ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2015 р. Справа№ 914/1028/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., при секретарі судового засідання Білан О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Товариства з додатковою відповідальністю "Агробудмеханізація", с.Біла Тернопільської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будова Захід", с.Смільне Бродівського району Львівської області

про стягнення заборгованості.

За участю представників:

від позивача: Нитка О.Л. - директор;

від відповідача: Калужна С.Р. - представник.

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням присутніх представників в судовому засіданні не проводилася технічна фіксація судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Товариства з додатковою відповідальністю "Агробудмеханізація" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будова Захід" про стягнення основного боргу в сумі 35096грн. 00коп., пені у розмірі 4932грн. 67коп., інфляційних втрат в розмірі 9826грн. 87коп. та 3% річних у розмірі 2164грн. 76коп.

Ухвалою суду від 31.03.2015р. порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 21.04.2015р. з метою повного і всестороннього з'ясування всіх обставин спору, для забезпечення принципу змагальності, враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача та невиконання сторонами в повному обсязі вимог попередньої ухвали суду, а також враховуючи подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладався до 05.05.2015р.

В судове засідання 05.05.2015р. представник позивача явку забезпечив, через канцелярію суду (вх.№1842/15 від 05.05.2015р.) подав заяву №31 від 30.04.2015р. про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 35096грн. 00коп., пеню у розмірі 4932грн. 67коп., інфляційні втрати в розмірі 15477грн. 33коп. та 3% річних у розмірі 2340грн. 72коп. До цієї заяви не додано докази сплати судового збору, проте відповідно до п.2.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з урахуванням конкретних обставин справи суд може розглянути змінені вимоги позивача без доплати останнім суми судового збору з подальшим розподілом останнього між сторонами за правилами статті 49 ГПК. З огляду на викладене, дана заява про збільшення розміру позовних вимог №31 від 30.04.2015р. (вх.№1842/15 від 05.05.2015р.) прийнята судом та позовні вимоги розглядаються із врахуванням поданої заяви.

В судове засідання 05.05.2015р. представник відповідача явку забезпечив, проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№16331/15 від 21.04.2015р.) №48/Т від 21.04.2015р. та у додаткових поясненнях (вх.№18197/15 від 05.05.2015р.). 05.05.2015р. представник відповідача (вх.№18198/15) подав заяву про оголошення перерви у справі, з метою подання підтверджуючих доказів щодо фактів, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву та в додаткових поясненнях. Крім цього, представник відповідача, через канцелярію суду (вх.№18197/15 від 05.05.2015р.) подав додаткові письмові пояснення.

Судом розглянуто та відхилено подане клопотання з наступних підстав. Враховуючи те, що ухвалою суду 21.04.13р., розгляд справи відкладався, за клопотаннями відповідача у справі, зокрема із причин неможливості забезпечити явку повноважного представника. З врахуванням того, що відповідачем не наведено жодних причин які б унеможливили подання/надіслання на адресу суду доказів, враховуючи те, що судом було задоволено клопотання відповідача та відкладено розгляд справи у зв"язку із чим сторонам надано достатні можливості для подання доказів, та зважаючи на те, що задоволення чергового клопотання призводить до затягування судового процесу та зловживання відповідачем своїми правами в процесі, суд прийшов до висновку про відхилення заявленого клопотання. За умовами ст. 22 ГПК України , сторони зобов"язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об"єктивного дослідження всіх обставин справи. За умовами ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно до ст.75 ГПК України .

