РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2015Справа №910/7774/15-г

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо»

до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 8 578,10 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Павлюк А.М. (довіреність №ГН-С-193/2015 від 10.04.2015);

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо» (надалі - позивач) з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (надалі - відповідач) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 8 578,10 грн., з яких 6 717,55 грн. - сума страхового відшкодування, 1 677,24 грн. - інфляційне збільшення суми боргу та 183,31 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

16.04.2015 року через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист з інформацією на судовий запит.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення по суті спору.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. 20.04.2015 року через відділ діловодства суду відповідач надав відзив на позовну заяву, просив суд відмовити в задоволенні позову та на обґрунтування своєї позиції зазначив, що потерпіла особа не подала відповідачу заяву про страхове відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку впродовж одного року з моменту настання страхового випадку, чим порушила ст. 37.1.4. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне.

20.11.2012 року у м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: 1) автомобіля TOYOTA, державний реєстраційний номер АІ8777СЕ, під керуванням Массальського Олександра Володимировича, та 2) автомобіля Volkswagen Multivan, державний реєстраційний номер AA8000II, що належить Вороні Дмитру Миколайовичу, під керуванням Юхненка Володимира Петровича.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 26.12.2012 року у справі № 3-6437/12 Массальського Олександра Володимировича визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту № -01 від 29.03.2012 року (надалі - договір), укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» та Вороною Дмитром Миколайовичем, застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані із володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом, а саме - автомобілем марки Volkswagen Multivan, державний реєстраційний номер AA8000II.

Таким чином, внаслідок ДТП 20.11.2012 року було пошкоджено застрахований у позивача транспортний засіб.

Відповідно до п. 4.1 договору транспортний засіб застраховано, в тому числі, на випадок дорожньо-транспортної пригоди.

Строк дії договору встановлено з моменту внесення першого страхового платежу на користь страховика та до 28.03.2013 року включно (п. 4.6 договору).

Експертним звітом ФОП Давидович О.О. № 13/4/313/579389 від 12.04.2013 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого в результаті ДТП автомобіля Volkswagen Multivan, державний реєстраційний номер AA8000II, складає 7 109,99 грн.

Згідно з Рахунком № С4178070 від 14.12.2012 року ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна» вартість відновлювального ремонту складає 7 227,55 грн. Відповідно до п. 5.2. договору підставою для виплати страхового відшкодування є рахунок СТО.

Пунктом 4.1.1. договору франшиза встановлена в розмірі 0,00 грн. Таким чином, сума страхового відшкодування за договором не змінилася.

Згідно ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

На підставі заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування від 21.11.2012 року та страхового акту з розрахунком суми страхового відшкодування № 1523-02 від 13.04.2013 року та додатку № 1 до акту від 30.08.2013 року позивач перерахував на користь ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна» суму страхового відшкодування в розмірі 7 227,55 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 4440 від 19.04.2013 року та № 10487 від 30.08.2013 року.

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання страховика за Договором добровільного страхування наземного транспорту № -01 від 29.03.2012 року перед страхувальником в повному обсязі.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Після виплати страхувальнику страхового відшкодування за завдану внаслідок ДТП шкоду застрахованому у позивача автомобілю, до позивача перейшло право вимоги щодо сплати шкоди в розмірі виплаченого страхового відшкодування - 7 227,55 грн. до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Наявність вини Массальського Олександра Володимировича у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів у ДТП, підтверджена постановою суду.

Законом України «Про страхування» передбачено, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів підлягає обов'язковому страхуванню (ст. 7).

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність Массальського Олександра Володимировича на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» відповідно до Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АВ/7552885, строк дії з 26.04.2012 року по 25.04.2013 року, страхувальник Масальська Євгенія Володимирівна, забезпечений транспортний засіб автомобіль TOYOTA LAND CRUISER, державний реєстраційний номер АІ8777СЕ).

Обов'язок страховика за Договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну третьої особи, встановлений п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відшкодування здійснюється у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Вирішуючи питання про суму відшкодування, суд враховує положення абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом № АВ/7552885, яким застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи, встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50 000,00 грн. та франшизу в розмірі 510,00 грн.

Таким чином, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті відповідачем, правильно зменшена позивачем на розмір франшизи та становить 6 717,55 грн.

При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Наведена норма матеріального права регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком, які відбуваються до заміни кредитора.

Враховуючи викладене, до нового кредитора - позивача у справі - обов'язок подачі заяви та інших документів протягом одного року з моменту скоєння ДТП не перейшов і не міг перейти, оскільки для позивача відповідач у справі не є страховиком у розумінні зазначеного Закону, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не був зобов'язаний взагалі звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі № 3-165гс14 та від 15.04.2015 року у справі № 3-49гс15.

Таким чином, заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими.

Водночас судом встановлено, що 20.12.2013 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, яка була залишена відповідачем без задоволення. За твердженнями позивача, які з боку відповідача не спростовані, станом на даний час перерахування відповідачем страхового відшкодування також не здійснено.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування шкоди в розмірі 6 717,55 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Приписами ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

При цьому обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає, зокрема, у випадку відшкодування шкоди, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав (п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальністю за порушення грошових зобов'язань»).

В листі Верховного Суду України від 01.07.2014 року «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» також зазначено, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 24.03.2015 року у справі № 910/17021/14.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7Д, ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, ідентифікаційний код 31650052) суму страхового відшкодування в розмірі 6 717,55 грн., а також судовий збір в сумі 1 430,73 грн.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

В судовому засіданні 05.05.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 07.05.2015 р.

Суддя Я.А. Карабань