ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року Справа № 910/16513/14
Вищий господарський суд України в складі колегії

Овечкін В.Е. - головуючого,
Чернов Є.В., Цвігун В.Л.
за участю представників: Компанії "Хербс Трейдінг ГмбХ" розглянув касаційну скаргу Старцева Т.М. товариства з обмеженою відповідальністю "Фра-М"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 18 березня 2015 року
у справі№910/16513/14 господарського суду міста Києва
за позовомКомпанії "Хербс Трейдінг ГмбХ"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Фра-М"
простягнення 812 298, 04 євро, що еквівалентно 2 957 624, 81 грн.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. (суддя Бондарчук В.В.) частково задоволені позовні вимоги Компанії "Хербс Трейдінг ГмбХ", вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фра-М" 812 298, 04 євро,що еквівалентно 12 957 624, 01 грн. заборгованості, 32 650, 72 євро, що еквівалентно 520 838, 11 грн. пені, 5 130, 22 євро, що еквівалентно 81 836, 30 грн. 3% річних та 68 083, 94 грн. судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2015 року (судді: Самсіна Р.І., Скрипка І.М., Шаптала Є.Ю.) рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. залишено без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фра-М" в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду та рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення та неправильного застосування норм матеріального та процесуального закону, прийняти нове рішення яким в позові відмовити.

Відповідач доводить, що судами неповно з'ясуванні обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права; на користь позивача перераховано кошти в сумі, що значно перевищує загальну суму угоди купівлі-продажу № 05/2012 від 01.07.2012р., однак судом не встановлено обставин поставки товару на суму більшу суми оплати здійсненої відповідачем; загальна сума угоди визначається відповідно до генеральної специфікації і обставин збільшення суми специфікації позивач не довів, оригіналу додаткової угоди № 129не надав, що свідчить, що сторони не досягли згоди збільшити суму угоди.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фра-М" звернулося до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи з тих підстав, що прибуття в судове засідання представника ускладнено обставинами проведення антитерористичної операції, необхідністю оформлення перепустки для вїзду/виїзду на неконтрольовану територію згідно з вимогами Служби безпеки України.

Суд касаційної інстанції розглянувши відповідне клопотання не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Обставиною, яка зумовлює відкладення розгляду справи є неможливість вирішення справи в даному судовому засіданні з врахуванням також підстав, наведених в ст. 77 ГПК України. Зазначені підстави оцінюються судом з метою реалізації передбаченого процесуальним законом права на відкладення справи.

Заявником не доведено суду обставин на які він посилається з наданням будь-яких доказів на їх обґрунтування, які він вважає такими, що не дозволяють йому взяти участь в судовому засіданні, зокрема, звернення до компетентних органів з заявами про оформлення перепустки.

Касаційна інстанція бере до уваги, що касаційне провадження порушено 23.04.2015р. з призначенням розгляду касаційної скарги на 12.05.2015 р., однак заявником не доводяться суду обставини вжиття заходів у цей період для забезпечення участі представника в судовому засіданні.

За таких обставин, суд касаційної інстанції вважає, що наданий учасникам судового процесу строк повною мірою дозволяв підготуватися до судового розгляду, зокрема, вжити заходів для забезпечення представництва своїх інтересів участю в судовому засіданні, тому клопотання про відкладення визнає необґрунтованим.

Позивач у відзиві доводи скарги заперечує, вважає, що обставини справи встановлені в повній мірі, оскаржувані судові рішення відповідають нормам права, а скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без зміни.

Вищий господарський суд України вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи касаційної скарги, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.07.2012р. сторонами укладено угоду купівлі-продажу № 05/2012, за умовами якої продавець (позивач у справі) продає, покупець (відповідач у справі) купує лікарські засоби, вироби медичного призначення, засоби догляду за волоссям, гігієнічні продукти, косметичні засоби, харчові добавки (товари), кількість, асортимент та ціни яких вказані в Генеральній Специфікації (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною цієї Угоди, на умовах DAP (delivered at place/поставка в місці) "Фармлогістика" м. Бориспіль, Україна (Інкотермс 2010) (п. 1.1 угоди).

В силу укладення між сторонами угоди, відповідно до п.1 ст. 174 Господарського кодексу України виникли господарські зобов'язання визначені договором купівлі-продажу, регулювання якого на законодавчому рівні визначено у главі 54 Цивільного кодексу України.

