номер провадження справи 20/54/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2015 Справа № 908/1339/15-г

За позовом Державного підприємства "Класифікаційне товариство Регістр судноплавства України" (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, буд. 10)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Маст-Буд" (87500, м. Маріуполь, бульвар Б. Хмельницького, буд. 24а)

про стягнення суми 16982,98 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - не з'явився (Євтушенко О.Г. (дов. б/н від 09.04.2015 р.) в судовому засіданні 22.04.2015 р.);

Від відповідача - не з'явився (Продун Г.М. (дов. № 01-1587 від 07.07.2014 р.) в судовому засіданні 25.03.2015 р.)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача суми 16982,98 грн., із яких: сума 7016,40 грн. неустойки (пені) за порушення грошових зобов'язань, сума 8820,00 грн.- інфляційне збільшення заборгованості, сума 1146,58 грн. 3% річних від простроченої суми.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.03.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1339/15-г, справі присвоєно номер провадження 20/54/15, справу призначено до розгляду на 25.03.2015 р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався на 22.04.2015 р., 05.05.2015 р.

У судовому засіданні 05.05.2015 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 05.05.2015 р., не з'явився. 28.04.2015 р. через канцелярію суду від позивача надійшла письмова заява, в якій викладено клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник позивача, присутній в судовому засіданні 22.04.2015 р., підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві. Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем порядку виконання грошових зобов'язань за договором № 293-41-10 від 02.06.2010 р. Зокрема, позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру № 107-00-478 від 04.12.2013 р. на суму 45000,00 грн. за виконані роботи з науково-технічного супроводу будівництва першої черги контейнерного терміналу. Відповідно до умов додаткової угоди № 2 кошти мали бути сплачені відповідачем 10.12.2013 р. Даний рахунок оплачений не був. Позивач виставив новий рахунок-фактуру № 107-00-291-14 від 04.09.2014 р. на суму 166748,06 грн., до якого враховано несплачену відповідно до попереднього рахунку суму 45000,00 грн. Кошти в розмірі 166748,06 грн. було сплачено відповідачем 17.10.2014 р. Таким чином, відповідачем було прострочено термін оплати коштів на 310 днів. Відповідачу була направлена претензія від 21.11.2014 р. про сплату неустойки (пені), інфляційних та 3% річних. Відповідач надіслав лист від 15.12.2014 р. щодо уточнення дати надходження (вручення) рахунку від 04.12.2013 р. № 107-00-478-13, відповідна інформація була уточнена позивачем листом від 25.12.2014 р. У відповіді на претензію відповідач відхилив претензію повністю, в зв'язку з не доведенням позивачем фактів передачі рахунків відповідачу. Факт передачі рахунків за укладеними між сторонами договорами підтверджується свідченнями працівника позивача та фактичною сплатою відповідачем рахунку № 107-00-291-14 від 04.09.2014 р. (отримання якого заперечується відповідачем) та інших рахунків у такому самому порядку. Просить стягнути з відповідача за порушення грошових зобов'язань за договором № 293-41-10 від 02.06.2010 р.: неустойку (пеню) за порушення грошових зобов'язань в сумі 7016,40 грн., суму інфляційного збільшення заборгованості 8820,00 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 1146,58 грн. Позов обґрунтовано ст.ст. 256-257, 551, 625 ЦК України, ст.ст. 218, 219, 222, 226, 229-231 ГК України, ст.ст. 1-3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, 10.04.2015 р. через канцелярію суду від відповідача надійшла письмова заява, в якій викладено клопотання про розгляд справи у відсутність відповідача. Зазначено, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить рішення суду направити поштовим відправленням на адресу відповідача.

