ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року Справа № 925/349/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді - Гури І.І., при секретарі судового засідання -Мирошниченко Б.В., за участю представника відповідача - Корнійко В.В. за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БАСФ Т.О.В." до приватного акціонерного товариства "Шполатехагро" про стягнення 5765342, 69 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БАСФ Т.О.В." (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Черкаської області з позовом до приватного акціонерного товариства "Шполатехагро" (далі за текстом - відповідач), у якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором поставки № 890313 у сумі 5765342,69 грн., з яких: 4 050 000,00 грн. - основний борг, 1 274 315,50 грн. - інфляційні, 210 476,36 грн. - 3 % річних та 230 550,83 грн. - пеня.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.03.2013 між сторонами укладено договір поставки №890313 (далі - Договір), на виконання умов якого позивач поставив відповідачу товар, на загальну суму 8240499,66 грн., що підтверджується видатковими накладними, однак відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, оплатив поставлений товар лише частково, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 4 050 000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечив проти наявності заборгованості за поставлений товар, однак виходячи з п. 7.7. Договору, вважав усі заявлені вимоги , окрім основної заборгованості ( 4 050 000,00 грн.) передчасними. Вказав, що як видно з розрахунків позивача штрафні санкції ним розраховувалися по кожному рахунку-фактури окремо, замість того, щоб зробити простіше і розрахувати їх по Договору вцілому. Позивач платежі зараховував на свій розсуд на який із рахунків-фактур, оскільки платіжні доручення у призначеннях платежу не містили вказівки, цим спотворюючи розрахунки процентів річних та індексації (на розрахунок пені дане не вплинуло, оскільки в період її нарахування платежів не було. Щодо пені, то вона нарахована позивачем з урахуванням строку позовної давності, про що відповідач також заявляє. Щодо індексації і 3% річних , то позивач індексував також і ПДВ. Отже. позов повністю задоволений бути не може, а розрахунки індексації та 3% річних завищені.

Позивач представника у судове засідання 06.05.2015 не направив, його явка була визнана судом - на власний розсуд.

До початку судового засідання від позивача надійшли письмові пояснення стосовно нарахування трьох процентів річних та інфляційних; стосовно зауваження відповідача про передчасність нарахування штрафних санкцій, то п. 7.7. Договору стосується порядку погашення прострочення по оплаті товару в добровільному порядку. а не в порядку стягнення заборгованості в судовому порядку, звернення з вимогами у позові відповідає ст. 16 ЦК України та ст. 1 ГПК України. Щодо того, що на думку відповідача позивач намагається стягнути з нього податок на додану вартість, то згідно видаткових накладних ПДВ включено до ціни товару, що є істотною умовою договору, і є незмінною, позивач при нарахуванні штрафних санкцій не повинен був вираховувати суму податку з ціни товару, оскільки це суперечить нормам Податкового кодексу України.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у письмовому відзиві, обіцяні власні розрахунки не надав.

Згідно ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини.

14 березня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "БАСФ Т.О.В." (позивач у справі, постачальник за договором) та приватним акціонерним товариством "Шполатехагро" (відповідач у справі, покупець за договором) укладено договір поставки № 890313 (далі - Договір), за умовами якого позивач зобов'язався поставити у встановлені договором строки продукцію групи компаній BASF та корпорації Novozymes Biologicals FR S.A., надалі - товар, визначений у відповідних видаткових накладних та рахунках-фактурах на кожну партію товару, які є його невід'ємною частиною, а відповідач - прийняти та оплатити поставлений товар (п. 1.1. Договору).

Договір, містить, зокрема, такі умови:

- кількість та вартість товару в окремій партії зазначається у видаткових накладних та рахунках-фактурах на кожну партію товару. Загальна кількість та вартість товару, що поставляється за даним договором визначається як сума кількості і вартості всіх поставлених партій товару, що відображено у видаткових накладних та рахунках-фактурах (п. 2.1.);

- ціна товару встановлюється в гривнях і відображається у Додатку № 1 до Договору (п. 4.1.);

- на дату поставки ціна товару підлягає уточненню без додаткового узгодження за наступною формулою:

С= С дог х (К пост/ К дог), де С дог - ціна на дату підписання договору; К пост - коефіцієнт, розмір якого дорівнює офіційному курсу гривні до долара США, що встановлено НБУ на дату здійснення поставки товару; К дог - коефіцієнт, розмір якого дорівнює офіційному курсу гривні до долара США, що встановлено НБУ на дату укладення договору (курс Договору) (п. 4.2.);

