УХВАЛА

14.05.2015Справа № 910/15028/14

За скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз

України»

на дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

У справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз

України»

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»

про стягнення 14 457 977,40 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представник учасників судового процесу:

від стягувача (скаржника): Прокоф'єва Л.В. - представник за довіреністю № 14-4 від 13.01.2015 р.
від боржника: Войтенко А.І. - представник за довіреністю № 14 від 13.01.2015 р. від ДВС: Нещадим І.С. - представник за довіреністю № 20-22/7 від 23.04.2015 р.

Обставини справи:

03.03.2015 р. до Господарського суду міста Києва через відділ діловодства надійшла скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Відповідно до частини 1 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Встановлений у частині першій статті 1212 Господарського процесуального кодексу України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК України може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.03.2015 р. розгляд скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України призначено до розгляду на 08.04.2015 р.

02.04.2015 р. Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» подало заперечення на скаргу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд скарги було відкладено на 23.04.2015 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд скарги було відкладено на 12.05.2015 р.

Розглянувши заяву позивача (скаржника) про продовження строку вирішення скарги у справі № 910/15028/14, яка подана 23.04.2015 р., суд ухвалою від 24.04.2015 р., керуючись ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжив строк вирішення скарги у справі № 910/15028/14 на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 12.05.2015 р. суд оголосив перерву до 14.05.2015 р.

12.05.2015 р. відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав відзив на скаргу, в якому заперечує проти скарги, та просить суд замінити суб'єкт оскарження - Державної виконавчої служби України на Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, керуючись ст. 25 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд м. Києва в судовому засіданні 14.05.2015 р., розглянувши клопотання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відзиві на скаргу щодо заміни суб'єкта оскарження - Державної виконавчої служби України на Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, керуючись ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.05.2015 р. задовольнив зазначене клопотання.

Представник стягувача (скаржника) в судовому засіданні 14.05.2015 р. підтримав подану ним скаргу та просив її задовольнити.

Представники боржника та ДВС в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечували.

Розглянувши подані матеріали справи, заслухавши пояснення представника стягувача (скаржника), боржника та ДВС, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач, стягував, скаржник) до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - відповідач, боржник) про стягнення 14 457 977,40 грн., а саме: 13 185 378,74 грн. - основного боргу, 800 738,05 грн. - пені, 150 874,75 грн. - збитків від інфляції, 320 985,86 грн. - 3 % річних.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказував на те, що в зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 44/1-103-ТЕ-15 від 20.12.2012 р. купівлі-продажу природного газу, в останнього перед позивачем виникла заборгованість, що зумовило нарахування пені, 3 % річних, збитків від інфляції та звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.09.2014 р. у справі № 910/15028/14 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково (залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.11.2014 р. та постановою Вищого господарського суду України від 25.12.2014 р. у даній справі).

24.11.2014 р. на виконання вищевказаного рішення був виданий відповідний наказ.

03.03.2015 р. до Господарського суду міста Києва через відділ діловодства надійшли скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, відповідно до якої скаржник просить суд визнати незаконними дії Державної виконавчої служби України щодо винесення 16.02.2015 р. постанови про зупинення виконавчого провадження ВП № 46424296 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 24.11.2014 р. у справі № 910/15028/14 про стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 13 185 378,74 грн. - основного боргу, 640 590,44 грн. - пені, 150 874,75 грн. - збитків від інфляції, 320 985,86 грн. - 3 % річних, 73 080,00 грн. - витрат по сплаті судового збору; визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазура Г.І. від 16.02.2015 р. про зупинення виконавчого провадження ВП № 46424296 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 24.11.2014 р. у справі № 910/15028/14 про стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 13 185 378,74 грн. - основного боргу, 640 590,44 грн. - пені, 150 874,75 грн. - збитків від інфляції, 320 985,86 грн. - 3 % річних, 73 080,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Скаржник обґрунтовує подану скаргу наступним.

Наказ Господарського суду м. Києва № 910/15028/14 перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (надалі - орган ДВС) з 10.02.2015 р. (ВП № 46424296).

16.02.2015 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, правонаступником якого є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Мазуром Г.І. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження ВП № 46424296, керуючись п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові ВП № 46424296 від 16.02.2015 р. про зупинення виконавчого провадження зазначено, що Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» перебуває в реєстрі підприємств паливно-енергетичного комплексу згідно з Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», що підтверджується випискою з Розрахункового центру ДП «Енергоринок» від 10.02.15 № 46.

Скаржник вважає, що постанова про зупинення виконавчого провадження ВП № 46424296 від 16.02.2015 р., винесена головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазуром Г.І. безпідставно, з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», у зв'язку з чим є незаконною та підлягає скасуванню на підставі наступного.