Відповідач у судовому засіданні 25.03.2015 р. проти позову заперечував із підстав, викладених у письмовому відзиві. Зокрема, у відзиві зазначено, що рахунок-фактура № 107-00-291-14 від 04.09.2014 р. на суму 166748,06 грн., в яку були включені і грошові кошти в сумі 45000,00 грн. за додатковою угодою № 2 до договору, надійшов на адресу відповідача орієнтовно 10-13.10.2014 р. та був оплачений протягом 5 банківських днів із моменту отримання, що відповідало положенням п. 2 додаткової угоди № 2. Таким чином, відповідач зобов'язання з оплати вартості виконаних робіт на суму 45000 грн. виконав у строк, встановлений п. 3 додаткової угоди № 2, і прострочення не допустив, а тому підстави для застосування відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань щодо відповідача відсутні. Позивачем на підтвердження вручення відповідачу рахунків не надано жодних доказів. Долучені до позову копії рахунків-фактур не підписані старшим інженером-іспектором Тертичною Л.В., не завірені печаткою, а тому не відповідають вимогам, які ставляться до первинних документів, викладених в ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та в п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Зазначення позивачем у листі від 25.12.2014 р. про передачу рахунків безпосередньо директору підприємства-відповідача не відповідає фактичним обставинам справи. Згідно з посадовою інструкцією інспектора загального відділу, цей працівник приймав рахунки-фактури, своїм підписом та трикутним штампом підприємства засвідчував такий факт. Згідно з наказом від 19.03.2014 р. Ковальов А.Ф. звільнений з посади директора, а тому об'єктивно не міг прийняти рахунок від 04.09.2014 р. Позивач при обчисленні пені не врахував вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України та вимоги п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо строку, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

10.04.2015 р. від відповідача до суду надійшла письмова заява, в якій відповідач просить у випадку, якщо суд не погодиться з позицією відповідача про відсутність підстав для задоволення позову і такий позов задоволить, застосувати до вимог позивача про стягнення пені строк позовної давності.

Від позивача 14.04.2015 р. до суду надійшло письмове пояснення, в якому зазначено, що рахунок від 04.12.2013 р. на суму 45000,00 грн. був переданий 04.12.2013 р. безпосередньо директору відповідача Ковальову А.Ф., що підтверджується службовою запискою старшого інженера-інспектора в м. Маріуполі Тертичної Л.В. Ще одним підтвердженням наявної заборгованості та отримання відповідачем рахунку від 04.12.2013 р. є листи відповідача від 18.03.2014 р., 04.09.2014 р. Стосовно відсутності на копіях рахунків підпису старшого інженера-іспектора Тертичної Л.В. та печатки підприємства повідомляє, що рахунки виставлялися відповідачу в одному екземплярі, копії не знімалися. Разом із позовною заявою позивачем були надані копії рахунків, роздрукованих із автоматизованої програми розрахунків вартості послуг. Оскільки копія робиться з електронного ресурсу, вона не може містити підпис особи, якою було складено рахунок. Рахунок-фактура не є первинним документом, що зазначено в листі Міністерства фінансів України від 30.05.2011 р. № 31-08410-07-27/13797. Таким чином, рахунок не повинен містити реквізити, обов'язкові для первинних документів, в т.ч. відбиток печатки підприємства.

Через канцелярію суду 14.04.2015 р. від позивача надійшло письмове клопотання, в якому просить визнати поважними причини пропуску позивачем спеціального строку позовної давності в 1 рік щодо вимог про стягнення неустойки (пені) за порушення грошового зобов'язання в сумі 7016,40 грн.; не застосовувати позовну давність щодо вимог про стягнення сум інфляційного збільшення заборгованості 8820,00 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1146,58 грн. Клопотання мотивовано тим, що позивач до моменту закінчення строку спеціальної позовної давності розпочав претензійну роботу. Претензія від 21.11.2014 р. була направлена відповідачу 25.11.2014 р. відповідь на претензію була отримана 26.01.2015 р., вже по закінченню строку спеціальної позовної давності. Таким чином, на момент закінчення строку спеціальної позовної давності позивач не знав про те, що відповідачем у задоволенні його претензії буде відмовлено повністю. Чинним законодавством не передбачено віднесення до поняття неустойки (штрафних санкцій) інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних від простроченої суми. До даних вимог застосовується загальна позовна давність у 3 роки, який на сьогоднішній день не закінчився.

