ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 р. Справа №917/452/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавапромтехгаз", вул. Автобазівська - 7, м.Полтава, 36008

до Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Миргороднафтогазрозвідка", вул. Нафтовиків, 1, м.Миргород, Полтавська область,

37600

про стягнення 2369,43грн.

Суддя І.Г. Кльопов

Представники:

від позивача: Лобач Л.В.

від відповідача: не з"явився

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавапромтехгаз" про стягнення з Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Миргороднафтогазрозвідка" заборгованість у розмірі 2369,43грн., у т.ч. 2340,00грн. - сума основного боргу та 29,43грн. - 3% річних.

Крім того, позивач заявліє до стягнення з відповідача витрати за послуги адвоката у розмірі 4000,00грн.

Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач представництво у судове засідання вдруге не забезпечив, вимог ухвал суду від 06.03.2015р. та від 02.04.2015р. не виконав, причин щодо цього суду не повідомив. Останній відповідно до пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення - вказаних ухвал суду.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо для розгляду справи, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши і оцінивши подані позивачем докази, на які він посилався як на підставу своїх вимог, заслухавши представника позивача, суд, встановив:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до положень ст.ст. 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.І, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

23.09.2012р. та 13.08.2014р. ТОВ "Полтавапромтехгаз" (продавець) передав ПП «Екстра Грейд» (покупець) партію товару.

Факт прийняття відповідачем товару підтверджується такими документами: накладною від 25.09.2012р. № 327 на суму 1020,00грн.; Довіреністю №438 від 20.09.2012р., накладною від 13.02.2014р. №37 та довіреністю №572 від 13.02.2014р. Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що сторонами укладено усний договір купівлі-продажу.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із вимогами ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання недопустима.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач належним чином виконав умови договору купівлі-продажу та передав відповідачу товар на загальну суму 2340,00 грн.

Відповідно до взятих на себе по договору зобов'язань Покупець має здійснювати своєчасні розрахунки за поставлену продукцію та не створювати заборгованість перед Постачальником.

В порушення вимог договору ДП НАК «Надра України» «Миргород НГР» не здійснило вчасні розрахунки за отриману продукцію, у зв'язку з чим виникла заборгованість на суму 2 340,00 грн.

З урахуванням викладеного позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2340,00 грн. основного боргу обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вимога провести повний розрахунок була пред'явлена позивачем відповідачу 09.09.2014р. вих. №122 року.

Заявлену ТОВ «Полтавапромтехгаз» претензію від 09.09.2014 р. № 122 відповідач залишив без відповіді, хоча своєчасно отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України «Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.».

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, відповідачу нараховано 3% річних у розмірі 29,43грн. за період з 18.09.2014р. по 17.02.2015р.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних в сумі 29,43грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на послуги адвоката в сумі 4000,00грн.

Позивач надав документи, які свідчать про його витрати, пов'язані з отриманням адвокатських послуг, а саме договір про надання правової допомоги №5 від 17.02.2015р., квитанцію від 19 від 24.02.2015р. про оплату 4000,00грн., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1163 від 08.02.2012р.

Згідно зі ст.44 Господарського процесуального кодексу України оплата послуг адвоката відноситься до складу судових витрат і згідно зі статтею 48 цього Кодексу вони визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Статтею 12 цього Закону передбачено, що оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

17.02.2015 року між позивачем по справі та адвокатом Лобач Л.В. укладено договір про надання правової допомоги №5, згідно якого адвокат бере на себе зобов'язання надавати необхідну правову допомогу та представляти інтереси ТОВ "Полтавапромтехгаз"

В пункті 3 договору сторони передбачили, що гонорар адвоката складає 4000,00грн.

На виконання умов договору позивачем сплачено адвокату 4000,00 грн. (квитанція від 24.02.2015р. №19).року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, крім судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним.

За таких обставин, суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни та предмету позову, може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Відтак, проаналізувавши складність справи (стягнення з відповідача боргу), її тривалість, суд дійшов висновку, з огляду на розумну необхідність судових витрат, про зменшення розміру витрат на оплату послуг адвоката до 1000 грн.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, а також подані представниками сторін додаткові докази, заслухавши їх пояснення, всебічно повно та об'єктивно за своїм внутрішнім переконанням оцінивши всі обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Миргороднафтогазрозвідка", вул. Нафтовиків - 1, м.Миргород, Полтавська область, 37600 () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавапромтехгаз", вул. Автобазівська - 7, м.Полтава, 36008 (р/р 5726 в Полтавському ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 331401, ) суму основного боргу у розмірі - 2 340,00 грн., З % річних у розмірі - 29,43 грн., судовий збір у розмірі та 1827,00 грн. та витрати на послуги адвоката в розмірі 1 000,00 грн.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено: 27.04.2015р.

Суддя Кльопов І.Г.