ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2015 Справа № 917/581/15

м. Полтава

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, адреса для листування: АДРЕСА_2

до Відкритого акціонерного товариства «Квасевичська перопухова фабрика», 225264, Республіка Білорусь, Брестська область, Івацевичський район, с. Квасевичі, вул. Шосейна, 2

про стягнення 24033,73 дол. США (еквівалент 655 011,36 грн.)

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 19.03.2015 року;

Від відповідача: не з'явився.

Резолютивна частина рішення оголошена згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України 30.04.2015 року.

Повне рішення складено та підписано 12.05.2015 року.

Суть справи. Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 29 442,86 дол. США заборгованості за договором поставки продукції № 13 від 05.05.2013 року, з яких: 19 700,00 дол. США - основний борг, 9002,90 дол. США - пеня; 739,96 дол. США - відсотки за користування коштами.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати отриманої продукції у визначений договором строк, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості та підстави нарахування і стягнення пені за прострочення грошового зобов'язання, відсотків за користування коштами.

Позивач позов підтримав, клопотанням від 30.04.2015 року (а.с. 51) зменшив позовні вимоги в частині стягнення пені та відсотків, та просить стягнути з відповідача: 19 700,00 дол. США основного боргу; 3605,10 дол. США пені за період з 16.12.2013 року по 16.05.2014 року; 728,63 дол. США 3% річних за період з 16.12.2013 року по 10.03.2015 року.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Оскільки такі дії позивача не суперечать законодавству, не порушують права і охоронювані законом інтереси будь-яких осіб, заява від 30.04.2015 року приймається господарським судом до розгляду.

Виходячи з п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Згідно абзацу четвертого підпункту 4.6 пункту 4 вказаної постанови зменшення позивачем суми позову, в тому числі й з підстав необґрунтованості первісного розрахунку ціни позову, не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору стає вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі.

Таким чином, ціна позову, яку згідно з частиною третьою статті 55 ГПК вказує позивач, складає 24033,73 дол. США.

Відповідач в засідання не з'явився. В порядку ст. 5 Угоди «Про порядок вирішення спорів, пов'язаних зі здійсненням господарської діяльності» від 20.03.1992 року, господарський суд Полтавської області звернувся до Економічного суду Брестської області (Республіка Білорусь) з проханням вручити відповідачу по справі ухвалу про призначення судового засідання.

22.04.2015 року до суду надійшла ухвала Економічного суду Брестської області від 15.04.2015 року по справі № 9-12ИП/2015 (а.с. 38), а також підтвердження про вручення документів (а.с. 37) про вручення в судовому засіданні 15.04.2015 року директору ВАТ «Квасевичська перопухова фабрика» ОСОБА_3 ухвали господарського суду Полтавської області від 23.03.2015 року.

Крім цього, повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 35), свідчить, що ухвалу суду від 23.03.2015 року відповідач також отримав за своїм місцезнаходженням: Республіка Білорусь, Брестська область, Івацевичський район, с. Квасевичі, вул. Шосейна, 2.

Отже, відповідач є обізнаним про час та місце слухання справи, відзиву на позов та витребуваних документів не подав.

Судом встановлено, що п. 11.1. Договору сторонами визначено, що спори по виконанню умов даного контракту або в зв'язку з ним вирішуються сторонами шляхом переговорів і через пред'явлення претензії, яка розглядається на протязі 30 днів стороною, яка її отримала с подальшою відповіддю по суті.

У випадку неможливості мирного вирішення спору сторонами він передається на розгляд Міжнародного комерційного суду при Торгово-промисловій палаті України. Мова арбітражного розгляду російська (п. 11.2. Договору).

Додатковою угодою №13/2 від 27.12.2013 року (а.с. 19) сторони змінили п. 11 Договору поставки продукції № 13 від 05.05.2013 року зазначивши, що у випадку неможливості мирного вирішення спору сторонами, позов подається на розгляд господарського суду по місцю реєстрації позивача.

Судом береться до уваги, що можливість застосування договірної підсудності передбачено п. 2 ст. 4 Угоди «Про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності» від 20.03.1992 року, учасниками якої є Україна та Республіка Білорусь, а також ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року (з наступними змінами). Згідно п.п. 1 п. 1 вказаної статті Закону, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати, будь-які справи з іноземним елементом якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього закону.

Згідно п. 1 Роз'яснення Вищого Господарського Суду України N 04-5/608 від 31.05.2002 року (із змінами та доповненнями) - якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності, спір підлягає вирішенню в господарських судах України з урахуванням вимог розділу III ГПК України. Місцеві господарські суди вправі вирішувати спори і у тих випадках, коли міжнародним договором передбачено можливість укладення письмової пророгаційної угоди між суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності України та іноземним суб'єктом господарської діяльності (угода про договірну підсудність).

Позивач зареєстрований реєстраційною службою Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 411144 від 15.09.2004 року та витягу з ЄДР станом на 12.03.2015року (а.с. 10-11).