Враховуючи обмеженість строку розгляду спору, встановленого ст. 69 ГПК України (05.05.2015 р. є останнім днем розгляду спору у даній справі), суд визнав можливим розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких оглядалися в судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін, надані у попередніх судових засіданнях, суд,

ВСТАНОВИВ:

02.06.2010 р. між Державним підприємством «Класифікаційне товариство Регістр судноплавства України» (Регістр за договором, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст-Буд» (замовник, відповідач) укладено договір № 293-41-10 про науково-технічний супровід будівництва гідротехнічних споруд, за умовами якого замовник доручає, а Регістр приймає на себе зобов'язання, власними та залученими силами, на умовах, визначених цим договором, надати послуги з проведення науково-технічного супроводу будівництва гідротехнічних споруд (далі - НТС) (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 вартість послуг Регістра за цим договором визначається згідно з нормативами часу роботи, які виконуються Регістром, діючими на час надання послуг, на підставі Програм науково-технічного супроводу будівництва ГТС та додаткових угод, що є невід'ємними частинами цього договору. Вартість НТС окремого об'єкта визначається у процентному відношенні від кошторисної вартості робіт будівництва об'єкта, визначеної у Програмі науково-технічного супроводу та зазначається у додатковій угоді, що є невід'ємною частиною цього договору (п. 2.2). Оплата послуг Регістра здійснюється замовником поетапно, у порядку, визначеному у додатковій угоді (п. 2.2.1).

Згідно з п. 6.1 договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення та діє до 31.12.2015 р.

17.05.2011 р. сторонами було укладено додаткову угоду 1 до договору № 293-41-10, якою сторони виклали пункт 2.2.1 договору в іншій редакції, зазначивши, що замовник здійснює оплату послуг Регістра у розмірі, встановленому за кожним окремим пунктом затверджених сторонами графіків надання послуг, протягом 5-ти банківських днів після підписання уповноваженими представниками сторін акта здачі-приймання послуг на підставі виставленого представником Регістра рахунку-фактури, шляхом банківського переводу відповідної суми грошових коштів на поточний рахунок Регістра. Виклали пункт 3.3 договору в іншій редакції, встановивши, що надання послуг за цим договором оформляється актом здачі-приймання послуг (окремо за кожним пунктом графіка).

Сторонами затверджений графік оплати робіт по виконанню науково-технічного супроводу будівництва першої черги контейнерного терміналу.

Додатковою угодою № 2 від 20.11.2013 р. до договору № 293-41-10 визначено, що у зв'язку із змінами в складі робіт сторони домовилися внести зміни до «Програми науково-технічного супровіду» та «Графіка оплати робіт по виконанню науково-технічного супровіду будівництва першої черги контейнерного терміналу», виклавши їх в новій редакції, що додається (п. 1 угоди). У пункті 2 угоди зазначили, що враховуючи проведену взаємозвірку за виконану виконавцем роботу згідно з п.п. 2.1-2.3 Графіка замовник повинен перерахувати кошти в сумі 45000 грн., з урахуванням ПДВ. Оплата робіт здійснюється замовником протягом 5 банківських днів із моменту виставлення інженером-інспектором Регістра рахунку-фактури (п. 3 угоди).

У матеріалах справи мається додаток до договору (в редакції додаткової угоди від 22.11.2013 р. № 1) «Графік оплати робіт по виконанню науково-технічного супровіду будівництва першої черги контейнерного терміналу», в примітках до якого зазначено, що по п.п. 2.1, 2.2, 2.3 сума авансу - 187878,84 грн., сплачено - 142878,84 грн., підлягає до сплати - 45000 грн. Всього договірна ціна 354626,9. Оплачено станом на 25.11.2013 р.-187 878,84 грн.

Позивачем до позовної заяви долучено копію рахунку-фактури № 107-00-478-13 від 04.12.2013 р. на суму 45000,00 грн. Найменуванням послуги в рахунку зазначено: «Анн. См. 107-00-291-14 науково-технічний супровід будівництва 1-ї черги (гідротехнічні споруди) контейнерного терміналу». Зазначено: передплата за надання послуг по договору № 293-41-10 від 02.06.2010 (додаткова угода № 2).

