ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015 року Справа № 904/7979/13

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання: Сусла Я.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: представник Шевченко М.М., довіреність № 15/34 від 13.01.2015 року,

від відповідача: представник Яцишин О.Й., довіреність № 15 від 01.09.2014 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Автоден" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 року у справі № 904/7979/13

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Провідна", м. Київ

до Приватного підприємства "Автоден", м. Дніпропетровськ

про стягнення 11 346, 05 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова Компанія "Провідна" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "Автоден" про стягнення з останнього на свою користь в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування у розмірі 11 346, 05 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 року у справі № 904/7979/13 (суддя Ярошенко В.І.) позов задоволено повністю; стягнуто з Приватного підприємства "Автоден" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Провідна" шкоду у розмірі 11 346, 05 грн. та 1 827, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що після виплати страхового відшкодування потерпілій особі внаслідок пошкодження належного цій особі транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07.07.2010 року у м. Донецьк за участю належного відповідачу забезпеченого транспортного засобу відповідно до договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/7192586 - автомобілю MAN 18272, номерний знак НОМЕР_1, з вини водія відповідача під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, дії якого не відповідали вимогам Правил дорожнього руху України (дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком не забезпечення водієм перед виїздом технічного стану автомобіля MAN 18272, номерний знак НОМЕР_1, існуючим вимогам Правил дорожнього руху), у позивача виникло право вимоги до відповідача про стягнення з останнього в порядку регресу виплаченого позивачем потерпілій особі страхового відшкодування.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Приватне підприємство "Автоден" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, відповідач просить скасувати це рішення та прийняти нове рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на ті обставини, що судом першої інстанції при прийнятті рішення у справі належним чином не досліджено додані позивачем до позовної заяви докази, а саме документ, на підставі якого здійснено відшкодування потерпілій особі - акт (аварійний сертифікат), складений страховиком, відповідно до якого по страховій події прийнято рішення щодо наявності регресних вимог - "Ні" (розділ IV страхового акту). Також, за доводами відповідача, суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі безпідставно вважав накази № 01/09-К від 01.09.2009 року та № 01-10/К від 22.03.2010 року належними доказами трудових відносин водія ОСОБА_3 з відповідачем, які, як вважає відповідач, жодним чином не підтверджують, що станом на дату дорожньо-транспортної пригоди (07.07.2010 року) водій ОСОБА_3 знаходився у трудових відносинах з відповідачем. На думку відповідача, місцевий господарський суд, пославшись як на підставу задоволення позовних вимог на наявну у справі ремонтну калькуляцію, не врахував, що ремонтна калькуляція, якою визначено розмір матеріального збитку, спричиненого автомобілю потерпілої особи, підписана невідомою особою, без обґрунтування вартості пошкоджених деталей автомобіля, виникнення сум ремонтних (відновлювальних) робіт автомобіля та без встановлення наявності у такої особи відповідної кваліфікації, яка б підтверджувалась відповідним свідоцтвом. Відповідач вважає, що місцевий господарський суд безпідставно врахував як обов'язкову для господарського суду щодо фактів, які мають значення для вирішення спору, постанову Калінінського районного суду м. Донецька від 21.08.2010 року по адміністративній справі № 3-2905/2010 та неправомірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи та клопотання про витребування доказів для встановлення певних обставин стосовно вини ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася. Оскільки в матеріалах справи відсутні подорожній лист роботи забезпеченого автомобіля станом на 07.07.2010 року, докази несправності цього автомобіля на дату дорожньо-транспортної пригоди, докази заподіяння шкоди працівником відповідача саме під час виконання трудових (службових) обов'язків на цю дату та безпосереднього причинного зв'язку між правопорушенням та заподіянням шкоди і розміром відшкодування, на думку відповідача, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог, а місцевим господарським судом оскаржуване рішення прийнято без дослідження доказів відсутності вини відповідача, як особи, що має відповідати за дорожньо-транспортну пригоду.

