ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" травня 2015 р. Справа № 918/334/15

Господарський суд Рівненської області в складі судді Пашкевич І.О.,

при секретарі судових засідань Морозу С.Ю.,

розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення заборгованості в сумі 117 316 грн. 54 коп.

Сторони не забезпечили участі повноважних представників у судове засідання.

Обставини справи: У квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" (далі Товариство) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі Підприємець) про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору №3444 від 26.09.2011 року в сумі 117 316 грн. 54 коп., з яких 93 380,00 грн. основного боргу, 7 816,64 грн. пені, 2 597,53 грн. - 10% річних, 5 935,77 грн. інфляційних втрат та 7 586,60 грн. штрафу.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 08.04.2015 року порушено провадження у справі, розгляд якої призначено на 28.04.2015 року.

Позивач у судове засідання 15.05.2015 року не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується підписом представника останнього у розписці про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у судові засідання призначені на 28.04.2015 року та 15.05.2015 року не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями про вручення останньому поштових відправлень. Відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

Пунктом 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак участі свого представника не забезпечив та не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву, суд на підставі вимог статті 75 ГПК України дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними в ній матеріалами, без участі сторін.

Вивчивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

В результаті розгляду матеріалів справи господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2011 року між Товариством (Постачальник) та Підприємцем (Дистриб'ютор) було укладено договір №3444 та протокол розбіжностей до нього (далі Договір, а.с. 11-18), відповідно до умов яких постачальник передає у власність Дистриб'ютора товар, а останній приймає товар для подальшої його реалізації через торгівельні мережі території та сплачує його вартість на визначених цим договором умовах (п. 2.2 Договору). Предметом договору є порядок взаємодії та розрахунків сторін, під час здійснення Постачальником поставки товару на територію, на якій Дистриб'ютор здійснює дистриб'юторську діяльність, на умовах визначених у цьому договорі (п. 2.1 Договору).

Договір підписаний повноважними представниками Постачальника та Дистриб'ютора, а також скріплений відбитками печаток вказаних осіб.

У відповідності до пункту 4.1 Договору найменування товару, кількість, вартість, ціна, базисні умови та адреса поставки вказуються у Заявці, на підставі якої Постачальником складається накладна на товар.

За умовами п. 5.1 Договору постачальник зобов'язаний поставити товар на умовах DAP (ІНКОТЕРМС-2010): навантаження, доставка здійснюється Постачальником за власний кошт за адресою: м. Рівне, вул. Старицького 37А, м. Луцьк, вул. Лідавська 1, або на умовах EXW (ІНКОТЕРМС-2010): навантаження здійснюється постачальником за власний кошт на транспортні засоби, надані Дистриб'ютором, за адресою: Полтавська обл., м. Гадяч, вул. Будька 47. Передавання товару оформлюється шляхом проставлення відмітки про отримання Товару на примірнику видаткової накладної з підписом уповноваженої особи та відбитком печатки/штампа Дистриб'ютора за наявності довіреності, оформленої у відповідності з п. 5.10 (п. 5.8 Договору).

Документом, що підтверджує факт поставки, вважається видаткова накладна на товар (п. 5.9 Договору).

Відповідно до п. 7.3 Договору ціна та вартість товару вказується у накладній на відпуск товару, що є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 7.5 Договору Дистриб'ютор сплачує Постачальнику вартість товару за відповідною накладною протягом 21 календарного дня з дати поставки. Першочергово здійснюється оплата вартості товару, придбаного по першій, а далі - по кожній наступній видатковій товарній накладній, незалежно від дати та розміру здійсненої оплати (п. 7.8 Договору).

