ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.05.2015 Справа № 920/300/15

За позовом: Казенного підприємства «Шосткинського казенного заводу «Імпульс», м. Шостка Сумської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вант» ЛТД, м. Шостка Сумської області

про стягнення 29219 грн. 95 коп.

Суддя В.Л.Котельницька

Представники сторін:

від позивача - О.В.Грищенков (довіреність № 3/2015-Д від 05.01.2015)

від відповідача - не прибув

За участю секретаря судового засідання - Ю.О.Зері

Суть спору: позивач відповідно до поданої позовної заяви просить суд стягнути з відповідача на свою користь 29219 грн. 95 коп. штрафу, нарахованого відповідно до умов договору № 68/014-11/П(Т) від 05.02.2014; а також покласти на відповідача судові витрати по справі.

Відповідачем подані заперечення щодо позовної заяви, вимоги позивача відповідач вважає необґрунтованими та безпідставними.

Представником позивача були подані до суду додаткові пояснення на заперечення відповідача, у яких зазначається, що сума штрафу нарахована позивачем цілком правомірно, оскільки відповідач порушив і умови укладеного договору, і вимоги чинного податкового законодавства, що призвело до виникнення спору.

Представником позивача були подані клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів на підтвердження заявлених вимог.

Від відповідача до суду надійшла заява від 07.05.2015 (вхідний реєстраційний № 5480), у якій він наполягає на безпідставності позовних вимог та просить розглядати справу за відсутності його представника в судовому засіданні. Разом з тим, у поданій заяві відповідач просить у разі задоволення позовних вимог зменшити суму штрафу відповідно до ст. 83 ГПК України з посиланням на скрутне фінансове становище підприємства.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглядати справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

05.02.2014 між Казенним підприємством «Шосткинський казенний завод «Іпмульс» (позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вант» ЛТД був укладений договір № 68/014-11/П(Т), відповідно до умов якого постачальник (відповідач) зобов'язується поставити, а покупець (позивач) - прийняти та оплатити товар за ціною, в асортименті, кількості та якості відповідно до специфікацій, які є невід'ємною частиною договору, на умовах, передбачених договором (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 4.5 договору постачальник зобов'язаний надати покупцю разом з товаром усі необхідні документи (товарно-транспортну накладну та/або товарну накладну, податкову накладну, сертифікат (паспорт, акт) якості та (чи) інші документи для даного виду товару).

Загальна сума договору на момент його укладення складає: 429000,00 грн.(п. 5.1 договору).

Згідно п. 5.3 договору оплата здійснюється проти виставленого постачальником рахунка-фактури шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника. Остаточний розрахунок здійснюється покупцем протягом 20 банківських днів з моменту поставки товару постачальником.

Відповідно до п. 10.1 договору даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Договір діє з моменту, визначеного у п. 10.1 даного договору, до 31.12.2014 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами зобов'язань по даному договору (п. 10.2 договору).

Специфікаціями № 1, № 2 від 24.03.2014, специфікацією № 1 від 24.12.2014 до договору сторони визначили найменування продукції, кількість та ціну товару, зокрема, товаром є бензин А-92, бензин А-95 та дизельне пальне.

На виконання умов договору відповідач протягом липня-серпня 2014 року здійснював поставку паливно-мастильних матеріалів позивачу, що відображено у видаткових накладних № РН-4601, №РН-4590, № РН-4573, № РН-4589.

Згідно з положеннями п.п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: у паперовому вигляді; в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України).

Відповідач склав та надав позивачу податкові накладні № 221 від 13.08.2014 та № 222 від 31.08.2014 року.

Проте, як стверджує позивач в позовній заяві, відповідач згідно Витягу з Єдиного реєстру податкових накладних № 10134342 від 10.11.2014 зазначені податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних не зареєстрував, чим порушив вимоги ст. 201 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим, позивач на підставі п. 8.13 договору просить суд стягнути з відповідача штраф в розмірі 20% від загальної суми без ПДВ за отримані товарно-матеріальні цінності, що за його розрахунком складає 29219,95 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Згідно положень п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що пункт 8.13 договору № 68/014-11/П9Т, укладеного між сторонами у справі, суперечить діючому податковому законодавству, а несвоєчасна реєстрація податкових накладних відповідачем, жодним чином не порушує прав позивача.

Однак суд не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки до вищенаведених положень діючого законодавства зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, при цьому спірний договір не був визнаний недійсним повністю або у будь-якій частині, а тому його умови повинні виконуватись беззастережно сторонами, тому суд визнає вимоги позивача правомірними та обґрунтованими в частині стягнення 25976,00грн. штрафу, оскільки позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів оплати та отримання товару на суму 16219,75грн. (без ПДВ) .

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Суд зазначає, що доказів наявності понесення позивачем збитків, які б перевищували чи дорівнювали б розміру заявленої до стягнення суми штрафу позивач суду не надав. Розмір штрафних санкцій, які просить позивач стягнути з відповідача є занадто великими та не співрозмірним із можливими збитками.

Беручи до уваги викладене, враховуючи баланс інтересів сторін, активну позицію відповідача в даному спорі, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення зі здійснення реєстрації виданої позивачу податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, фінансове становище відповідача, суд вважає за доцільне скористатися правом, наданим п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, та зменшити загальний розмір штрафу, що підлягає стягненню до 2000,00 грн. В решті повних вимог суд відмовляє.

Що стосується заперечень відповідача проти позовних вимог, які зводяться до того, що не здійснення реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних не є порушенням договірних зобов'язань у зв'язку з чим, на думку відповідача, відсутні правові підстави для застосування до нього штрафних санкцій у вигляді сплати штрафу, суд зазначає наступне.

Дослідивши положення договору, зокрема, п. 8.13 договору, судом встановлено, що сторонами договору погоджено, що за порушення вимог ст.201 Податкового кодексу України постачальник сплачує покупцеві штраф в розмірі 20% від загальної суми (без ПДВ) за отримані товарно-матеріальні цінності.

Таким чином, враховуючи те, що положеннями ст. 201 Податкового кодексу України встановлений обов'язок продавця товарів/послуг, в даному випадку, відповідача, надати покупцю - позивачу податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, відтак не здійснення такої реєстрації є порушенням ст. 201 Податкового кодексу України, відповідальність за яке сторони даного договору погодили у вигляді сплати штрафу.

Враховуючи викладене, суд відхиляє та не приймає до уваги при вирішенні спору заперечення відповідача проти позовних вимог, з огляду на їх безпідставність.

Відповідно до абз. 4 п. 3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2014 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій. Доказів протилежного відповідач суду не надав.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вант» ЛТД (41100, Сумська область. М. Шостка, вул. Привокзальна, 1-а; ) на користь Казенного підприємства «Шосткинський Казенний завод «Імпульс» (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Куйбишева, 41; ) 2000 грн. 00 коп. штрафу, 1827 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.05.2015.

Суддя В.Л.Котельницька