Рішення суду у вказаній справі винесено у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 20.12.2012 р. № 44/1-103-ТЕ-15 (надалі - Договір).

В ході розгляду вказаної справи судом було встановлено, що протягом 2013 р. позивачем відповідачу було передано природний газ на суму 13 185 378,74 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі.

В свою чергу відповідачем оплата за отриманий газ не здійснювалась, у зв'язку з чим судом було стягнуто 640 590,44 грн. - пені, 150 874,75 грн. - збитків від інфляції, 320 985,86 грн. - 3 % річних, за неналежне виконання зобов'язань.

Враховуючи вищевикладене, вказана заборгованість у боржника виникла саме після 1 січня 2013 року.

При цьому, стягувачем про це було зазначено в заяві про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 24.11.2014 р. № 910/15028/14.

Крім того, скаржник зауважив, що стягувач забезпечує галузь національної економіки і населення природним газом. Тобто, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як державне підприємство є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Компанія для безперервного постачання газу споживачам, повинна постійно проводити розрахунки за отриманий газ з іноземними постачальниками природного газу, що нерозривно пов'язано з оплатою вартості газу вітчизняними споживачами на користь Компанії.

Розглянувши подану скаржником скаргу на дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, господарський суд дійшов висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадової особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до частини 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. , якими зокрема є накази господарських судів, ухвали.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

01.08.2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення розрахунків у паливно-енергетичному комплексі», яким передбачено, що виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та умови їх виконання для підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості на умовах, визначених Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», застосовуються з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», до 01.01.2016 року.

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» перебуває в реєстрі підприємств паливно-енергетичного комплексу згідно з Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», що підтверджується випискою з Розрахункового центру ДП «Енергоринок» від 10.02.15 № 46.

Згідно вимог п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік підстав, за яких виконавче провадження підлягає зупиненню, зокрема, пп. 15 п. 1 цієї статті передбачено, що внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» є обов'язковою підставою зупинення виконавчого провадження.

У преамбулі Закону «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» зазначено, що він визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу. Метою цього Закону є сприяння поліпшенню фінансового становища підприємств паливно-енергетичного комплексу, запобіганню їх банкрутству та підвищенню рівня інвестиційної привабливості шляхом урегулювання процедурних питань та впровадження механізмів погашення заборгованості, надання суб'єктам господарської діяльності права їх застосування, визначення порядку взаємодії органів державної влади та органів місцевого самоврядування, розпорядників бюджетних коштів із суб'єктами господарської діяльності щодо застосування механізмів погашення заборгованості.

Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» передбачено, що його дія поширюється на підприємства паливно-енергетичного комплексу, а також інших учасників розрахунків, які мають або перед якими є заборгованість, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії.

До учасників розрахунків пунктом 1.3 ст. 1 зазначеного Закону віднесено: підприємства паливно-енергетичного комплексу, суб'єкти господарської діяльності, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, державні цільові фонди, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного матеріального резерву, правонаступники ліквідованих фондів, що були передбачені законодавством, розпорядник цільового галузевого фонду створення ядерно-паливного циклу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в паливно-енергетичному комплексі, які мають дебіторську або кредиторську заборгованість та здійснюють заходи щодо її погашення на умовах, визначених цим Законом.

Для цілей названого Закону, в п. 1.4. ст. 1 поняття заборгованості визначено як сума коштів, підтверджена учасниками розрахунків на розрахункову дату, яка: 1) підлягає сплаті за товари, роботи (послуги), спожиті у процесі виробництва (видобутку), передачі (транспортування) та/або постачання енергоносіїв, відповідно до укладених договорів або з інших підстав, передбачених законом, у тому числі суми пені, штрафних та фінансових санкцій, але не сплачена; 2) є податковим боргом та підлягає сплаті, але не сплачена, до бюджетів усіх рівнів та державних цільових фондів, у тому числі ліквідованих; 3) підлягає сплаті, але не сплачена, до цільового галузевого фонду створення ядерно-паливного циклу Міністерства палива та енергетики України; 4) передбачена видатками бюджетів усіх рівнів, але не отримана суб'єктами господарської діяльності, у тому числі за пільгами та субсидіями, для сплати за спожиті енергоносії; 5) підлягає сплаті і виникла внаслідок відсутності у Державному бюджеті України минулих років видаткових статей або передбачення видатковими статтями часткового фінансування видатків для розрахунків за енергоносії, у тому числі за пільгами та субсидіями (трансфертами), спожиті підприємствами, організаціями, закладами та установами, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів; 6) є заборгованістю казенних підприємств, у тому числі тих, які були казенними станом на 1 січня 2011 року, за зобов'язаннями з оплати електричної енергії у розмірі станом на 1 липня 2011 року, що є непогашеними на дату набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань врегулювання заборгованості за електричну енергію».

