальності за Кредитними договорами, що мають бути застосовані судом як преюдиціальні, а саме, факти того, що внаслідок укладення між Відповідачем-1 та Третіми особами додаткових угод та угод про надання траншів до Кредитних договорів, якими були передбачені комісії та встановлення термінів повернення траншів, обсяг відповідальності Відповідача-2 за Договором поруки збільшився і це, на погляд Позивача, є підставою для визнання Договору поруки припиненим з посиланням на ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду та зазначає, що посилання позивача на обставини, встановлені у справі № 2-1133/12, які ним зазначаються як преюдиційні у справі № 922/171/15 не є належними та допустимими доказами з огляду на таке.

Зі змісту судових рішень у справі № 2-1133/12 вбачається, що відповідач-1, відповідач-2 та треті особи-1, 2, 3 є учасниками справи № 2-1133/12, а позивач учасником цієї судової справи не був.

Предметом розгляду судової справи № 2-1133/12 є вимоги відповідача-1 до фізичних осіб-поручителів про стягнення заборгованості за договорами поруки, укладеними із цими фізичними особами, та, за зустрічними вимогами про визнання договорів поруки припиненими.

Місцевим господарським судом встановлено, що у цивільній справі № 2-1133/12 договір поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р. не досліджувався. Співвідношення обсягу та змісту укладених додаткових угод до Кредитних договорів-1,2,3,4 до обсягу та змісту договору поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р. та укладених до нього змін та доповнень також у цивільній справі № 2-1133/12 не досліджувались.

Як вбачається зі змісту Постанови Верховного Суду України від 10.09.2014р. у справі № 6-32цс14, справа № 2-1133/12 щодо правильності застосування ч.1 ст. 559 ЦК України по суті не переглядалась.

А тому, посилання позивача на те, що відповідач-2 був учасником спору у справі № 2-1133/12 і відносно нього встановлені певні факти, що свідчать про збільшення його відповідальності за договором поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р., господарським судом першої інстанції було правомірно не прийнято.

Обставини, встановлені у цивільній справі № 2-1133/12 не мають характеру преюдиційних у відношенні до встановлення обставин, чи мало місце збільшення обсягу відповідальності відповідача-2 за договором поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р. та чи є припиненою така порука.

Відповідно до приписів ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, ч.ч.1,2 ст. 554 ЦК України, відповідальність поручителя наступає або виникає виключно у випадку порушення боржником зобов'язання перед кредитором, а тому відсутність такого порушення свідчить і про відсутність відповідальності поручителя перед кредитором. Тобто, відповідальність поручителя взагалі не настає за відсутності порушення зобов'язання боржником, з огляду на що і обсяг відповідальності поручителя не може збільшитися.

Правова позиція щодо того, що сплачена в установлені строки без прострочення комісія не є борговою сумою, а тому не призводить до збільшення обсягу відповідальності Поручителя, викладена Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014р. у справі № 6-160цс13.

Також, колегія суддів зазначає, що ухвала господарського суду Полтавської області у справі № 18/3022/11 про затвердження реєстру вимог кредиторів відповідача-2 та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 27.11.2013р., якою змінено цю ухвалу в певній частині, також не містять зазначень про те, що заборгованість ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод" складається, зокрема, із заборгованості за комісії, про які зазначає позивач.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції та зазначає, що обсяг відповідальності відповідача-2 як поручителя за кредитними договорами1,2,3 не збільшився, а тому й підстав визнання поруки припиненою на підставі ч.1 ст.559 ЦК України не вбачається.

Крім того, місцевим господарським судом також встановлено, що відповідач-2 перебуває у процедурі банкрутства на стадії ліквідаційної процедури.

Господарський суд при затвердженні кредиторських вимог всебічно досліджує підстави їх виникнення, порядок заявлення, інші обставини, які мають значення для справи та у відповідній ухвалі зазначає відомості про кожного кредитора та розмір його вимог за грошовими зобов'язаннями. Кредиторські вимоги, заявлені з порушенням порядку, встановленого Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" або не заявлені взагалі, - господарським судом не розглядаються і вважаються погашеними.

Тому, зміст ухвали про затвердження реєстру кредиторів повністю відповідає вимогам, які ставляться до змісту рішення господарського суду, яким закінчується розгляд справи у справах позовного провадження. Затверджений ухвалою реєстр вимог кредиторів, як рішення про задоволення позовних вимог, може бути змінений виключно шляхом апеляційного та касаційного перегляду, а також в інших випадках, передбачених ГПК України.

Статтею 21 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Підставою для подання позову є факт порушення, оспорювання права особи чи її інтересу.

Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Приписи статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України розкривають зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не доведений факт порушення або ж оспорювання його прав і охоронюваних законом інтересів внаслідок укладення договору поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р.

Щодо тверджень апелянта 1 про помилковість висновку суду першої інстанції та тверджень відповідача-1 про незмінність обсягу відповідальності ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод" протягом дії кредитних правовідносин колегія суддів зазначає, що з огляду на приписи ст. 111-28 ГПК України та наявність позиції Верховного Суду України у постанові від 05.02.2014р. у справі № 6-160цс13 сплачена в установлені строки без прострочення комісія не є борговою сумою, а тому не призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

А отже, позивач не є стороною оспорюваного Договору поруки № КРАСЗ/05-07 від 03.05.2007р., кредиторські вимоги ПАТ "УкрСиббанк" у справі № 18/3022/11 про банкрутство ТОВ "Кременчуцький автоскладальний завод" є законними, заявленими у встановленому чинним законодавством України порядку, дослідженими та підтвердженими ухвалою господарського суду Полтавської області від 04.07.2012р. та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.11.2013р. реєстром вимог кредиторів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що збільшення відповідальності відповідача-2 як поручителя не вбачається.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору поруки припиненим та правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс" та Корпорації "Співдружність Комп" не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у зв'язку з чим вказані апеляційні скарги слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо Солюшнс", м. Київ залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Корпорації "Співдружність Комп", с. Комунар, Харківська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.03.2015р. у справі №922/171/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 18.05.2015р.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Тихий П.В.