У відповідності до ч.1,2 ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

За абз. 2 п.3.1 Роз'яснення Вищого Господарського Суду України N 04-5/608 від 31.05.2002 року (із змінами та доповненнями) «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій», у разі відсутності волевиявлення сторін зовнішньоекономічної угоди щодо застосовуваного права господарський суд визначає його на підставі колізійної норми, яка може міститися як в міжнародних договорах, що відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, так і в національному законодавстві. За цими правилами права і обов'язки сторін щодо угоди визначаються за законодавством місця укладення.

Згідно п. «е» ч. 1 ст. 11 Угоди «Про порядок вирішення спорів, пов'язаних зі здійсненням господарської діяльності» права і обов'язки Сторін за угодою визначаються за законодавством місця здійснення, якщо інше не передбачене угодою Сторін.

Договір між сторонами укладався в м. Полтава (Україна), таким чином, до правовідносин між сторонами застосовується українське законодавство.

Приймаючи до уваги правовий статус відповідача як іноземного суб'єкта господарювання (юридична особа згідно даних виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, а.с. 52), а також той факт, що сторони по справі передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом за місцем реєстрації позивача, спір підлягає вирішенню в господарському суді Полтавської області з урахуванням вимог розділу III ГПК України, при цьому застосовується матеріальне право України.

Крім зазначеного, суд враховує, що у відповідності до ст. 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року (з наступними змінами) судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про засади державної мовної політики" від 03.07.2012 року (з наступними змінами) судові документи складаються державною мовою.

За таких обставин, рішення по справі складено українською мовою.

Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, необхідних доказів для вирішення спору достатньо, суд визнав за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами за відсутності відповідача.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

05 травня 2013р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ВАТ «Квасевичська перопухова фабрика» укладено Договір поставки продукції № 13 (далі - Договір).

19 липня 2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ВАТ «Квасевичська перопухова фабрика» було укладено додаткову угоду № 13/1 до Договору поставки продукції № 13 від 05 травня 2013р.

27 грудня 2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ВАТ «Квасевичська перопухова фабрика» було укладено додаткову угоду № 13/2 до Договору поставки продукції № 13 від 05 травня 2013р.

Згідно п. 1.1. Договору продавець продає, а покупець купує перо-пухову суміш домашньої водоплавної суміші.

Вид транспорту - автомобільний транспорт, наданий продавцем (п. 2.1 Договору).

Загальна кількість товару 100 000 кг (п. 3.1. Договору).

Ціни на товар встановлені в доларах США на умовах СПТ-Квасевичі (п. 4.1. Договору).

Загальна сума Договору складає 233 500 дол.США (п. 4.2. Договору).

Згідно п. 5.1. Договору: «Оплата за поставлений Продавцем товар проводиться Покупцем по факту поставки товару в сумі 233 500 дол. США на протязі 90 календарних днів».

Додатковою угодою № 13/1 від 19.07.2013р. до Договору поставки продукції № 13 від 05.05.2013 року, сторонами було внесено зміни до п. 3.1.1. Договору, а саме: «Поставка товару здійснюється трьома партіями. Дана партія товару поставляється в кількості 11 000 кг....»

п.4.2.1. «Загальна сума поставки партії товару становить 24 550 дол. США»

п.7.7.1. «Умови поставки: Поставка здійснюється до 31.11.2013року».

Продавець надає з товаром рахунок-фактуру, дублікат транспортної накладної і сертифікат походження товару СТ-1, вантажну митну декларацію (п. 7.3. Договору).

Місце передачі товару с. Квасевичі (Білорусь) (п. 7.4. Договору).

При прийманні товару покупець перевіряє його відповідність відомостям, вказаним в супровідних документах (включаючи даний Договір і замовлення) по найменуванню, кількості і якості (п. 7.7. Договору).

На виконання Договору та додаткових угод, які є невід'ємною його частиною, вимог п. 3.1.1 Договору в редакції Додаткової угоди №13/1 позивач здійснив поставку продукції відповідачу на загальну суму 24 550 дол. США.

Факт передачі товару та отримання його відповідачем підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною А № 004021 від 05.09.2013р. (а.с. 49), яка містить найменування товару, його кількість, а також відмітки, зокрема, про проведення митних процедур, відмітки перевізника про отримання товару для перевезення, печатку та підпис отримувача про отримання товару. Супровідними документами до товару згідно п. 7.3. Договору є рахунок-фактура № 13/17 від 19.07.2013 року, форми МД-2 від 05.09.2013, копія якого залучена до матеріалів справи (а.с. 20-21).

Згідно п. 7.6. Договору право власності на товар переходить до покупця з моменту митного оформлення продавцем і передачі покупцю всіх товарно-транспортних документів.