В свою чергу, згідно п. 1.8. ст. 1 Закону, розрахунковою датою, є дата фіксації учасниками розрахунків сум кредиторської та дебіторської заборгованостей, що належать до погашення з використанням передбачених цим Законом механізмів. Розрахунковою датою встановлюється 1 січня 2013 року

Отже, положеннями Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» встановлено вичерпний перелік сум коштів, що підпадають під визначення заборгованості при його застосуванні, до яких, зокрема, віднесено суми коштів зазначені в п. 1.4. ст. 1 Закону, які виникли станом на 01.01.2013 року, і на які в свою чергу поширюється положення п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов'язкового зупинення виконавчого провадження відносно підприємства, яке бере участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до цього Закону.

Такі висновки суду, в тому числі підтверджуються змістом положень абз. 6 п. 3.7. ст. 3 названого Закону, яким закріплено, що на строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо цього підприємства із стягнення заборгованості, яка виникла до 1 січня 2013 року, що підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Наведена вище норма має цілком логічний зв'язок з визначеною метою цього Закону, якою є погашення заборгованості, що виникла станом на 01.01.2013 року, за допомогою механізмів, запроваджених цим Законом, тобто поза межами порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», при цьому, заборгованість, яка виникла після 01.01.2013 року, на яку не розповсюджується визначені даним Законом механізми погашення, підлягає стягненню в загальному порядку, включаючи примусове стягнення в рамках виконавчого провадження.

Предметом позову у справі № 910/15028/14 було стягнення заборгованості за природний газ, який поставлений на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 44/21-103-ТЕ-15 від 20.12.2012 року січня, вересня 2013 року та січня 2014 року.

Відповідно до п. 6.1. договору купівлі-продажу природного газу № 44/21-103-ТЕ-15 від 20.12.2012 року, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відтак, відповідач повинен був здійснити оплату за поставлений позивачем природний газ, починаючи з 14.02.2013 року, та закінчуючи 14.02.2014 року, тобто після встановленої Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» розрахункової дати.

Отже, стягнута за рішенням суду у даній справі сума боргу, не є заборгованістю підприємства паливно-енергетичного комплексу в розумінні Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», вона знаходяться поза межами регулювання цього Закону.

Таким чином, за умов того, що стягувана за рішення суду сума боргу не є заборгованістю у розумінні Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», і здійснення її погашення в рамках названого Закону відповідно не відбуватиметься, сам лише факт включення відповідача до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, не є достатньою підставою для зупиняє виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області у даній справі, а отже, дії державної виконавчої служби щодо зупинення виконавчого провадження, суперечать вимогам діючого законодавства, що є підставою для задоволення скарги в повному обсязі.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що відсутність у п. 15 ч. 1 ст. 37 Законі України «Про виконавче провадження» будь-яких умов щодо зупинення виконавчого провадження в залежності від моменту та підстав виникнення заборгованості, не виключає обов'язок державного виконавця дотримуватися приписів абз. 6 п. 3.7. ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», положення якого, в тому числі складають правову основу діяльності державної виконавчої служби (ст. 2 Закону України «Про державну виконавчу службу»).

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Вищого господарського суду України від 04.02.2014 року по справі № 904/2000/13, від 25.02.2015 року по справі № 910/17078/13, від 22.04.2015 року по справ № 904/2440/14, від 22.04.2015 року по справ № 909/653/13.

У відповідності до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

У відповідності до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.03 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються загальним і господарським судами мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 232 - 234 ЦПК та статей 86, 1212 ГПК. Виходячи зі змісту ст. 24824 ЦПК у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження»), проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом або скоротити його.

Враховуючи вищенаведене, скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити повністю.

2. Визнати незаконними дії Державної виконавчої служби України щодо винесення 16.02.2015 р. постанови про зупинення виконавчого провадження ВП № 46424296 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 24.11.2014 р. у справі № 910/15028/14 про стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 13 185 378,74 грн. - основного боргу, 640 590,44 грн. - пені, 150 874,75 грн. - збитків від інфляції, 320 985,86 грн. - 3 % річних, 73 080,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

3. Визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазура Г.І. від 16.02.2015 р. про зупинення виконавчого провадження ВП № 46424296 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 24.11.2014 р. у справі № 910/15028/14 про стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 13 185 378,74 грн. - основного боргу, 640 590,44 грн. - пені, 150 874,75 грн. - збитків від інфляції, 320 985,86 грн. - 3 % річних, 73 080,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Суддя Т.М. Ващенко