Позивач відповідно до наданого відзиву на апеляційну скаргу та пояснень представників позивача у судових засіданнях апеляційного господарського суду проти задоволення апеляційної скарги заперечує, не погоджується з доводами відповідача, оскаржуване рішення місцевого господарського суду вважає обґрунтованим, законним та таким, що прийняте при повному з'ясуванні обставин справи. Позивач посилається на обставини укладення з відповідачем договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № ВС/7192586), яким був застрахований транспортний засіб відповідача - автомобіль MAN 18272, номерний знак НОМЕР_1; настання 07.07.2010 року за участю забезпеченого транспортного засобу, яким керував водій відповідача ОСОБА_3, страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди з вини водія відповідача, який перед виїздом не забезпечив технічний стан автомобіля, що призвело до розгерметизації шини, пневматичного вибуху, внаслідок чого елементи гравію відлетіли в бік автомобіля "БМВ", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, пошкодивши його, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України; встановлення вини водія відповідача у незабезпеченні технічного стану автомобілю, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду та пошкодження автомобіля ОСОБА_4, постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 21.08.2010 року по справі № 3-2905/2010р, тобто у судовому порядку. За наведених обставин, за доводами позивача, настав страховий випадок, передбачений договором страхування. Оскільки власник пошкодженого автомобіля - ОСОБА_4 звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування по збитку майну потерпілого, спричиненому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю транспортного засобу страхувальника, позивач у відповідності з порядком виплати, визначеним потерпілим у заяві, виплатив ОСОБА_4 страхове відшкодування у сумі 11 346, 05 грн., яке отримане останнім 28.10.2010 року, позивач вважає, що на підставі п. г) ч. 1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" має право на звернення до відповідача з регресним позовом, а відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки та роботодавець винної в дорожньо-транспортній пригоді особи, є відповідальним за збиток.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 року суд зобов'язав позивача надати письмові пояснення та відповідні докази в підтвердження тих обставин, ким складено акт огляду транспортного засобу, ремонтну калькуляцію № 2593 від 15.10.2010 року та розрахунок суми матеріального збитку за спірним страховим випадком, а також підтвердження повноважень на вчинення відповідних дій вказаними особами, відповідність їх кваліфікаційним вимогам.

У письмових поясненнях, які надійшли до апеляційного господарського суду 23.04.2015 року електронною поштою та 27.04.2015 року поштою, позивач на виконання вимог ухвали суду додатково зазначив, що ремонтна калькуляція № 2593 розрахована позивачем за комп'ютерною програмою Аudatex, що відповідає умовам чинного законодавства про оціночну діяльність, оскільки ця програма рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом № 142/5/2092 Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року. Здійснивши системний правовий аналіз положень наведеної Методики та статті 1192 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту. При цьому звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу; реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення. Отже, за доводами позивача, наявність страхового акту та платіжного доручення є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП. Також, на думку позивача, ремонтна калькуляція від 15.10.2010 року, яка складена ОСОБА_5 - працівником позивача, а саме - фахівцем відділу розрахунків з автострахування Єдиного розрахунково-виплатного центру Департаменту урегулювання збитків, складенню якої передував огляд транспортного засобу, що підтверджується актом огляду від 07.07.2010 року з інформацією про пошкоджений транспортний засіб, комплектацію, з описом пошкоджень, який складено працівником позивача ОСОБА_6 - фахівцем Центру врегулювання збитків філії позивача в місті Донецьку, є належним доказом визначення вартості матеріального збитку, спричиненого власнику пошкодженого транспортного засобу.

