ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2015 р.Справа № 922/241/15

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Аюпова Р.М.

судді: Жельне С.Ч. , Лаврова Л.С.

при секретарі судового засідання Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш", м. Маріуполь
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектронсервіс", м. Харків
про та за зустрічним позовом до про стягнення коштів в розмірі 480000,00 грн. Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектронс Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш", м. Маріуполь спонукання виконати умови договору
за участю представників сторін:

Представник позивача (відповідач за зустрічним позовом) - не з'явився;

Представник відповідача (позивач за зустрічним позовом) - Козирєв С.С., дов. від 01.12.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Харківської області розглядається позов Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш", м. Маріуполь до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектронсервіс", м. Харків про стягнення неустойки в розмірі 480000,00 грн., підставою нарахування якої стало порушення відповідачем умов договору № ПР-08555 від 22.04.2013р., а також зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектронсервіс" до Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш", м. Маріуполь, з вимогою про зобов'язання Публічне акціонерне товариство "Азовзагальмаш" виконати умови договору № ПР-08555 від 22.04.2013р. та здійснити оплату рахунку № 1312-2 від 13.12.2013р., відповідно до п. 3.2 договору № ПР-08555 від 22.04.2013р. , додатку № 2 до договору № ПР-08555 від 22.04.2013р. (протокол погодження вартості матеріалів, обладнання та виконання робіт), додатку № 3 до договору № ПР-08555 від 22.04.2013р. (відомість виконаних робіт).

Ухвалою господарського суду від 03.03.2015р. продовжено строк розгляду даного спору, за межами двомісячного строку, в порядку ст. 69 ГПК України, до 27.03.2015р.

Ухвалою господарського суду від 26.03.2015р. для розгляду справи призначено судову колегію.

Розпорядженням заступника голови господарського суду від 26.03.2015р. призначено склад колегії для розгляду справи № 922/241/15: головуючий суддя Аюпова Р.М., судді Жельне С.Ч., Лаврова Л.С.

У судове засідання 28.04.2015р. представник позивача за первісним позовом не з'явився, через канцелярію суду надав клопотання (вх. № 582), в якому, враховуючи проведення на території Донецької області антитерористичної операції та неможливістю забезпечення участі представника позивача у судовому засіданні, просив розглянути справу за відсутності представника Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш". Дане клопотання судом долучено до матеріалів справи.

Представник відповідача (позивач за зустрічним позовом) у судовому засіданні 28.03.2015р. проти первісного позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні. Через канцелярію суду надав заяву про відмову від зустрічного позову та припинення провадження у справі на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України (вх. № 17378).

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши представника відповідача (за первісним позовом), колегією суддів встановлено наступне:

22.04.13 між ТОВ "Промелектронсервіс" (виконавець) та ПАТ "Азовзагальмаш" (замовник) укладено договір №ПР-08555, за умовами якого (п. 1.1 Договору) замовник доручає виконати та зобов'язується прийняти та оплатити, а виконавець зобов'язується виконати роботи зі створення "Автоматизованої системи комплексного обліку енергоресурсів ПАТ "Азовзагальмаш" пл. А, пл. Б на базі АПК "Сатурн".

Згідно з п. 1.3 Договору, обсяг робіт за 1 та 2 етапами виконання робіт узгоджені сторонами у Відомості виконання робіт (Додаток № 3), яка є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктами 1, 2 Додатку № 2 до Договору передбачено, що Договір на створення автоматизованої системи комплексного обліку енергоресурсів ПАТ "Азовзагальмаш" складається з 2-х частин (етапів): - розробка проектно-конструкторської документації; - створення підсистеми природного газу. Вартість розробки проектно-конструкторської документації не повинна перевищувати суму у розмірі 413250,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Сторонами договору встановлено наступні умови оплати виконаних робіт.

Згідно з п. 3.1 договору, замовник здійснює авансовий платіж у розмірі 206625 грн. з урахуванням ПДВ протягом 10 днів з моменту підписання цього договору і отримання від виконавця рахунку на оплату. До авансового платежу входить 50% вартості робіт по розробці технічного завдання і робочого проекту. Після узгодження проектно-конструкторської документації службами підприємства замовник сплачує ті, що лишилися, 50% вартості робіт з розробки технічного завдання і робочого проекту протягом 10 банківських днів після здачі-приймання робіт. Оплата робіт здійснюється замовником поетапно (Додаток № 3) за схемою: 50% вартості робіт - в порядку передоплати по рахункам виконавця; 50% вартості робіт - протягом 10 банківських днів після здачі-приймання робіт згідно п. 5.1 даного договору (п. 3.2 Договору). Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця відповідно до виставлених рахунків (п. 3.4 Договору).

Порядок здачі-приймання робіт узгоджено сторонами в розділі 5 Договору. Згідно п. 6.1 Договору, цей Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2014р.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується учасниками процесу, 14.08.2013р. позивач за первісним позовом сплатив на розрахунковий рахунок відповідача за первісним позовом 206625,00 грн. передоплати.

13.12.2013р. між сторонами підписано акт здачі-приймання №1 за договором на суму 206625,00 грн., 20.01.2014 - акт здачі-приймання № 2 на таку ж суму, тобто усього на 413250,00 грн. У даних актах зазначено, що вони свідчать про приймання робіт та є підставою для проведення взаєморозрахунків.