Як свідчить відмітка Гомельської митниці розмитнення вантажу відбулося 13.09.2013 року. В графі «Вантаж одержано» стоїть підпис відповідача засвідчений печаткою без зазначення дати одержання вантажу (а.с. 50). Згідно пояснень позивача (а.с. 40) поставка продукції відповідачу фактично була здійснена 15.09.2013 року. Отже, з 16.09.2013 року почали свій перебіг передбачені п. 5.1. Договору 90 днів для оплати продукції покупцем.

Таким чином, виходячи з умов Договору та наданих доказів суд вважає, що продавець передав, а покупець отримав продукцію. Як свідчать пояснення позивача відповідач у визначені п. 5.1. Договору строки вартість продукції не оплатив, що і стало підставою для звернення з позовом до суду. Згідно умов п. 5.1. Договору з 16.12.2013 року відповідач є таким, що прострочив грошове зобов'язання.

19.12.2013 року на адресу відповідача позивачем була направлена претензія за № 019/13 про оплату заборгованості за поставлений товар в розмірі 24 550 дол. США.

Згідно банківської виписки та довідки відділення «Полтавська міжрегіональна дирекція» ПАТ «Креді Агріголь Банк» відповідачем 10.02.2014 року було здійснено часткову оплату поставленої продукції в розмірі 4 850,00 дол. США (а.с. 13-14).

На адресу позивача надійшов гарантійний лист відповідача вих. №5320 від 30.07.2014 року, в якому останній повідомляє, що зобов'язується провести оплату залишку заборгованості в розмірі 19 700 дол. США в жовтні 2014 року.

24.04.2015 року позивачем на адресу відповідача направлявся акт звірки розрахунків за період з вересня 2013р. по березень 2015р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та квитанцією відділення зв'язку від 24.04.2015 року (а.с. 45-47). Станом на день прийняття рішення по справі звірка розрахунків проведена не була.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про поставку.

Статтею 712 (ч. 1,2) ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.664 ЦК обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Таким чином, обов'язок відповідача щодо оплати товару витікає з положень Цивільного Кодексу України, а строк оплати є таким, що настав.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настаються правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Пунктом 9.4. Договору сторони передбачили, що у разі прострочки оплати Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі 0,1% від вартості товару за кожен день прострочки.

З урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення позовних вимог позивачем заявлено до стягнення 3605,10 дол. США пені за період з 16.12.2013 року по 16.12.2014 року.

При перевірці розміру нарахованої позивачем пені суд враховує наступне.

Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

У постанові від 01.04.2015 року по справі № 909/660/14 Верховний Суд України зазначив, що максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, таким чином, встановлене Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» обмеження пені подвійною обліковою ставкою НБУ не застосовується до грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті.

Оскільки сторонами в Договорі купівлі-продажу (п. 4.1., 5.3.) узгоджено, що валюта платежів є долари США, суд зробив висновок, що пеня за цим Договором має також обчислюватися та стягуватися у доларах США.

Пунктом 9.4. Договору сторони передбачили, що у разі прострочки оплати Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі 0,1% від вартості товару за кожен день прострочки.

Суд враховує правову позицію ВГСУ, викладену в постанові Пленуму від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань». В п. 2.5. вказаної постанови зазначено: «щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції».

Таким чином, позов в частині стягнення пені підлягає задоволенню повністю, оскільки її розмір та період нарахування є обґрунтованим та таким, що відповідає Закону та умовам Договору.

Стаття 625 ЦК України визначає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Позивачем заявлено до стягнення 728,63 дол. США - 3 % річних в період з 16.12.2013 року по 10.03.2015 року, які задовольняються судом, оскільки період їх нарахування та розмір є обґрунтованим.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

За п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов'язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов'язань з оплати вартості отриманого товару.

Ст. 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором, відповідач будь-яких заперечень стосовно заявленої до стягнення суми боргу не надав. За таких обставин з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за переданий товар на загальну суму 24033,73 дол. США, з яких: 19 700,00 дол. США - основний борг; 3605,10 дол. США - пеня за період з 16.12.2013 року по 16.06.2014 року; 728,63 дол. США - 3% річних за період з 16.12.2013 року по 10.03.2015 року.

Судові витрати у розмірі 10693,57 грн. покладаються відповідно до ст. 44, частини 2 ст. 49 ГПК України, на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49 (ч. 2), 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Квасевичська перопухова фабрика», 225264, Республіка Білорусь, Брестська область, Івацевичський район, с. Квасевичі, вул. Шосейна, 2 (інші відомості: р/р 015, в відділенні ОАО «Белагропромбанк», м. Івацевичі, МФО 150501401, код 200100371) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (інші відомості: р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300614, ІПН НОМЕР_1) - 19 700,00 дол. США боргу; 3605,10 дол. США - пені; 728,63 дол. США - 3% річних; 10693 грн. 57 коп. - витрат по оплаті судового збору.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.05.2015 року.

Суддя І.І. Пушко

Примітка: Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене в порядку, визначеному ст. 93 ГПК України.