- моментом переходу права власності на товар до покупця є дата виписки видаткової накладної на товар (п. 4.3.);

- вартість поставлених партій товару, підлягає сплаті за наступними графіками в залежності від дати поставки (п. 4.4.):

- для товарів, поставлених з 01/01/2013 до 30/04/2013 оплата повинна бути проведена: 20% - вартості впродовж 30 днів від дати видаткової накладної; 80% - вартості впродовж 210 днів від дати видаткової накладної (п. 4.4.1.);

- для товарів, поставлених з 30/04/2013 до 31/10/2013 оплата повинна бути проведена: 20% - вартості впродовж 30 днів від дати видаткової накладної; 80% - вартості до 10/12/2013 (п. 4.4.2);

- для товарів, поставлених з 31/10/2013 до 20/12/2013, вся вартість поставленого товару повинна бути сплачена не пізніше 20/12/2013 року (п. 4.4.3);

- для здійснення поставки наступної заявленої партії товару, максимально можливий розмір залишку несплаченої вартості попередньо отриманого товару (далі - залишок), з урахуванням вартості заявленої партії товару, не може перевищувати еквівалент у гривні 600.000,00 євро по офіційному курсу НБУ на дату заявки наступної партії товару (п. 5.8.);

- покупець за прострочення сплати вартості товару сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від неперерахованої суми за кожен день прострочення, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (п. 7.2.);

- за наявності прострочення по оплаті товару, сторони встановлюють наступну черговість погашення грошових вимог постачальника - спочатку погашається основна сума боргу, на вимогу постачальника, погашається неустойка і відсотки та збитки (п. 7.7.);

- цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2013 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Сторони можуть за допомогою Додаткової угоди продовжити термін дії договору на певний строк (п. 10.1).

Позивач на виконання умов Договору поставив відповідачу товар на загальну суму 8 240 499,66 грн., утому числі ПДВ, що підтверджується видатковими накладними та рахунками-фактурами № ПР301300606 від 29.04.2013 на суму 7 024 266,13 грн. (умови оплати: 20% до 29.05.2013, 80-% до 25.11.2013), № ПР301300538 від 22.04.2013 на суму 632 964,30 грн. (умови оплати: 20% до 22.05.2013, 80% до 18.11.2013), № ПР301300640 від 26.04.2013 на суму 583 269,23 грн. (умови оплати: 20% до 26.05.2013, 80% до 22.11.2013).

Відповідач обов'язок щодо оплати виконував не належним чином, а саме не у повному обсязі та не в установлений договором строк, у зв'язку з чим утворилась заборгованість на суму 4 050 000,00 грн. , наявність якої та строк для оплати якої настав визнає відповідач у відзиві на позовну заяву.

Сторони підписали акт звірки розрахунків за період з 01.01.2013 - 05.08.2014 , згідно якого станом на 05.08.2014 заборгованість на користь позивача складає 5 836 028,28 грн.

У гарантійному листі вих. № 303 від 07.08.2014 позивачу відповідач визнає заборгованість за Договором станом на 07.08.2014 - 5 836 028,28 грн., зобов'язується погасити згідно графіку: 836 028,28 грн. - в термін до 30 .09.2014, 3 000 000 грн. - до 30.10.2014, 2 000 000 грн. - до 30.11.2014.

У гарантійному листі вих. № 382 від 27.10.2014 позивачу відповідач визнає заборгованість за Договором станом на 27.10.2014 в сумі 4 900 000 грн., зобов'язується погасити в термін до 30.11.2014.

Згідно акту звірки між сторонами за період з 05.08.2014 по 03.12.2014 станом на 03.12.2014 заборгованість відповідача складає 4 100 000,00 грн.

Відповідно до кредитного повідомлення про вхідний переказ від 30.01.2015 № 93 відповідач сплатив борг в сумі 50 000,00 грн.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Предметом спору є стягнення грошової суми боргу з оплати за товар, а також пені, трьох процентів річних та інфляційних.

Позивач і відповідач є суб'єктами господарювання у розумінні положень Господарського кодексу України (далі - ГК України), зокрема, ст.ст.2, 55.

Зобов'язання, що виникли між сторонами, суд вважає господарськими договірними у сфері господарсько-торговельної діяльності.

Сторони спірних правовідносин є суб'єктами господарювання, зобов'язання, що виникли між ними, суд вважає господарськими договірними у сфері господарсько-торговельної діяльності. Господарсько-торговельна діяльність опосередковується господарськими договорами поставки, купівлі-продажу, міни (бартеру) та іншими.