Долучено також копію рахунку-фактури № 107-00-291-14 від 04.09.2014 р. на суму 166748,06 грн. Найменуванням послуги в рахунку зазначено: «Науково-технічний супровід будівництва причалів № 1к, № 2к. Кінцевий етап, підготовка звіту про виконану роботу». Зазначено: передплата за надання послуг по договору № 293-41-10 від 02.06.2010 (основний контракт).

Платіжним дорученням № 1269 від 14.10.2014 р. відповідач перерахував на рахунок позивача суму 50000,00 грн. з призначенням платежу: «оплата по рахунку № 107-00-291-14 від 04.09.2014 р. за послуги».

Платіжним дорученням № 1304 від 17.10.2014 р. відповідач перерахував на рахунок позивача суму 116748,06 грн. з призначенням платежу: «оплата по рахунку № 107-00-291-14 від 04.09.2014 р. за послуги науково-техн. супроводж. будівництва, згідно дог. № 293-41-10 від 02.06.2010».

Обґрунтовуючи позов несвоєчасністю розрахунків відповідача за рахунком-фактурою № 107-00-478-13 від 04.12.2013 р. на суму 45000,00 грн., позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з даним позовом про стягнення з відповідача пені, інфляційних та 3% річних.

Частиною 2 ст. 15 ГПК України визначено, що справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Місцезнаходженням ТОВ «Підприємство «Маст-Буд» є м. Маріуполь Донецької області. Відповідно, справа за позовом до ТОВ «Підприємство «Маст-Буд» стосовно виконання договору № 293-41-10 від 02.06.2010 р. підсудна господарському суду Донецької області.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 12.08.2014 р. «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим в районі проведення антитерористичної операції судам.

Розпорядженням Голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. № 28-р «Про зміну територіальної підсудності господарських справ» визначено, що розгляд господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, здійснюється: господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області - господарським судом Запорізької області.

Таким чином, справа за позовом до ТОВ «Підприємство «Маст-Буд» стосовно виконання договору № 293-41-10 від 02.06.2010 р. на час порушення провадження у даній справі підсудна господарському суду Запорізької області.

Розглядаючи спір по суті, суд враховує наступне.

Як слідує із матеріалів справи, сторонами у договорі № 293-41-10 (п. 2.2.1 в редакції додаткової угоди 1 від 17.05.2011 р.) визначено, замовник здійснює оплату послуг Регістра у розмірі, встановленому за кожним окремим пунктом затверджених сторонами графіків надання послуг, протягом 5 банківських днів після підписання уповноваженими представниками сторін акта здачі-приймання послуг, на підставі виставленого представником Регістра рахунку-фактури, шляхом банківського переводу відповідної суми грошових коштів на поточний рахунок Регістра.

Сторонами був затверджений Графік оплати робіт по виконанню науково-технічного супровіду будівництва 1-ї черги контейнерного терміналу (лот 1 будівництво причалів № 1к, № 2к з укріпленням Рейдового молу, лот № 2 будівництво огороджувального хвилелому).

Підписаний сторонами акт здачі-приймання послуг суду не надано.

У додатковій угоді № 2 від 20.11.2013 р. сторони визначили, що оплата в сумі 45000,00 грн. здійснюється замовником протягом 5 банківських днів із моменту виставлення інженером-інспектором Регістра рахунку-фактури.

Тобто, даною додатковою угодою сторони визначили, що строк оплати в узгодженому розмірі (45000,00 грн. протягом 5 банківських днів) здійснюється на підставі рахунку-фактури та він (строк) відліковується саме з моменту виставлення такого рахунку.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний припис містять п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Розглядаючи даний спір про стягнення пені, інфляційних та 3% річних, суду необхідно встановити факт порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором та коли дане зобов'язання належало до виконання.

За своєю правовою природою договір № 293-41-10 від 02.06.2010 р., який покладено в підставу позову, є договором про надання послуг.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК).

Позивач наполягає, що ним був вручений відповідачу рахунок-фактура № 107-00-478-13 від 04.12.2013 р. на суму 45000,00 грн. у день виписки, тобто, 04.12.2013 р., відтак, кінцевим строком його оплати є 10.12.2013 р.