28.04.2015 року до апеляційного господарського суду надійшли додаткові заперечення відповідача. Відповідач зазначає, що позивач не надав доказів на підтвердження обставин реально витраченої власником пошкодженого автомобіля суми коштів для здійснення його ремонту та обсягу фактично виконаних робіт (товарні чеки, акти виконаних робіт). Вказане, на думку відповідача, не дає можливості співставити, чи відповідають обсяги виконаних робіт пошкодженням, отриманим автомобілем під час ДТП, та встановити реальні збитки. Також, відповідач посилається на ті обставини, що позивачем не надано доказів в підтвердження відповідної кваліфікації щодо особи, яка склала ремонтну калькуляцію, а надані позивачем накази про прийняття на роботу з випробувальним терміном працівників, які здійснювали огляд пошкодженого автомобіля та склали ремонтну калькуляцію, не підтверджують повноважень останніх на право здійснення актуарних розрахунків та наявності у них відповідних свідоцтв. Окрім того, за доводами відповідача, позивачем не надано і доказів, які б підтверджували обставини наявності трудових відносин позивача з вказаними особами на дату складання акту огляду пошкодженого транспортного засобу та ремонтної калькуляції - доказів проходження ними випробувального терміну.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд скарги у судове засідання на 31.03.2015 року на 11:00 год.

У зв'язку з задоволенням клопотання позивача про проведення судового засідання, призначеного на 31.03.2015 року, в режимі відеоконференції, ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.03.2015 року призначено розгляд справи на 31.03.2015 року о 14:30 год.

У судовому засіданні 31.03.2015 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 28.04.2015 року о 12:00 год.

За клопотанням позивача судове засідання, призначене на 28.04.2015 року о 12:00 год., ухвалено провести в режимі відеоконференції (ухвала суду від 14.04.2015 року).

У судовому засіданні 28.04.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до полісу № ВС/7192586 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (договір I типу) (а.с. 16, т. 1), укладеного між Закритим акціонерним товариством "Страхова Компанія "Провідна", правонаступником якої є Приватне акціонерне товариство "Страхова Компанія "Провідна", що підтверджується витягом із статуту останнього (а.с. 57, т. 1), як страховиком, та Приватним підприємством "Автоден", як страхувальником, застраховано цивільно-правову відповідальність останнього щодо транспортного засобу MAN 18272, номерний знак НОМЕР_1 (забезпечений транспортний засіб).

Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), - 25 500, 00 грн., розмір франшизи - 510, 00 грн.

Строк дії полісу один рік з 00:00 год. 02.04.2010 року до 01.04.2011 року включно.

Відповідно до тимчасового реєстраційного талону ДАП № 175223 забезпечений транспортний засіб зареєстрований за Приватним підприємством "Автоден" (а.с. 17, т. 1).

07.07.2010 року о 14 год. 30 хв. у м. Донецьк сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки БМВ, державний номер НОМЕР_2, та автомобіля марки МАН, державний номер НОМЕР_1, що належить Приватному підприємству "Автоден", під керуванням водія ОСОБА_3.

Постановою Калінінського районного суду міста Донецька Донецької області від 21.08.2010 року у справі № 3-2905/2010 р. (а.с. 19, т. 1) ОСОБА_3 по факту зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення адміністративного штрафу.

Зазначеною постановою суду встановлено, що ОСОБА_3, який є працівником Приватного підприємства "Автоден", 07.07.2010 року о 14:30 год., керуючи автомобілем марки МАН, державний номер НОМЕР_1, перед виїздом не забезпечив технічний стан автомобіля, що призвело до розгерметизації шини, пневматичного вибуху, внаслідок чого елементи гравію відлетіли в бік автомобіля БМВ, державний номер НОМЕР_2, пошкодивши його, чим порушив п.п. 2.3 (а), 31.1, 31.4, 31.4.5 (б) Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно з висновком спеціаліста сектору автотехнічних досліджень НІЕКЦ ГУ МВС України в Донецькій області № 402 від 14.07.2010 року в дорожній ситуації, що склалася, дії водія автомобіля марки МАН, державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 2.3 (а), 31.1, 31.4, 31.4.5 (б) Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля МАН, державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 мав об'єктивну можливість виявити дані пошкодження шини шляхом візуального огляду перед виїздом, тобто, виконуючи вимоги п. 2.3 (а) Правил дорожнього руху України.