У відповідності до умов Договору з урахуванням змін внесених Додатковою угодою від 10.12.2012 року до нього (а.с. 19) Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014 року. (п. 15.1 Договору).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар (продукти харчування) на загальну суму 108 380,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №Те-00006345 від 14.10.2014 року, №Те-00007659 від 02.12.2014 року, №Те-00007661 від 02.12.2014 року, товарно-транспортними накладними №Те-00006345 від 14.10.2014 року, №Те-00007659 від 02.12.2014 року, №Те-00007661 від 02.12.2014 року та відповідними довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей №8 від 14.10.2014 року, №13 від 02.12.2014 року, №14 від 02.12.2014 року, належним чином засвідчені копії яких долучені позивачем до матеріалів справи (а.с. 20-31).

Статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

Правовідносини сторін є господарськими, що виникли з договору поставки.

За договором поставки (ст.712 ЦК України), - продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з ст.612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що Підприємець товар на загальну суму 108 380,00 грн. отримав без жодних застережень щодо якості, кількості чи ціни останнього, однак вартість його оплатило лише частково в сумі 15 000,00 грн. (що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача а.с. 32), заборгувавши Товариству 93 380,00 грн.

Таким чином, наявність заборгованості у розмірі 93 380,00 грн. за поставлений позивачем товар, відповідачем не спростована та підтверджена матеріалами справи, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань відповідачем, відповідно до умов Договору та ст. 625 ЦК України, позивач нарахував пеню за період з 05.11.2014 року по 25.02.2015 року в сумі 7 816,64 грн., 10% річних за період з 05.11.2014 року по 25.02.2015 року в сумі 2 597,53 грн., інфляційні втрати за період з 05.11.2014 року по 31.01.2015 року в сумі 5 935,77 грн. та 7 586,60 грн. штрафу на суму боргу 108 380,00 грн. (розрахунки а.с. 9-10).

У відповідності до п. 11.1.3 Договору за порушення зобов'язань з оплати товару Дистриб'ютор зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. На підставі ст. 625 ЦК України сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10% річних від суми боргу за весь період, що обчислюється з першого дня від дати виникнення заборгованості з оплати і до дати здійснення оплати (зарахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника). Та додатково сплатити Постачальнику штраф у розмірі 7% від суми боргу - якщо заборгованість триває більше 20 календарних днів.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.6, ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

За статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплатити неустойку.

Частинами 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Враховуючи, що згідно ст. 526, ст.530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідачем дані строки порушені, в зв'язку з чим він повинен нести відповідальність, передбачену умовами договору.

Перевіривши розрахунки пені, штрафу та 10 % річних, суд зазначає, що вони відповідають вищезазначеним приписам законодавства та положенням Договору, а також є арифметично вірними, тому вимоги Товариства про стягнення з Підприємця 7 816,64 грн. пені, 2 597,53 грн. - 10% річних та 7 586,60 грн. штрафу є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 5 935,77 грн. інфляційних втрат, суд, врахувавши рекомендації наведені у абз. 3 п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", здійснивши перерахунок вказаного показника, зазначає, що позовна вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в сумі 5 121,51 грн. (розрахунок суду на а.с. 55).

Відповідно до статті 43 Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно до задоволених вимог.

Відтак позов підлягає до задоволення частково в сумі 116 502,28 грн. з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору пропорційно в розмірі 2 330,04 грн., а у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 814 грн. 26 коп. інфляційних втрат слід відмовити.

Керуючись статтями 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" (37300, Полтавська область, місто Гадяч, вул. Будька, будинок 47, ) 93 380 (дев'яносто три тисячі триста вісімдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 7 816 (сім тисяч вісімсот шістнадцять) грн. 64 коп. пені, 2 597 (дві тисячі п'ятсот дев'яносто сім) грн. 53 коп. - 10% річних, 5 121 (п'ять тисяч сто двадцять одну) грн. 51 коп. інфляційних втрат, 7 586 (сім тисяч п'ятсот вісімдесят шість) грн. 60 коп. штрафу та 2 330 (дві тисячі триста тридцять) грн. 04 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В задоволенні позову в частині стягнення 814 (вісімсот чотирнадцять) грн. 26 коп. інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено "19" травня 2015 року.

Суддя Пашкевич І.О.