Господарські договори між суб'єктами господарювання укладаються за правилами встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ст.ст.173, 179, 263 ГК України).

Загальні положення поставки врегульовані параграфом 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Загальні умови виконання господарських зобов'язань визначені главою 22 ГК України. Статтею 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки.

Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтями 193, 202 ГК України та статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 4.4.1. Договору вартість поставлених партій товару, підлягає сплаті за наступними графіками в залежності від дати поставки: для товарів, поставлених з 01/01/2013 до 30/04/2013 оплата повинна бути проведена: 20% - вартості впродовж 30 днів від дати видаткової накладної; 80% - вартості впродовж 210 днів від дати видаткової накладної.

Позивач на виконання умов Договору поставив відповідачу товар на загальну суму 8 240 499,66 грн., утому числі ПДВ, що підтверджується видатковими накладними та рахунками-фактурами № ПР301300606 від 29.04.2013 на суму 7 024 266,13 грн., № ПР301300538 від 22.04.2013 на суму 632 964,30 грн., № ПР301300640 від 26.04.2013 на суму 583 269,23 грн.

Згідно акту звірки між сторонами за період з 05.08.2014 по 03.12.2014 станом на 03.12.2014 заборгованість відповідача складає 4 100 000,00 грн.

Відповідно до кредитного повідомлення про вхідний переказ від 30.01.2015 № 93 відповідач сплатив борг в сумі 50 000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечив щодо наявності на настання строку сплати боргу за товар в сумі 4 050 000,00 грн.

Тому, суд вважає доведеним право позивача на стягнення з відповідача 4 050 000,00 грн. основного боргу за товар.

Згідно з ч. 2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідач не довів, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке виразилось у простроченні виконання грошових зобов'язань з оплати за поставлений товар.

У ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань регулює Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач на підставі п. 7.2. Договору , нарахував відповідачу пеню за прострочення сплати вартості товару, поставленого відповідачу за вказаними видатковими накладними.

Розрахунки пені перевірені судом, вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи, нараховані в межах строку позовної давності та арифметично вірні.

Згідно ст. 625 ЦК України "Відповідальність за порушення грошового зобов'язання" - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховані згідно ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні.

Розрахунки інфляційних та трьох процентів перевірені судом, вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та арифметично вірні.

Щодо викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву заперечень, а саме, про передчасність нарахування пені, трьох процентів річних , інфляційних з огляду на п. 7.7. Договору, то суд погоджується з доводами позивача про те, що даний пункт Договору стосується порядку погашення прострочення по оплаті товару в добровільному порядку, а не в порядку стягнення заборгованості в судовому порядку, також згідно ст. 530 якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), у п. 4.4. Договору сторони встановили графік сплати, отже зобов'язання з оплати відповідачем прострочено, у зв'язку з чим у позивача виникло право на договірні пеню та інфляційні та три проценти річних , які передбачені ст. 625 ЦК України; також позивач не може бути позбавлений судового захисту своїх прав шляхом звернення до суду, у тому числі із позовом щодо стягнення пені, трьох процентів річних, інфляційних, незважаючи на те, чи була надіслана вимога про їх сплату відповідачу чи ні.

Стосовно врахування позивачем при обрахунку пені, трьох процентів та інфляційних податку на додану вартість, то згідно видаткових накладних ПДВ включено до ціни товару, позивач при розрахунках інфляційних, трьох процентів та пені не повинен був вираховувати суму податку з ціни товару .

Стосовно того, що розрахунки здійснювалися позивачем по кожному рахунку-фактурі окремо, замість того, як зазначає відповідач щоб розрахувати їх по Договору вцілому, то суд вважає дані розрахунки вірними, такими , що відповідають обставинам справи.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач платежі зараховував на свій розсуд на рахунки-фактури, оскільки платіжні доручення у призначеннях платежу не містили вказівки, цим спотворюючи розрахунки процентів річних та індексації, то як зазначив сам відповідач платіжні доручення не мали призначення платежу.

Отже, доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.49, ст.ст.82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Шполатехагро" (Черкаська обл., м. Шпола, вул. Лебединська, 131, ідентифікаційний код 32715534)на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БАСФ Т.О.В." (м. Київ, бульвар Дружби Народів, 19, ідентифікаційний код 20068365) ) - 4 050 000,00 грн. основного боргу, 1 274 315,50 грн. інфляційних, 210 476,36 грн. три проценти річних, 230 550,83 грн. пені та 73 080,00 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом 10 днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 12 травня 2015 року.

Суддя І.І. Гура