Отже, вина ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді встановлена у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебував на дату дорожньо-транспортної пригоди у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується наказом № 01/09-К від 01.09.2009 року (наказ про прийняття на посаду водія), а також наказом № 01-10/К від 22.03.2010 року, відповідно до якого за водієм ОСОБА_3 закріплено вантажний автомобіль марки МАН 1872, державний номер НОМЕР_1 (а.с. 34-35, т. 1).

Дорожньо-транспортна пригода спричинила пошкодження автомобілю марки БМВ, державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4.

На підставі повідомлення від 07.07.2010 року № 0501/39/2612 про настання події, що має ознаки страхового випадку (а.с. 29, т. 1), подія, пов'язана з пошкодженням автомобілю БМВ, державний номер НОМЕР_2, страховиком - Приватним акціонерним товариством "Страхова Компанія "Провідна" визнана страховим випадком.

Також, 07.07.2010 року складено акт № 1 огляду пошкодженого транспортного засобу; огляд проведено фахівцем Центру врегулювання збитків філії Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Провідна" в м. Донецьк ОСОБА_6 (а.с. 20, т. 1 а.с. 16, т. 3) у присутності власника пошкодженого транспортного засобу та іншого учасника ДТП.

У акті огляду транспортного засобу наведений перелік пошкоджених деталей та опис їх пошкоджень.

19.10.2010 року позивачем складено страховий акт № 1 0501/39/2612/51060 (а.с. 30-31, т. 1), згідно якого загальна сума матеріального збитку (за розрахунком спеціаліста) по транспортному засобу потерпілої особи - ОСОБА_4 становить 11 856, 05 грн., а сума страхового відшкодування до виплати - 11 346, 05 грн.

Сума матеріального збитку визначена з урахуванням вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля згідно ремонтної калькуляції № 2593 від 15.10.2010 року, розрахованої в системі Аudatex працівником позивача - фахівцем Відділу розрахунків з автострахування Єдиного розрахунково-виплатного центру Департаменту урегулювання збитків ОСОБА_5 (а.с. 21-22, т. 1, а.с. 15, т. 3), а сума страхового відшкодування до виплати визначена як різниця між сумою матеріального збитку (11 856, 05 грн.) та безумовної франшизи (510, 00 грн.).

На підставі заяви про виплату страхового відшкодування, поданої до позивача 07.07.2010 року власником пошкодженого транспортного засобу - автомобілю БМВ, державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_4 (а.с. 28, т. 1), якою заявник визначив також порядок виплати страхового відшкодування: через систему "Приват Мани" ЗАТ КБ "Приватбанк", позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_4 у сумі 11 346, 05 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 056146 (#22457055) від 21.10.2010 року та відомістю виплат № ВПТ-001918 від 20.10.2010 року, а також листом філії "Київське головне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (а.с. 32, 123, т. 1).

За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

В силу положень ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пунктом 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 названого Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За приписами п. 34.1. ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик терміново, але не пізніше трьох робочих днів (враховуючи день отримання письмового повідомлення про страховий випадок), зобов'язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву (п. 35.1. ст. 35 Закону).

Після розгляду страховиком наданих йому визначених у статті 35 цього Закону документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування (п. 36.1. ст. 36 Закону).

Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду (п. 37.1. ст. 37 Закону).

Згідно п. 37.4. ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик має право здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги з ремонту пошкодженого майна, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху (п.п. г) п. 38.1.1. ст. 38 Закону).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 35 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Оскільки винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка спричинила страховий випадок, є водій відповідача, дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, що встановлено постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді (у даному випадку до відповідача згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України), про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу.

18.12.2012 року, вих. № 23, позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій навів вимогу про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 11 346, 05 грн. (а.с. 37-38, т. 1).

Доказів виконання наведеної вимоги відповідач не надав.

За наведеного, вимоги позивача до відповідача про відшкодування в порядку регресу завданої шкоди у розмірі виплаченого страхового відшкодування у сумі 11 346, 05 грн. правомірно задоволені судом першої інстанції.