Відповідач обгрунтовує свої заперечення таким. Відповідач зазначає, що у січні 2013 року було оплачено 20000грн. вартості робіт, щодо перевезення та монтажу крана, про що позивач сам вказує у позовній заяві. Відповідач заперечує стягнення з нього нарахувань інфляційних втрат, що складає 5600грн. 00коп., а 3% річних на 567грн. 12коп. Крім цього, як стверджує відповідач, між сторонами укладено не один, а декілька договорів. Позивачем не надіслано належним чином оформлений акт звірки, а оскільки відповідач без посилання на конкретний акт виконаних робіт, для визначення суми заборгованості позивач повинен детально відобразити які платежі ТОВ "Будова-Захід" на виконання якого самого договору зарахував позивач. Відповідач також стверджує, що нарахована позивачем пеня є безпідставною, оскільки в п.4.6. договору, укладеного між сторонами, за недотримання строків сплати зазначених в п.п.п2.2, 2.3 договору виконавець має право нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. У пункті 2.2. договору зазначено, що сторони зобов'язані при передачі крана перевірити його справність, а п.2.3. взагалі відсутній у договорі. Також, відповідач у відзиві на позовну заяву заявив про застосування строку позовної давності щодо стягнення з відповідача пені, оскільки строк позовної давності сплив. З огляду на викладене відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення основного боргу в сумі 20000грн. 00коп., інфляційних втрат в розмірі 5600грн. 00коп., 3% річних у розмірі 567грн. 12коп. та пені у розмірі 4932грн. 67коп. У додаткових поясненнях (вх.№18197/15 від 05.05.2015р.) відповідач зазначив, що у відзиві па позовну заяву допущено технічну описку, а саме, позивач не проводив роботи з монтажу крана на об'єкті просп. Ст.Бандери в м.Тернополі, оскільки даний кран на даному об'єкті будівництва уже знаходився і був змонтований раніше. Так, будівництво об'єкту на пр.Ст.Бандери в м.Тернополі розпочинала ПП "ТФ "Будівельник". З метою будівництва житлового будинку за даною адресою ПП "ТФ"Будівельник" уклало договори із ТДВ "Агробудмеханізація" щодо падання послуг баштовими кранами. Відповідно баштовий кран був змонтований на об'єкті за адресою пр.Ст.Бандери у м.Тернополі. Однак, на думку відповідача, роботи ПП "ТФ"Будівельник" щодо будівництва об'єкту не виконало і щодо ПП "ТФ"Будівельник" господарським судом Тернопільської області 27.12.2011р. порушено провадження щодо банкрутства ПП "ТФ"Будівельник" (справа 10/Б-5022/1319/2011). 04.05.2012р. господарським судом Тернопільської області винесено ухвалу про затвердження реєстру вимог-кредиторів ПП "ТФ "Будівельник", одним із яких (під номером 50) визнано ТДВ "Агробудмеханізація". Відповідно ТДВ "Агробудмеханізація" включило в розмір кредиторської заборгованості ПП "ТФ "Будівельник" витрати з приводу монтажу баштового крана по пр.Ст.Бандери у м.Тернополі. Також відповідач зазначив, що у розрахунку поданому позивачем, 3% річних нараховується на суму 50096грн., таким чином, позивач необґрунтовано нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 1420грн. 53коп.

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області,

в с т а н о в и в:

21.11.2012р. між Товариством з додатковою відповідальністю "Агробудмеханізація" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будова Захід" (замовник) укладено договір №211112 про надання послуг баштовим краном КБ-403 (далі по тексту - договір №211112 від 21.11.2012р.).

Відповідно до розділу 1 договору №211112 від 21.11.2012р. виконавець надає послуги замовнику технічно справним баштовим краном КБ-403 для виконання будівельно-монтажних робіт на об'єкті замовника по вул.С.Бандери. Вартість послуг визначається: 95,00грн. (без ПДВ), ПДВ-19,00грн. за одну годину роботи баштового крана. Загальна вартість з ПДВ - 114грн. Замовник оплачує роботи по комплектації, монтажу, демонтажу і наладці електрообладнання крана в сумі 40000грн.

Згідно із п.п.2.1, 2.2 договору №211112 від 21.11.2012р. кран КБ-403 має бути переданий виконавцем і прийнятий замовником за актом приймання-передачі. Сторони при передачі крана зобов'язані перевірити його справність, про що в акті передачі має бути зроблено позначку.

За умовами розділу 3 договору №211112 від 21.11.2012р. замовник проводить оплату за надані послуги згідно рахунків виконавця. Повний розрахунок за відпрацьований місяць проводиться замовником на протязі 5-ти банківських днів наступного місяця після надання послуг. Замовник зобов'язується забезпечити щомісячний обсяг робіт в розмірі не менше за законодавчо встановлений ліміт робочого часу (згідно виробничого календаря), і оплатити за нього.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №211112 від 21.11.2012р. позивач надав такі послуги: з комплектації, демонтажу, монтажу та наладці електрообладнання КБ403, а також безпосередньо послуги баштового крана КБ-403, а відповідач прийняв їх на загальну суму 85714грн. 00коп. (з ПДВ), що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг): №А-00000013 від 21.02.2013р. на суму 40000грн. 00коп. (з ПДВ); №А-00000041 від 29.03.2013р. на суму 15618грн. 00коп. (з ПДВ); №А-00000057 від 30.04.2013р. на суму 13680грн. 00коп. (з ПДВ); №А-00000088 від 31.05.2013р. на суму 11856грн. 00коп. (з ПДВ); №А-00000113 від 28.06.2013р. на суму 4560грн. 00коп. (з ПДВ), які підписані представниками обох сторін та скріплені їх печатками без жодних застережень та заперечень, щодо об'ємів робіт їх вартості та якості, щодо видів виконаних робіт, наданих послуг.

