РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2015Справа №910/6897/15-г
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Фурс Володимира Григоровича

до Концерну радіомовлення, зв'язку та телебачення

про стягнення заборгованості в розмірі 272 774 грн. 82 коп.

Представники:

від Позивача: Гурез І.О. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Фізична особа - підприємець Фурс Володимир Григорович (надалі також - «Позивач») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Концерну радіомовлення, зв'язку та телебачення (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості в розмірі 272 774 грн. 82 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 15.05.2014 року між Фізичною особою - підприємцем Фурс Володимиром Григоровичем (Продавець) та Концерном радіомовлення, зв'язку та телебачення (Покупець) було укладено Договір про закупівлю товарів №218, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у встановлений строк у власність Покупця Товар належної якості в асортименті, кількості та за цінами, встановленими відповідно до умов Договору про закупівлю та вимог чинного законодавства України, а Покупець зобов'язався прийняти цей товар та оплатити його. Як зазначає Позивач, він належним чином виконав умови цього Договору протягом травня - липня 2014 року, що підтверджується відповідною видатковою накладною та актами приймання продукції, проте Відповідач в порушення умов Договору здійснив оплату за отриманий товар лише частково. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Фізичною особою - підприємцем Фурс Володимиром Григоровичем становить 191 731 грн. 75 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Концерну радіомовлення, зв'язку та телебачення 3% річних у розмірі 4 726 грн. 37 коп., інфляційні у розмірі 44 241 грн. 33 коп. та пеню у розмірі 32 075 грн. 37 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.03.2015 р. порушено провадження у справі № 910/6897/15-г, судове засідання призначено на 08.04.2015 р.

08.04.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що неповне виконання зобов'язань по Договору №218 є обґрунтованим, у зв'язку із складним фінансовим станом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. Крім того, зазначив, що Концерн робить все можливе для погашення заборгованості, а отже вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

08.04.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засідання представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 23.03.2015 року, а представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання сторонам можливості врегулювати спір мирним шляхом.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати рахунки, які виставлялись Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення відповідно до п. 4.3. Договору №218 від 15.05.2014 року.

2) Відповідача надати докази на підтвердження сплати заборгованості за Договором №218 від 15.05.2014 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.04.2015 р. відкладено розгляд справи на 29.04.2015 р., у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі, клопотанням представника відповідача про відкладення розгляду справи.

29.04.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з неотриманням документів по справі, а також знаходженням представника Відповідача в іншому судовому процесі.

В судовому засіданні 29 квітня 2015 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи, викладені в позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, в судовому засіданні представник Позивача подав письмові пояснення по справі, а також оригінал рахунку на оплату по замовленню №1078 від 16.06.2014 року, які долучені до матеріалів справи. В судове засідання представник Відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд, розглянувши Клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи, зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статті 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Крім того, з огляду на те, що чинне законодавство не обмежує кола осіб, які можуть здійснювати представництво юридичної особи в суді та зважаючи на те, що про дату судового засідання Відповідача було попереджено заздалегідь, а отже, у нього було достатньо часу для того, щоб належним чином підготуватися до судового засідання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його інтереси з урахуванням відомостей про те, що певні обставини можуть перешкодити конкретному представнику взяти участь у засіданні суду, Суд відмовляє Відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 29 квітня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

15.05.2014 року між Фізичною особою - підприємцем Фурс Володимиром Григоровичем (Продавець) та Концерном радіомовлення, зв'язку та телебачення (Покупець) було укладено Договір про закупівлю товарів №218, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у встановлений строк у власність Покупця Товар належної якості в асортименті, кількості та за цінами, встановленими відповідно до умов Договору про закупівлю та вимог чинного законодавства України, а Покупець зобов'язався прийняти цей товар та оплатити його.

Відповідно до п.1.3 Договору кількість та асортимент Товару зазначені у Специфікації (Додаток №1).

Згідно з п.3.1 Договору ціна цього Договору становить 281 733 грн. 26 коп., у тому числі ПДВ 46 955 грн. 54 коп.

Розрахунки за Товар здійснюються протягом 5 календарних днів після отримання Товару. Авансування можливе лише за наявності фінансової можливості Покупця. (п.4.1 Договору)

Умови оплати: по факту постачання партії товару. (п.4.2 Договору)

Відповідно до п.п. 4.3, 4.4 Договору Покупець здійснює оплату Товару Продавцю на підставі рахунку, накладної та/або актів приймання - передачі Товару та Договору про закупівлю; до рахунка додаються акт приймання - передачі Товарів.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що поставка Товару підтверджується підписанням Сторонами відповідного акту приймання - передачі Товару.

Згідно з п.7.4 Договору у разі несвоєчасної оплати товару у відповідності до п.4.1 дійсного Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення оплати.

У п.10.1 Договору передбачено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2014 року, але в будь - якому випадку до повного виконання Сторонами взятих зобов'язань.