У цій частині місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, не допущено порушень або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, а висновки, наведені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Відтак, апеляційна скарга Приватного підприємства "Автоден" на рішення місцевого господарського суду у даній справі задоволенню не підлягає.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє посилання відповідача, як на підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування в порядку регресу, зазначення у страховому акті про відсутність регресних вимог, оскільки наявність у акті такої інформації не позбавляє позивача права звернутися в подальшому з відповідними вимогами до винної особи.

Апеляційний господарський суд не погоджується з доводами відповідача щодо невстановлення судом першої інстанції при прийнятті рішення у справі фактів перебування водія ОСОБА_3 у трудових відносинах з відповідачем та виконання водієм ОСОБА_3 трудових обов'язків на час дорожньо-транспортної пригоди.

Так, як встановлено вище, в матеріалах справи наявний наказ № 01/09-К від 01.09.2009 року про прийняття останнього на посаду водія, а також наказ № 01-10/К від 22.03.2010 року про закріплення за водієм ОСОБА_3 автомобілю марки МАН, державний номер НОМЕР_1.

Доказів в підтвердження обставин звільнення ОСОБА_3 з відповідної посади станом на дату дорожньо-транспортної пригоди відповідач не надав.

Ухвалою від 31.03.2015 року апеляційний господарський суд витребовував у відповідача докази в підтвердження тих обставин, чи врахована дата - 07.07.2010 року, як робочий день водію ОСОБА_3, якщо вказана особа була відсутня на робочому місці - докази оформлення прогулу, лікарняного, відпустки тощо; у випадку неправомірного заволодіння транспортним засобом МАN, номерний знак НОМЕР_1, водієм ОСОБА_3 07.07.2010 року - відповідні докази в підтвердження обставин звернення до правоохоронних органів.

Вказані докази на вимогу суду не були надані відповідачем.

Посилання відповідача на подорожній лист вантажного автомобіля від 06.07.2010 року (а.с. 36, т.1), як на доказ невиконання водієм у день дорожньо-транспортної пригоди своїх трудових обов'язків, є безпідставним, оскільки цей подорожній лист відповідачем не оформлено належним чином.

Так, з вказаного подорожнього листа не вбачається дати фактичного повернення автомобіля, у ньому зазначено лише час виїзду та час повернення автомобіля за графіком. Окрім того, враховуючи значну відстань, яку здолав вантажний автомобіль за маршрутом, вказаним у подорожньому листі для доставлення товару, а саме м. Дніпропетровськ - м. Маріуполь - м. Донецьк - м. Северодонецьк (1197 км), та враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася на наступний день (07.07.2010 року о 14:30 год.) у м. Донецьку, апеляційний господарський суд (ухвали від 05.03.2015 року та від 31.03.2015 року) витребовував у відповідача видаткові накладні, товарно-транспортні накладні з відміткою одержувачів вантажу, зазначеного в подорожньому листі від 06.07.2010 року для встановлення фактичних дат доставлення товару отримувачам за маршрутом водія.

Проте, такі докази суду не були надані, як не були надані і докази фактичного часу повернення спірного вантажного автомобіля в гараж підприємства.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

За наведеного, відповідач в підтвердження своїх доводів не надав належних доказів невиконання ОСОБА_3 під час дорожньо-транспортної пригоди своїх трудових обов'язків, так само як і не надав доказів припинення трудових відносин з водієм на спірну дату, тоді як відповідні докази можуть знаходитись лише у відповідача.

Щодо посилання відповідача на відсутність в матеріалах справи доказів несправності спірного вантажного автомобіля та недослідження причинного зв'язку між правопорушенням та заподіянням шкоди, то такі доводи спростовуються встановленими у постанові Калінінського районного суду міста Донецька Донецької області від 21.08.2010 року у справі № 3-2905/2010 р. обставинами про незабезпечення водієм відповідача ОСОБА_3 перед виїздом технічної справності автомобіля, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, які мають для даної справи преюдиціальне значення.