Звертаючись до господарського суду з первісним позовом, позивач зазначає про те, що виконавцем за договором виконана лише перша частина договору, а саме: розробка проектно-конструкторської документації, в той час як строк виконання робіт зі створення "Автоматизованої системи комплексного обліку енергоресурсів ПАТ "Азовзагальмаш" пл. А, пл. Б на базі АПК "Сатурн" скінчився 14.07.2014р. Враховуючи викладене, на підставі п.п. 7.3., 7.4. Договору, якими передбачена сплата неустойки в розмірі 0,5% від вартості несвоєчасно поставленого обладнання або несвоєчасно виконаних робіт, за кожний день прострочення, позивач просить стягнути з відповідача 480000,00 грн. неустойки, виходячи із зазначеної у додатку №3 до Договору, вартості обладнання, монтажних та пусконалагоджувальних робіт в сумі 3200000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов'язку в натурі (присудження до виконання обов'язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що спірний Договір, укладений між сторонами даного спору 22.04.2013р., за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 839 ЦК України, підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Відповідно до ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Частина 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передбачає, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Як підтверджується матеріалами справи, 14.08.2013 р. позивач за первісним позовом сплатив на розрахунковий рахунок відповідача суму авансового платежу (передоптати) у розмірі 206625 грн. 13.12.2013 р. між сторонами було підписано акт здачі-приймання № 1 за Договором. 20.01.2014 р. сторонами було підписано акт здачі-приймання № 2 за Договором, в якому передбачено, що цей акт свідчить про приймання робіт та є підставою для проведення взаєморозрахунків.

Таким чином, відповідач за первісним позовом належним чином виконав свої обов'язки по першому етапу робіт.

Факт виконання відповідачем за первісним позовом своїх обов'язків по першому етапу робіт, передбачених укладеним між сторонами спору Договором підряду від 22.04.2013р. встановлений рішенням господарського суду Запорозької області від 14.01.2015р. по справі № 908/4755/14, залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.03.2015р.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено факт неналежного виконання відповідачем - ПАТ "Азовгальмаш" своїх зобов'язань щодо строків оплати прийнятих за актами здачі-приймання № 1, 2 робіт, у зв'язку з чим з нього стягнуто на користь ТОВ "Промелектронсервіс" заборгованості у розмірі 206625 грн., 206625,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 36985,87 грн., 3% річних у розмірі 4512,69 грн. за перший етап виконаних робіт.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Суд враховує, що рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", яке є в силу ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" джерелом права, визначено, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів ("Брумареску проти Румунії", § 61)".

Оскільки на час розгляду справи № 922/241/15, рішення господарського суду Запорозької області від 14.01.2015р. по справі № 908/4755/14 набрала законної сили, суд зазначає, що відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України вказане є підставою для звільнення відповідача від доказування обставин, встановлених під час розгляду справи № 908/4755/14.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що останні 50% вартості робіт має бути сплачено протягом 10 банківських днів після здачі-приймання робіт згідно з п. 5.1 даного договору. Отже, договором встановлено строк виконання боржником обов'язку відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України.

Таким чином для початку виконання 2-го етапу робіт, передбачених Договором позивач за первісним позовом повинен був здійснити попередню оплату у розмірі 50% вартості робіт, що відповідно до умов Договору складає 1600000,00 грн., що позивачем за первісним позовом зроблено не було, з чого вбачається, що відповідачем за первісним позовом не було порушено строків виконання взятих на себе зобов'язань, оскільки, як передбачено Договором (п.3.2.), перебіг строку для виконання певного етапу робіт починається з моменту здійснення попередньої оплати.

Так, передбачене п.3.4 договору, необхідність перерахування замовником коштів виконавцеві, згідно з виставленими рахунками, не є вказівкою на подію, що неминуче має настати або визначенням терміну виконання боржником зобов'язання моментом пред'явлення вимоги (у розумінні вищенаведених приписів ст.530 ЦК України). Тобто умовами укладеного між сторонами договору здійснення замовником оплати не поставлено в залежність від виставлення виконавцем відповідного рахунку.

Пунктами 7.3., 7.4. сторонами Договору передбачена сплата неустойки в розмірі 0,5% від вартості несвоєчасно поставленого обладнання або несвоєчасно виконаних робіт, за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п.7.1. кожна із сторін зобов'язується виконати свої обов'язки, передбачені цим Договором і сприяти другій стороні у виконані її обов'язків.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З наведеного вбачається, що відповідач за первісним позовом не порушив умови договору № ПР-08555 від 22.04.2013р., в зв'язку з чим у господарського суду відсутні підстави для стягнення з відповідача за первісним позовом штрафних санкцій у розмірі 480000,00 грн., а отже, первісний позов не підлягає задоволенню.

Розглянувши зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектронсервіс" до Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш", м. Маріуполь, про зобов'язання виконати умови договору № ПР-08555 від 22.04.2013р. та заяву представника ТОВ "Промелектронсервіс" про відмову від зустрічного позову (вх. № 17378), підписану представником позивача (за зустрічним позовом), який діє на підставі довіреності від 01.12.2014р., якою представнику надано право на відмову від позову, колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи, що відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову, приймаючи до уваги, що заяву про відмову від позову підписано повноважною особою позивача (за зустрічним позовом), господарський суд, відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, приймає відмову позивача за зустрічним позовом від позову, оскільки вважає, що ця відмова не суперечить діючому законодавству і не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси та на підставі чого у господарського суду є підстави для припинення провадження по справі згідно п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, в зв'язку з відмовою в задоволенні первісного позову, покладаються на позивача за первісним позовом, та в зв'язку з відмовою позивача за зустрічним позовом від зустрічного позову, судові витрати покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. 1, 12, 22, 32, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 60, 65, п. 4 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

Провадження за зустрічним позовом - припинити.

Повне рішення складено 05.05.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя Р.М. Аюпова С.Ч. Жельне Л.С. Лаврова

справа № 922/241/15