На виконання своїх зобов'язань згідно укладеного між сторонами договору №211112 від 21.11.2012р. відповідач неналежним чином здійснював оплату за надані послуги, оплативши надані послуги лише частково в розмірі 50618грн., що підтверджується копіями платіжних доручень долучених до матеріалів справи № 137 від16.06.14. на суму 15000 грн. із призначенням платежу по акту №А-00000088 від 31.05.2013р.,№529-б від 04.04.13р. на суму 15618грн. по акту №А-00000041 від 29.03.2013р., та №55-б від 15.01.13р. на суму 20000грн. із призначенням платежу за монтаж та демонтаж баштового крана згідно договору №211112 від 21.11.12р. Внаслідок проведення відповідачем лише часткової оплати, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 35096грн. 00коп. Інших доказів в підтвердження оплати суду не представлено.

Враховуючи дані обставини, твердження відповідача викладені у додаткових поясненнях (вх.№18197/15 від 05.05.2015р.), в яких відповідач зазначає, що позивач не проводив роботи з монтажу крана, є помилковими та не приймаються судом до уваги. Оскільки акт №А-00000013 від 21.02.2013р. на суму 40000грн. 00коп. (з ПДВ) , який підписаний представниками обох сторін та скріплений їх печатками без жодних застережень та заперечень, щодо об'ємів робіт їх вартості та якості, щодо видів виконаних робіт, наданих послуг, містить перелік наданих послуг, як з монтажу так і з демонтажу КБ 403, а також відповідачем визнано факт надання послуг з монтажу та демонтажу баштового крана , оскільки здійснено часткову оплату в розмірі 20000 грн. із призначенням платежу саме за послуги з монтажу та демонтажу баштового крана КБ 403.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів щодо оплати заборгованості не представлено, відтак заборгованість відповідача перед позивачем становить 35096грн. 00коп.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 2 ст.218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 4.6 договору №211112 від 21.11.2012р. передбачено, що за недотримання строків сплати зазначених а п.п.2.2, 2.3 договору виконавець має право нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожен день прострочки, що діяла на момент прострочення на підставі Закону України від 22.10.1996р. №543/96ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". Так, згідно із п.4.6 договору №211112 від 21.11.2012р., позивач по кожному акту окремо, за період з 01.09.2014р. по 28.02.2015р. нарахував відповідачу пеню у розмірі 4932грн. 67коп.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно із положенням п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Як вбачається із наданого розрахунку, позивач провів нарахування за період з 01.09.2014р. по 28.02.2015р із порушенням вимог ч.6 ст.232 ГК України, змінивши період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане та змінивши початок такого перебігу , який має починатися з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін . Враховуючи дані обставини, відсутні правові підстави для нарахування та стягнення пені з відповідача за період визначений позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, на підставі ст.625 ЦК України, за прострочення оплати нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 2340грн. 72коп. за період з 06.07.2013р. по 30.04.2015р. та інфляційні втрати у розмірі 15477грн. 33коп. за період з січня 2014 року по березень 2015 року . Перевіривши проведені позивачем розрахунки інфляційних нарахувань та 3 відсотків річнх за вказаний період суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати нараховані правомірно та підлягають стягненню.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 35096грн. 00коп., інфляційних втрат у розмірі 15477грн. 33коп та 3% річних в розмірі 2340грн. 72коп. є обґрунтованими, не спростованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню. В решті позовних вимог щодо стягнення пені належить відмовити.

Судові витрати необхідно віднести на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4-3, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будова Захід" (80643, Львівська область, Бродівський район, с.Смільне, вул.Привокзальна, 1, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Агробудмеханізація" (47707, Тернопільська область, Тернопільський район, с.Біла, вул.Сагайдачного, 2, ) 35096грн. 00коп. - основного боргу, 15477грн. 33коп. - інфляційних втрат, 2340грн. 72коп. - 3% річних та 1671,20грн. - судового збору.

Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

В решті позовних вимог відмовити.

Суддя Іванчук С.В.

Повне рішення складено 08.05.2015р.