Разом з тим, враховуючи приписи ст. 253 ЦК України, якою встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, кінцевим строком оплати за вказаним рахунком-фактурою є 11.12.2013 р. (п'ятий банківський день із дня виписки рахунку).

Сторони у справі підтвердили, що ними було погоджено сплату суми 45000,00 грн. протягом 5 банківських днів із дня виписки рахунку.

Із приводу оплати пені, інфляційних та 3% річних та вручення відповідачу спірного рахунку між сторонами велося листування.

25.11.2014 р. позивач направив відповідачу претензію, яка була отримана відповідачем 02.12.2014 р., вимагаючи сплати пені, інфляційних та 3% річних, нарахованих за прострочення оплати за рахунками-фактурами від 04.09.2013 р., 04.12.2013 р., нарахування здійснювалося позивачем з 11.12.2013 р.

Листом від 15.12.2014 р. № 01-2714 відповідач просив позивача підтвердити дату надходження (вручення) на його адресу рахунку № 107-00-478-13 від 04.12.2013 р., мотивуючи звернення частковою втратою документу.

Листом від 25.12.2014 р. № 11.4-2562 позивач повідомляв відповідача, що даний рахунок був переданий інженером-інспектором регіонального представництва позивача в м. Маріуполі Тертичною Л.В. безпосередньо директору ТОВ «Підприємство «Маст-Буд» Ковальову А.Ф.

Відповідач направив відповідь на претензію від 26.01.2015 р. № 01-66, в якій відмовив в її задоволенні, посилаючись на не вказання позивачем дати вручення відповідачу рахунку та не надання відповідних письмових доказів. Зазначав про звільнення директора Ковальова А.Ф. у вересні 2014 р.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі.

Згідно з службової записки старшого інженера-інспектора Тертичної від 22.12.2014 р, яка міститься в матеріалах справи, рахунок на суму 45000,00 грн. був переданий 04.12.2013 р. директору ТОВ "Підприємство "Маст-Буд". Крім цього, згідно з додатковою угодою № 2 до договору відповідач визнав наявність заборгованості за договором № 293-41-10 від 02.06.2010 р. у сумі 45000,00 грн. У матеріалах справи мається також гарантійний лист відповідача від 04.09.2014 р. № 01-1762 про погашення наявної заборгованості за виконані роботи по договору № 293-41-10 від 31.09.2014 р., в якому відсутнє жодне посилання на неотримання рахунку-фактури, що заважає оплатити заборгованість. Таким чином, факт отримання рахунку відповідачем не спростований, по суті відповідач визнав, що строк оплати за надані послуги настав.

Заперечення відповідача щодо неможливості отримання рахунку на суму 45000,00 грн. директором Ковальовим А.Ф. через звільнення останнього у вересні 2014 р. судом до уваги не береться, оскільки рахунок датований 04.12.2013 р. Крім того, посадові інструкції інших працівників на отримання рахунків не спростовуються фактичної можливості отримання рахунку керівником.

У листі Міністерства фінансів України від 09.07.2007 р. №31-34000-20/23-4579/ зазначено, що відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємства, установи, від імені яких складено документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Порядок створення, прийняття і відображення підприємствами у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України. Якщо законодавством не встановлені типові форми первинних документів, оформлення господарських операцій може здійснюватись з використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні обов'язково містити реквізити, визначені зазначеними Законом України та Положенням. Рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Форма рахунку (рахунку-фактури) не відносяться до типових форм, які затверджуються Державним комітетом статистики України, застосування її нормативно-правовими актами не передбачено, тому при його складанні слід керуватися нормами зазначеного Закону України.

Отже, форма рахунку не затверджена в установленому законом порядку, рахунок(рахунок - фактура) не є первинним документом, а носить лише інформаційний характер.

У зв'язку з чим сторони в договорі повинні були передбачити форму та склад рахунку - фактури, строки та порядок їх направлення, яка інформація повинна міститись у рахунках ( рахунках - фактурах.), що ними не виконано.

Таким чином, суд вважає доведеним, що відповідачем порушено грошове зобов'язання. Відповідальність за невиконання грошового зобов'язання настає на загальних підставах згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 8820,00 грн. інфляційного збільшення за період грудень 2013 р. -жовтень 2014р.(з 11.12.2013 -16.10.2014) та 1146,58 грн.-3% річних за період з 11.12.2013 -16.10.2014р.

Вирішуючи спір в цій частині, суд бере до уваги, по-перше, що прострочення грошового зобов'язання настало з 12.12.2013 р., а не 11.12.2013 р. По - друге, згідно з ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Платіжним дорученням № 1269 від 14.10.2014 р. відповідач перерахував на рахунок позивача суму 50000,00 грн. з призначенням платежу: «оплата по рахунку № 107-00-291-14 від 04.09.2014 р. за послуги». Із матеріалів справи слідує, що до суми рахунку № 107-00-291-14 від 04.09.2014 р. було включено спірну суму 45 000 грн. Таким чином, суд вважає, що зобов'язання виконано відповідачем 14.10.2014 р. і день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період нарахування.

У п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 1.12 постанови Пленуму з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, перевіривши розрахунки позивача, суд вважає доведеним нарахування 3% річних за період з 12.12.2013 р. по 13.10.2014 р. включно (306 днів) у сумі 1131,78 грн., інфляції за період січень -вересень 2014р. у сумі 7 282,67 грн.

Позивач також просить стягнути 7016,40 грн. неустойки (пені).

Згідно з ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У пункті 5.1 договору сторони узгодили, що за порушення строків оплати послуг замовник сплачує Регістру пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час порушення зобов'язання, від суми заборгованості, за кожен день прострочення.

Згідно з п.2.5 постанови Пленуму №14 від 17.12.2013 р. роз'яснено, що умова договору про сплату пені за кожен день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч.6 ст.232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Судом перевірено розрахунок розміру пені, заявленої до стягнення, та встановлено, що при розрахунку пені позивачем допущено помилки при визначені періоду прострочення, вказані вище. Зробивши перерахунок, судом встановлено, що позивач мав право нараховувати пеню за період з 12.12.2013 р. по 12.06.2014 р. (183 дні) у сумі 3369,45 грн.

Однак, відповідач заявив про пропуск спеціальної позовної давності в один рік на підставі ст.267 ЦК України щодо вимог про стягнення пені. Відповідно до ст.258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність один рік. Згідно з ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач звернувся до суду 26.02.2015 р., таким чином, ним пропущено строк позовної давності до вимог про стягнення пені за період з 12.12.2013 р. по 25.02.2014 р. у сумі 1218,08 грн. Клопотання позивача визнати поважними причини пропуску у зв'язку з тим, що ним велась претензійна діяльність задоволенню не підлягає, оскільки згідно з ст.ст.15,16, 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, позивач не був позбавлений права звернутися до суду за захистом свого права без дотримання претензійного порядку, встановленого у договорі. Судом не встановлено обставин, які б згідно з ст.264 ЦК України переривали перебіг позовної давності. Таким чином, суд вважає за необхідним задовольнити вимоги позивача про стягнення пені за період з 26.02.2014 р. по 12.06.2014 р. у сумі 2 151,37 грн.

У зв'язку з цим позовні вимоги задовольняються в цілому частково.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Маст-Буд" (87500, м. Маріуполь, бульвар Б. Хмельницького, буд. 24а, ) на користь Державного підприємства "Класифікаційне товариство Регістр судноплавства України" (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, буд. 10, ) за порушення грошових зобов'язань за договором №293-41-10 від 02.06.2010р. суму неустойки (пеню) 2151 (дві тисячі сто п'ятдесят одна) грн. 37 коп., суму інфляційного збільшення заборгованості 7282 (сім тисяч двісті вісімдесят дві) грн.. 67 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 1131 (одна тисяча сто тридцять одна) грн. 78 коп., суму 1136 (одна тисяча сто тридцять шість) грн. 65 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення складено у повному обсязі 12 травня 2015 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.