Доказів оскарження вказаної постанови суду з боку водія відповідача матеріали справи не містять.

Апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом щодо відсутності підстав для задоволення клопотання відповідача про витребування доказів (а.с. 69-71, т. 1), оскільки постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, встановлені факти, які не підлягають повторному доказуванню при розгляді даної справи, а саме факт наявності діяння, яке підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, та вчинення цього діяння певною особою. Доказам, які просить витребувати відповідач, вже надана оцінка у судовому рішенні у справі про адміністративне правопорушення; переоцінка цих доказів у даному випадку господарським судом не є процесуально можливою.

Також, обґрунтовано відхилено судом першої інстанції клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи (а.с. 139-141, т. 1), оскільки питання, які просить поставити відповідач на вирішення судового експерта, мають суто теоретичний характер. Враховуючи дату дорожньо-транспортної пригоди - 07.07.2010 року, не є можливим дослідження ділянки дороги, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода у незміненому виді, а також технічного стану спірного вантажного автомобіля та шини.

Не надано відповідачем на вимогу суду (ухвали від 05.03.2015 року та від 31.03.2015 року) і письмові пояснення про те, чи повідомляв відповідач (водій відповідача) підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги на відрізку, де сталась ДТП, у разі, якщо відповідач вважав, що заподіяна у результаті ДТП шкода виникла з їх вини.

Відносно доводів відповідача про ненадання позивачем належних доказів в підтвердження розміру понесених ним реальних збитків, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування потерпілій особі та доказом фактично здійснених витрат, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є саме платіжне доручення № 056146 (#22457088) від 21.10.2010 року та відомість виплат № ВПТ-001918 від 20.10.2010 року.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Крім того, слід зазначити, що дані, наведені у ремонтній калькуляції № 2593 від 15.10.2010 року, не суперечать умовам чинного законодавства про оціночну діяльність та чітко відображають суму завданих збитків, оскільки калькуляція складалась на основі комп'ютерної програми Audatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Також, не приймаються апеляційним господарським судом доводи відповідача щодо ненадання позивачем доказів прийняття на роботу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 після проходження випробовувального терміну, оскільки вони суперечать положенням ст. 28 Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 Кодексу законів про працю України, коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє решту доводів відповідача як таких, що спростовуються встановленими вище обставинами справи та наведеними положеннями законодавства.

Проте, правомірно задовольнивши заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права при розподілі судових витрат за поданою позовною заявою.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

З 01.01.2013 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1 147, 00 грн.

Враховуючи, що позов у справі є майновим, позивачем при поданні позову у 2013 році правильно визначено та сплачено судовий збір у сумі 1 720, 50 грн. згідно платіжного доручення № 043021 (#28270397) від 19.08.2013 року (а.с. 10, т. 1).

За правилами розподілу судових витрат, наведеними у ст. 49 ГПК України, при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача.

Однак, суд першої інстанції задовольнивши позов у повному обсязі, безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1 827, 00 грн., тобто у сумі більшій, ніж оплачено позивачем при подані позову.

У зв'язку з наведеним, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнутої з відповідача на користь позивача суми судового збору.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Автоден" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 року у справі № 904/7979/13 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 року у справі № 904/7979/13 змінити в частині стягнутої з відповідача на користь позивача суми судового збору та викласти другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Стягнути з Приватного підприємства "Автоден" (49125, м. Дніпропетровськ, пров. Людмили Мокієвської, буд. 5, кв. 47, ідентифікаційний код 35394689) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Провідна" (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 37/122, ідентифікаційний код 23510137) шкоду у розмірі 11 346 (одинадцять тисяч триста сорок шість) грн. 05 коп. та 1 720 (одна тисяча сімсот двадцять) грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору."

В решті рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 року у справі № 904/7979/13 залишити без змін.

Повна постанова складена 05.05.2015 року

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя А.Є. Чередко