РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015Справа №910/28390/14

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

До Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто»

Про стягнення 9 457,77 грн.

Головуючий суддя Ващенко Т.М.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

Від позивача: Гоголь О.Я. представник за довіреністю № 3864/18 від 02.12.14.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (далі - відповідач) про стягнення 9 457,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як страховиком виплачено страхувальнику страхове відшкодування, внаслідок чого позивачем в порядку статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.14. порушено провадження у справі № 910/28390/14 та призначено її до розгляду на 20.01.15.

20.01.15. від відповідача через відділ діловодства суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.15. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 12.02.15.

В судовому засіданні 12.02.15. суд відмовив в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та дійшов висновку про призначення колегіального розгляду справи, про що прийняв відповідну ухвалу.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 12.02.15. визначено склад колегії по розгляду справи № 910/28390/14: головуючий суддя Ващенко Т.М., суддя Трофименко Т.Ю., суддя Домнічева І.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.15. вказаною колегією суддів прийнято дану справу до свого провадження та призначено її до розгляду на 12.03.15.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 12.03.15. змінено склад колегії по розгляду справи № 910/28390/14: головуючий суддя Ващенко Т.М., суддя Трофименко Т.Ю., суддя Літвінова М.Є.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.15. вказаною колегією суддів прийнято дану справу до свого провадження.

За результатами судового засідання 12.03.15. розгляд справи було відкладено на 23.04.15., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

В зв'язку з неявкою в судове засідання 23.04.15. представників сторін, ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 12.05.15.

В судовому засіданні 12.05.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання 12.05.15. вкотре не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/28390/14.

В судовому засіданні 12.05.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.07.12. між позивачем (Страховиком) та Сідоровою Світланою Юріївною (Страхувальником) було укладено Договір № 87199Га/12дпАС добровільного страхування наземного транспорту (далі - Договір), відповідно до якого позивач прийняв під страховий автомобіль марки Mitsubishi, д.р.н. АЕ0041СХ.

Позивач вказує на те, що 20.05.13. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась в місті Дніпропетровськ на вулиці Набережна-Заводська, автомобіль марки Mitsubishi, д.р.н. АЕ0041СХ отримав механічні пошкодження.

На підтвердження вказаного позивачем до матеріалів позовної заяви було долучено відомості № 9202411, сформовані АІПС ДТП станом на 27.05.13., в яких вказано, що 20.05.13. о 08:05 год. в місті Дніпропетровськ на вулиці Набережна-Заводська трапилась ДТП за участі автомобілів: Ford, д.р.н. АЕ9043ЕО, Toyota, д.р.н. 64902АА, Mitsubishi, д.р.н. АЕ0041СХ.

Позивач посилається на те, що за умовами Договору, на підставі страхового акту від 28.05.13. № 1.002/13/06535/vesco19018 та зібраних документів, позивачем було сплачено Страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 9 457,77 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 34691 від 29.05.13.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

Згідно пункту 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Разом з тим, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19.06.13. в адміністративній справі № 199/6057/13-п встановлено, що Корабльова О.В., 20.05.13. о 08:05 год., в Дніпропетровськ на вулиці Набережна-Заводська в районі електроопори № 551, керуючи автомобілем Ford, д.р.н. АЕ9043ЕО, не витримала безпечну дистанцію, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем Toyota, д.р.н. 64902АА, що призвело до отримання транспортними засобами механічних пошкоджень, завдано матеріальні збитки. визнанно винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Корабльову О.В. визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, в судовому порядку встановлена вина Корабльової О.В., яка керувала автомобілем Ford, д.р.н. АЕ9043ЕО, в порушенні ПДР та спричиненні пошкодження транспортного засобу Toyota, д.р.н. 64902АА, а не автомобіля марки Mitsubishi, д.р.н. АЕ0041СХ.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Разом з тим, позивачем не доведено, а судом не встановлено належних доказів на підтвердження того, що відповідач є особою, відповідальною за завданий збиток саме застрахованому у позивача автомобілю.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, господарський суд зазначає, що під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Проте, обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно з ст. 1 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

З наведеного вбачається, що до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

При цьому, приписами ч. 2 ст. 21 ГПК України встановлено, що позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Отже, необхідною умовою для звернення до суду із відповідним позовом є порушення прав та охоронюваних законом інтересів особи - позивача у справі, в даному випадку Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування».

Проте, позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача стразового відшкодування в порядку регресу, з огляду на що в суду відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.05.14.

Головуючи суддя Т.М. Ващенко

Суддя Т.Ю. Трофименко

Суддя М.Є. Літвінова