Спір у справі виник внаслідок нездійснення оплати за товар на суму 812 298, 04 євро, поставка якого на умовах угоди № 05/2012 від 01.07.2012р. підтверджена наступними документами:

- додатками із встановленими строками розрахунків № 121, № 122 від 07.11.2013р. (термін оплати за товар 180 днів), № 128, № 129 від 06.12.2013р. (термін оплати за товар 120 днів), № 133 (термін оплати 30 днів), № 134, № 137, № 138, № 139, 140 від 19.03.2014р. (термін оплати 90 днів);

- рахунками-інвойсами в яких також зазначалось про встановлені у додатках строки оплати № 7486 від 11.11.2013р. (по додатку № 121 на суму 136 770 євро); № 7487 від 11.11.2013р. (по додатку № 122 на суму 11 205, 36 євро); № 7514 від 09.12.2013р. (по додатку № 128 на суму 296 526, 96 євро); № 7515 від 09.12.2013р. (по додатку № 129 на суму 250 167, 06 євро); № 90000617 від 02.04.2014р. (по додатку № 133 на суму 107 969, 43 євро); № 90000618 від 02.04.2014р. (по додатку № 134 на суму 3 520, 60 євро); № 90000621 від 02.04.2014р. (по додатку № 137 на суму 5 856 євро); № 90000622 від 02.04.2014р. (по додатку № 138 на суму 9 330 євро); № 90000623 від 02.04.2014р. (по додатку № 139 на суму 1 334 євро); № 90000624 від 02.04.2014р. (по додатку № 140 на суму 4 227, 12 євро);

- вантажно-митними деклараціями та товарно-транспортними накладними від 18.12.2013р., 12.12.2013р., 24.12.2013р., 04.04.2014р., з відмітками про переміщення та розмитнення товарів на суму 296 526, 96 євро, 250 167, 06 євро, 136 770 євро, 11 205, 36 євро, 107 969, 43 євро (документи надані ПП "Фармлогістика" згідно з листом № 541а від 02.09.2014р..

Державною фіскальною службою України листом за вих. № 4477/6/99-99-18-03-04-15 від 03.10.2014р. підтверджено розмитнення ТОВ "Фра-М" товарів поставлених за угодою № 05/2012 від 01.07.2012р. згідно вантажно-митних декларацій № 700130000/2013/021377 від 19.11.2013р.; № 700130000/2013/023152 від 16.12.2013р.; № 700130000/2013/023935 від 25.12.2013р.; № 700130000/2014/005538 від 19.04.2014р.; № 700130000/2014/004990 від 08.04.2014р.; № 700130000/2014/004993 від 08.04.2014р.; № 700130000/2014/004988 від 08.04.2014р.; № 700130000/2014/004991 від 08.04.2014р.; № 700130000/2014/004992 від 08.04.2014р..

Згідно положень п. 3.2 угоди, поставка товару, зазначеного в п. 1.1 цієї угоди, здійснюється частково (в порядку календарного надходження заявок від покупця) в кількості та асортименті, узгоджених сторонами і зазначених в заявках; заявка узгоджується та оформлюється в письмовій формі у вигляді специфікації, яка є невід'ємною частиною цієї угоди.

При цьому, судом враховуються доводи про не підписання ним додатку № 129 від 06.12.2013р., що підтверджує неналежне оформлення документації на підприємстві та порушення вимог п. 3.2 угоди з боку саме відповідача, з огляду на прийняття та розмитнення ТОВ "Фра-М" товару поставленого згідно вказаного додатку, що не може бути підставою для звільнення від оплати за вказаний товар відповідно до погоджених сторонами умов в договорі (п.3.5, п. 4.2, додаток № 2 до угоди).

Від прийняття зазначеного товару поставленого за угодою № 05/2012 від 01.07.2012р. згідно додатку № 129 від 06.12.2013р. покупець (ТОВ "Фра-М") не відмовився, зазначений товар продавцю (компанії "Хербс Трейдінг ГмбХ") не повернув, на вимоги суду (ухвала від 03.02.2015р.) не представив документів на спростування доводів позивача щодо отримання товариством товару поставленого за додатком № 129 (рахунок № 7515) згідно залучених до справи ВМД №12511007/2013/814968, № 700130000/2013/023935 від 25.12.2013р. якими підтверджено розмитнення ТОВ "Фра-М" товару поставленого за рахунком № 7515.

В силу положень угоди (п. 4.2) строки та умови оплати зафіксовані у Додатку № 2 до даної угоди купівлі-продажу, який є невід'ємною частиною останньої.

Вказаним додатком № 2 до угоди купівлі-продажу № 05/2012 від 01.07.2012р. передбачено систему знижок при умові здійснення попередньої оплати, здійснення оплати протягом -30, - 45, -60 днів від дати отримання відповідної партії товару.

У п. 1 додатку № 2 до угоди відображені положення п. 3.5 угоди щодо підтвердження отримання кожної окремої часткової поставки датою, яка відображена Державною митною службою України при отриманні вантажу покупцем на вантажній митній декларації імпорт 40…; також, визначено право покупця самостійно визначати термін оплати кожної поставки згідно зазначених умов із повідомленням про це в письмовій формі у заявці на товар; вказано, що продавець узгоджує та оформляє умови кожної окремої поставки у специфікації, яка є невід'ємною частиною цієї угоди; оплата за кожну поставку здійснюється відповідно до умов, які відображені у відповідній специфікації; знижки надаються шляхом оформлення кредитної ноти, після своєчасної оплати.

Використання кредитних нот, які отримані ТОВ "Фра-М", зокрема згідно переліку у наданій бухгалтерській довідці товариства (додаток до апеляційної скарги) підтверджено розрахунком вартості несплаченого товару з врахуванням кредитних нот від 28.04.2014р. на суму 2 235, 08 євро (аркуш справи 78), 9 992, 25 євро (аркуш справи 79), та кредитних нот від 12.05.2014р. на суму 146, 66 євро, 2 234, 50 євро (всього на суму 2 381, 16 грн.) в оплату по рахунку № 7514, внаслідок чого до стягнення, виходячи із загальної вартості поставленого товару 826 906, 53 євро, заявлено суму заборгованості в розмірі 812 298, 04 євро (826 906, 53 євро - 9 992, 25 євро - 2 235, 08 євро - 146, 66 євро - 2 234, 50 євро).

Доводи апеляційної скарги в цій частині судом відхиляються, сума заборгованості заявлена до стягнення в розмірі 812 298, 04 євро не спростована відповідачем, подана під час розгляду апеляційної скарги представником відповідача довідка з банку (ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" за вих. № 145-2-1-00/135 від 21.01.2015р.) не може розцінюватись як доказ відсутності заборгованості за угодою № 05/2012 від 01.07.2012р. щодо якої розглядався спір у справі № 910/16513/14, оскільки містить відомості про здійснення перерахування іноземної валюти в загальному розмірі за контрактом, однак без вказання оплат конкретних поставок товару, в тому числі, згідно додаткових угод по яких виник спір у справі № 910/16513/14.

Окрім того, в обгрунтування суми боргу в розмірі 812 298, 04 євро позивачем наводяться відомості по зведеному балансу компанії "Хербс Трейдінг ГмбХ" щодо розрахунків із контрагентом ТОВ "Фра-М" за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р., результат яких підтверджено незалежною аудиторською компанією BDO Austria GmbH, з перекладом на українську мову, де загальний обсяг поставок за угодою складає 3 395 209, 21 євро; загальний обсяг кредит-нот (знижок) за угодою - 168 745, 54 євро; загальний обсяг здійснених оплат за угодою - 2 414 165, 63 євро.

Пунктом 11.5 угоди № 05/2012 від 01.07.2012р. передбачено, що угода набирає чинності з моменту її підписання обома сторонами та діє до 31.12.2012р., а в частині виконання взятих сторонами на себе зобов'язань за цією угодою до повного їх виконання та відшкодування збитків.

У додатках № 31, № 124, які є невід'ємною складової частиною до Угоди купівлі-продажу № 05/2012 від 01.07.2012р. сторони домовились продовжити термін дії Угоди купівлі-продажу до 31.12.2013р., до 31.12.2014р.

Доказів припинення угоди у встановленому порядку в періоді, за який розглянуто вимоги щодо стягнення боргу, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Твердження скаржника про імовірність того, що строк оплати за деякими додатковими угодами ще не закінчився є лише його твердженнями, оскільки зазначені обставини можуть бути визначені виходячи із умов додатків, по яких розглянуто спір, та документів підтверджуючих отримання відповідачем товару, які є всі в наявності у відповідача.

Станом на час звернення до суду (07.08.2014р.), строки оплати за поставками згідно рахунків № 7486, № 7487 від 11.11.2013р., № 7514, № 7515 від 09.12.2013р., № 90000617, № 90000618, № 90000621, № 90000622, № 90000623, № 90000624 від 02.04.2014р. є такими що настали, виходячи з погоджених у них термінах оплати та підтверджених вантажно-митними деклараціями даних про отримання товару:

- 18.05.2014р. настав строк оплати за рахунками № 7486, 7487 (180 днів з моменту оформлення декларації - 19.11.2013р.);

- 15.04.2014р. настав строк оплати по рахунку № 7514 (120 днів з моменту оформлення декларації від 16.12.2013р.);

- 24.04.2014р. настав строк оплати по рахунку № 7515 (120 днів з моменту оформлення декларації від 25.12.2013р.);

- 19.05.2014р. настав строк оплати по рахунку № 90000617 (30 днів з моменту оформлення декларації від 19.04.2014р.);

- 07.07.2014р. настав строк оплати рахунків № 90000618, № 90000621, № 90000622, № 90000623, № 90000624 (90 днів з моменту оформлення декларацій від 08.04.2014р.).

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції правомірно задоволено позов в частині стягнення з відповідача основного боргу, в свою чергу доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі відхиляються апеляційним господарським судом, не свідчать про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи чи про порушення або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні спору, оскільки, обґрунтовані лише припущеннями скаржника без спростування встановлених судом обставин належними доказами.

В силу положень ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. На сторін процесуальним законом покладено саме обов'язок довести обставини на які вони посилаються належними засобами доказування, а не надавати оцінку доказам іншої сторони (ст. 33 ГПК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Положеннями статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

До стягнення позивачем заявлено суму 3% річних за розрахунком по періоду прострочення станом на 16.07.2014р., тобто за період прострочення тривалістю:

- 92 дні у відношенні поставки товару на суму 281 918, 47 євро (сума поставки за рахунком № 7514 з урахуванням знижки зарахованої в оплату);

- 84 дні у відношенні поставки товару на суму 250 167, 06 євро,

- 60 днів у відношенні поставки товару на суму 136 770 євро; 11 205, 36 євро;

- 59 днів у відношенні поставки товару на суму 107 969, 43 євро;

- 9 днів у відношенні поставки товару на суму 3 520, 60 євро, 5 856 євро, 9 330 євро, 1 334 євро, 4 227, 12 євро, відповідно рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача 5 130, 22 євро суми 3% річних за визначений позивачем період є правильним.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до абзацу 2 п. 4.3. угоди, при затриманні оплати відповідачем, останній зобов'язаний виплатити позивачеві пеню у розмірі 0,2% від несплаченої в термін суми за кожний день затримання оплати. В будь-якому випадку сума пені не може перевищувати 10 % від загальної суми даної Угоди купівлі-продажу. Виплата пені за затримку оплати не звільнює відповідача від обов'язку здійснення оплати згідно угоди купівлі-продажу.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За таких обставин, враховуючи передбачений умовами договору розмір штрафних санкцій, який перевищує розмір встановлений законом, стягненню в примусовому порядку підлягає сума обмежена законодавством, в свою чергу умови договору, зокрема, в частині сплати штрафних санкцій у більшому розмірі є обов'язковими для сторін та можуть бути виконані в добровільному порядку.

В даному випадку, вирішується питання про стягнення в примусовому порядку нарахованої пені, що в свою чергу не виключає можливості її нарахування в інших розмірах погоджених договором.

Вказана позиція викладена також в Інформаційному листі Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" у п. 49 якого зазначено, що положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" не встановлюють обмежень щодо визначення розміру пені, а передбачають обмеження розміру пені, що підлягає стягненню.

Окрім того, висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України 11/103 від 24.10.2011р. (справа № 25/187), а також і у постанові Верховного Суду України 11/112 від 07 листопада 2011 року (справа 5002-2/5109-2010), які згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є обов'язкові до врахування судом при прийнятті рішення у справі.

Врахувавши зазначені вимоги, судом першої інстанції вирішено питання про стягнення з відповідача пені в розмірі 32 650, 72 євро згідно розрахунку, що проведений за визначений позивачем період прострочення станом на 16.07.2014р. (дата на яку здійснено розрахунок позивачем) за подвійною обліковою ставкою встановленою Постановами НБУ від 09.08.20130р. № 315 (6,5%), від 14.04.2014р. № 212 (9,5%), період нарахування пені не перевищував встановленого законом обмеження (6 місяців).

Усі суми заявлені до стягнення з відповідача визначені в євро, тобто за валютою угоди купівлі-продажу № 05/2012 від 01.07.2012р.; еквівалент сум у гривні вказаний у рішенні суду за курсом НБУ (1595, 1811 грн. за 100 євро) станом на дату підписання позовної заяви 16.07.2014р., що жодним чином не свідчить про порушення при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права, оскільки судом захищене право позивача на отримання відповідної суми грошових коштів в іноземній валюті, а не еквіваленту такої суми на відповідну дату; а стягнення коштів за рішенням суду в іноземній валюті відбувається у встановленому порядку виконання судового рішення, тобто з урахуванням відповідного курсу валюти на дату виконання.

Касаційна інстанція зазначає, що згідно зі ст.111-7 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції відповідають чинному законодавству, тому не вбачає підстав для задоволення скарги та скасування чи зміні оскаржуваних рішень судів.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2015р у справі №910/16513/14 господарського суду міста Києва залишити без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Поновити виконання оскаржуваного судового рішення у зв'язку з закінченням касаційного провадження у справі.

Головуючий, суддя В. Овечкін

судді Є. Чернов

В. Цвігун