УХВАЛА

29.04.2015Справа № 910/342/15-г

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Веталон"

На дії Відділу державної виконавчої служби Новомиколаївського

районного управління юстиції

У справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТАЛОН"

до Державного підприємства "Конярство України"

про стягнення 495 115,44 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін

Від позивача не з'явився

Від відповідача Рябков О.В. - по дов. №1 від 12.01.2015р.

Від ВДВС не з'явився

СУТЬ СПОРУ :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2015р. у справі № 910/342/15-г позов задоволено повністю. Стягнуто Державного підприємства "Конярство України" (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, буд. 1, ідентифікаційний код 37404165) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТАЛОН" (04964, м. Дніпропетровськ, вул. Камчатська, буд. 26, кв. 3, ідентифікаційний код 38112674) грошові кошти у розмірі 495 115 (чотириста дев'яносто п'ять тисяч сто п'ятнадцять) грн. 44 коп. та судовий збір у розмірі 9 902 (дев'ять тисяч дев'ятсот дві) грн. 30 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2015р., яке набрало законної сили 11.02.2015р. у справі № 910/342/15-г, судом видано наказ від 11.02.2015 р.

26.03.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕТАЛОН" звернулось до господарського суду міста Києва із заявою про поновлення строку на оскарження дій державного виконавця та скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Новомиколаївського районного управління юстиції, відповідно до якої просить:

1. Визнати незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Новомиколаївського районного управління юстиції Рогової Л.А. по винесенню постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконанню наказу № 910/342/15-г про стягнення з Державного підприємства "Конярство України" на користь ТОВ "ВЕТАЛОН" грошові кошти в розмірі 495 115,44грн. та судовий збір у розмірі 9 902,30 грн.

2. Визнати незаконними дії начальника Відділу державної виконавчої служби Новомиколаївського районного управління юстиції Гуртова Є.О. по затвердженню постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 46620676 по виконанню наказу № 910/342/15-г про стягнення з Державного підприємства "Конярство України" на користь ТОВ "ВЕТАЛОН" грошові кошти в розмірі 495 115,44грн. та судовий збір у розмірі 9 902,30 грн.

3. Скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 46620676 по виконанню наказу № 910/342/15-г про стягнення з Державного підприємства "Конярство України" на користь ТОВ "ВЕТАЛОН" грошові кошти в розмірі 495 115,44грн. та судовий збір у розмірі 9 902,30 грн.

4. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Новомиколаївського районного управління юстиції відкрити виконавче провадження по виконанню наказу № 910/342/15-г про стягнення з Державного підприємства "Конярство України" на користь ТОВ "ВЕТАЛОН" грошові кошти в розмірі 495 115,44грн. та судовий збір у розмірі 9 902,30 грн. та накласти арешт на все майно боржника та на кошти, які знаходяться на всіх рахунках боржника.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2015р. розгляд скарги було призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.04.2015р.

Представник скаржника в судове засідання не з'явився.

В судовому засіданні 29.04.2015р. представник позивача проти задоволення скарги заперечував.

ДВС надійшли письмові пояснення на скаргу, відповідно до яких проти задоволення скарги заперечує та просить скаргу розглядати за відсутності представник ДВС

Відп?овідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, встановив:

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.03. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Згідно положень Закону України "Про виконавче провадження", юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного виконавця.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про державну виконавчу службу", дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Право на таке оскарження може бути реалізовано з дотриманням вимог статей 17, 25, 26, 27, 32, 35, 38, 39 та ін. Закону України "Про виконавче провадження" та в порядку, визначеному статтею 82 цього Закону.

Отже, оскарженню підлягають дії (бездіяльність) державного виконавця оформлені відповідною постановою.

Закон України "Про виконавче провадження", який є спеціальною нормою не передбачає можливість оскарження всього виконавчого провадження по виконанню виконавчого документа.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" № 14 від 26.12.03., стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

У відповідності до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Вимоги скаржника обґрунтовані тим, що оскаржувані постанови, що датовані 02.12.2014р. боржник отримав лише 08.12.2014р., що позбавило його можливості в добровільному порядку виконати рішення суду у встановлений державним виконавцем строк (до 19.11.13).

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом та законом України "Про виконавче провадження".

Суд відзначає, що у відповідності до ст. ст. 19, 22, 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим Законом України "Про виконавче провадження", та пред'явлений на виконання до відділу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Згідно частини 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

У п.3 ч.2 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що виконавчим документом є, зокрема, накази судів.

Вимоги до виконавчого документу передбачені ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", якою визначено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону:

за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу па примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

в інших передбачених законом випадках.

Згідно статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення па території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Відповідно до п. 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо пе закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

При розгляді скарги судом встановлено, що до відділу ДВС Новомиколаївського РУЮ Запорізької області надійшов наказ Господарського суду м. Києва № 910/342/15-Г від 11.02.2015 про стягнення з Державного підприємства «Конярство України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТАЛОН» грошові кошти у розмірі 495115,44 грн. та судовий збір у розмірі 9902,30 гри.

Виконавчий документ пред'явлено в межах строків, визначених статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження», він відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Боржником за даним виконавчим документом виступає юридична особа - ДП «Конярство України». її адреса згідно виконавчого документа є м. Київ,

вул. Б. Гринченка, буд.1, що є територією ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві.

Постановою від 23.02.2015р. держаним виконавець державної виконавчої служби Новомиколаївського районного управління юстиції відмовлено у відкритті виконавчого провадження. Дана постанова мотивована тим, що

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" місцезнаходження юридичної особи - це адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

За змістом ч.3 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Судом встановлено, що станом на день прийняття рішення та розгляду скарги в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців містилась інформація, відповідно до якої відповідач знаходився у Шевченківському районі міста Києва по вул. Б. Грінченка, 1, тому позивач неправомірно звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження саме до відділу державної виконавчої служби Новомиколаївського районного управління юстиції, тобто не за місцезнаходженням його постійно діючого органу.

Суд зауважує, що обов'язок встановлення місцезнаходження боржника з метою визначення підвідомчості виконання рішення та проведення інших дій, які передують відкриттю виконавчого провадження, лежить на державному виконавцю, який має всі можливості та доступ до відповідних державних реєстрів для встановлення вказаних обставин.

Відповідно до п.3.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень підставою для вжиття заходів примусового виконання рішень є виконавчий документ, який пред'явлений у встановленому законом порядку. Жодних застережень про місцезнаходження майна ДП «Конярство України» на території, на яку розповсюджується компетенція ВДВС Новомиколаївського РУЮ Запорізької області, виконавчий документ не містить.

Отже, за висновками суду, заява про відкриття виконавчого провадження була подана стягувачем не у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконавчий документ було пред'явлено не за місцем знаходження боржника.

Тобто, оскаржувані дії державного виконавця та начальника відділу державної виконавчої служби Новомиколаївськогог районного управління юстиції Запрорізької області є законними, а прийнята постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження такою, що не підлягає скасуванню.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє (п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Враховуючи викладене в сукупності, скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТАЛОН" на дії відділу державної виконавчої служби Новомиколаївського районного управління юстиції є необґрунтовано та недоведеною і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТАЛОН" на дії відділу державної виконавчої служби Новомиколаївського районного у справі № 910/342/15-г за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТАЛОН" до Державного підприємства "Конярство України" про стягнення 495 115,44 грн. відмовити повністю.

СуддяТ.Ю. Трофименко