Специфікацією до Договору Сторони визначили марку товару, кількість, ціну.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про закупівлю товарів №218 від 15.05.2014 року Позивач передав у власність товар, а Відповідач у свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковою накладною №1872 від 15.07.2014 р. на суму 281 731 грн. 75 коп. та актами приймання - передачі продукції, проте Відповідачем здійснена лише часткова оплата в розмірі 90 000 грн. 00 коп.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач в порушення умов Договору здійснив оплату за отриманий товар лише частково. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Фізичною особою - підприємцем Фурс Володимиром Григоровичем становить 191 731 грн. 75 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Концерну радіомовлення, зв'язку та телебачення 3% річних у розмірі 4 726 грн. 37 коп., інфляційні у розмірі 44 241 грн. 33 коп. та пеню у розмірі 32 075 грн. 37 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Фурс Володимира Григоровича підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про закупівлю товарів №218 від 15.05.2014 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про закупівлю товарів №218 від 15.05.2014 року Позивач передав у власність товар, а Відповідач у свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковою накладною №1872 від 15.07.2014 р. на суму 281 731 грн. 75 коп. та актами приймання - передачі продукції, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, проте Відповідачем здійснена лише часткова оплата в розмірі 90 000 грн. 00 коп., що підтверджується листом ПАТ КБ «Приватбанк» від 12.02.2015 р.

Таким чином, заборгованість Концерну радіомовлення, зв'язку та телебачення перед Фізичною особою - підприємцем Фурс Володимиром Григоровичем за Договором про закупівлю товарів №218 від 15.05.2014 року становить 191 731 грн. 75 коп.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Фізичній особі - підприємцю Фурс Володимиру Григоровичу в розмірі 191 731 грн. 75 коп.

Отже, Суд приходить до висновку, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату вартості отриманого товару в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 191 731 грн. 75 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача щодо відсутності грошових коштів з посиланням на скрутне фінансове становище та розпорядження про призупинення виплат №71/8 від 12.06.2014 року, оскільки останні не спростовують зобов'язання Відповідача сплатити грошові кошти за отриманий товар від Фізичної особи - підприємця Фурс Володимира Григоровича.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 16.07.2014 р. по 18.03.2015 р. у розмірі 4 726 грн. 37 коп., інфляційні у розмірі 44 241 грн. 33 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за отриманий товар за Договором про закупівлю товарів №218 від 15.05.2014 року за загальний період прострочки з 16.07.2014 р. по 18.03.2015 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню, у зв»язку з невірно визначеним періодом початку прострочки Відповідача. Так, п. 4.1 Договору передбачено, що розрахунки за Товар здійснюються протягом 5 календарних днів після отримання Товару, а тому прострочка Відповідача почалась саме з 22.07.2014 року, а не з 16.07.2014 року, як невірно зазначив Позивач. Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних у розмірі 4 610 грн. 60 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 22.07.2014 року по 18.03.2015 року.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних за період з 22.07.2014 р. по 18.03.2015 р. у розмірі 44 241 грн. 33 коп. підлягають задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 16.07.2014 р. по 15.01.2015 р. у розмірі 32 075 грн. 37 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п.7.4 Договору у разі несвоєчасної оплати товару у відповідності до п.4.1 дійсного Договору, Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення оплати.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 16.07.2014 року по 15.01.2015 року вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню, у зв»язку з невірно визначеним Позивачем періоду початку прострочки Відповідача, та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня в розмірі 31 156 грн. 86 коп. за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 22.07.2014 року по 15.01.2015 року.

Таким чином, з Концерну радіомовлення, зв'язку та телебачення на користь Фізичної особи - підприємця Фурс Володимира Григоровича підлягає стягненню заборгованість у розмірі 191 731 грн. 75 коп., 3% річних в розмірі 4 610 грн. 60 коп., інфляційні у розмірі 44 241 грн. 33 коп. та пеня в розмірі 31 156 грн. 86 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Фізичної особи - підприємця Фурс Володимира Григоровича - задовольнити частково.

2. Стягнути з Концерну радіомовлення, зв'язку та телебачення (04112, м.Київ, ВУЛИЦЯ ДОРОГОЖИЦЬКА, будинок 10, Ідентифікаційний код юридичної особи 01190043) на користь Фізичної особи - підприємця Фурс Володимира Григоровича (02097, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГРАДИНСЬКА, будинок 10, квартира 2, Ідентифікаційний номер ) заборгованість у розмірі 191 731 (сто дев'яносто одна тисяча сімсот тридцять одна) грн. 75 (сімдесят п'ять) коп., 3% річних у розмірі 4 610 (чотири тисячі шістсот десять) грн. 60 (шістдесят) коп., інфляційні у розмірі 44 241 (сорок чотири тисячі двісті сорок одна) грн. 33 (тридцять три) коп., пеню у розмірі 31 156 (тридцять одна тисяча сто п'ятдесят шість) грн. 86 (вісімдесят шість) коп. та судовий збір у розмірі 5 434 (п'ять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. 81 (вісімдесят одна) коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 05 травня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин