ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2015 р.Справа № 922/991/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудсервіс ДВ" (м. Київ)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вовчанський м'ясокомбінат" (м. Вовчанськ, Харківська обл.)
про стягнення 205516,61 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Федоренко В.П. (довіреність №3 від 31.12.2014 р.).

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Фудсервіс ДВ", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ТОВ "Вовчанський м'ясокомбінат" на свою користь заборгованість у розмірі 205516,61 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання передбачені договором купівлі-продажу №68 від 05.02.2009 р. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

27.04.2015 на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи, в зв'язку з необхідністю надання суду додаткових доказів щодо здійснення поставок товару в адресу ТОВ "Вовчанський м'ясокомбінат" та отримання відповідної оплати від відповідача за отриманий товар, починаючи з 2006 по 2009 роки включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ГПК України участь в господарських засіданнях визначена як право, а не обов'язок сторони по справі.

Нез'явлення представників в судове засідання не позбавляє позивача від виконання покладених на нього ч. 1 ст. 33 ГПК України обов'язків доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Сторона по справі не позбавлена можливості на доведення обставин, якими обґрунтовує свої вимоги та заперечення, шляхом подання письмових доказів через канцелярію господарського суду або поштою.

Ухвалами господарського суду від 20.02.2015, 17.03.2015, 15.04.2015 сторони були попереджені про те, що нез'явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України, відповідно до якої якщо витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст. 3 ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Крім того, слід зазначити, що розгляд справи триває вже з 17 лютого 2015 року, та судом були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів сторонами (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо), тому суд, розглянувши клопотання представника позивача щодо відкладення розгляду справи, вважає, що воно не підлягає задоволенню.

Представник позивача в судове засідання 27.04.2015 не з'явився. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про дату, час та місце наступного судового засідання суду у справі № 922/991/15 від 15.04.2015, яке долучене судом до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.04.2015 стосовно клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи заперечив, просив суд відмовити в позові в повному обсязі.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

05.11.2012 між ТОВ "Фудсервіс ДВ" (постачальник) та ТОВ "Вовчанський м'ясокомбінат" (покупець) було укладено договір поставки товару №5-11/12.

Відповідно до п.1.1 договору сторони передбачили, що постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного договору. Конкретний перелік товарів (асортимент), його кількість та вартість (ціна) вказується в додатках (специфікаціях) до даного договору та/або накладних, які є невід'ємними частинами цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору, ціна товару обумовлюється у додатках до даного договору та/або вказується в специфікації і/чи накладних, які є невід'ємною частиною даного договору. Ціна, яка вказана у накладних зазначена з урахуванням ПДВ. Ціна за одиницю товару включає в себе всі витрати по упаковці і маркуванню товару (в тому числі піддони). Загальна вартість даного договору складає суму всіх накладних. Ціна товару вважається погодженою з моменту підписання сторонами додатку, специфікації чи видаткову накладну.

Згідно п.2.8 договору, обов'язковою умовою для оплати поставленого за договором товару є наявність у покупця оформлених у встановленому чинним законодавством України порядку відповідної видаткової накладної, податкової накладної та інших товаросупроводжувальних документів.

Позивач в позовній заяві та в поясненнях на відзив посилається на те, що серед наданих суду письмових доказів є акт звірки розрахунків між позивачем та відповідачем, яким відповідач підтверджує наявність його заборгованості перед позивачем в сумі 259628,65 грн. станом на 14.09.2012 р. Також позивач зазначає, що в період після підписання сторонами акту звірки розрахунків, що підтверджував борг відповідача перед позивачем на суму 259628,65 грн., ТОВ "Вовчанський м'ясокомбінат" здійснював оплату як поточних поставок товару відповідно умов договору №5-11/12 поставки товару від 05.11.2012, так і погашав свою кредиторську заборгованість перед ТОВ "Фудсервіс ДВ", яка утворилася за поставки товару в минулі періоди і була підтверджена актом звірки розрахунків.

В матеріалах справи міститься акт звірки розрахунків між ТОВ "Фудсервіс ДВ" та ТОВ "Вовчанський м'ясокомбінат", який підписано зі сторони ТОВ "Фудсервіс ДВ" керівник підприємства, зі сторони ТОВ "Вовчанський м'ясокомбінат" головний бухгалтер, та скріплено печатками сторін, в якому зазначено кінцеве сальдо 259628,65 грн., тобто загальну заборгованість відповідача станом на 14.09.2012.

У зв'язку з тим, що відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, не сплатив позивачу 205516,61 грн., з посиланням на акт звірки розрахунків сторін станом на 14.09.2012 (том І, арк. спр. 51-55) позивач пред'явив до стягнення 205516,61 грн. за отриманий відповідачем за договором та не оплачений товар.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

У статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частин першої, другої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Отже, акт звірки взаєморозрахунків як зведений обліковий документ не належить до первинних документів бухгалтерської звітності. Такий акт є, по суті, документом, що містить зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах, однак не може вважатися належним доказом проведення цих операцій та наявності заборгованості у суб'єкта господарювання.

Крім того, згідно з наявним у матеріалах справи актом звірки (том І, арк. спр. 51-55) борг відповідача в сумі 334743,30 грн. утворився станом до 05.01.2010, тобто значно раніше дати укладення договору купівлі-продажу №68 від 05.02.2009. Отже, він не може бути доказом утворення заборгованості за зазначеним договором.

Господарський суд зазначає, що чинним законодавством акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку, а у розумінні ст.ст. 9,10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості, та фіксує стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін підтверджуються первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Позивачем не доведені заявлені позовні вимоги та не надано суду належних доказів, які б об'єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію, що має наслідком відмову в позові в повному обсязі.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України, підлягають віднесенню на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.05.2015 р.

Суддя Г.І. Сальнікова