ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015 Справа №917/477/15

м. Полтава

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ФЕРНІЧЕР", 84500, Донецька область, м. Артемівськ, вул. П.Лумумби, 95

до ОСОБА_1, 36039, АДРЕСА_1

про стягнення 55 050,00 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: Пигіда Є.С., довіреність від 24.02.2015 року №31;

Від відповідача: ОСОБА_1

Резолютивна частина рішення оголошена згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України 12.05.2015 року.

Повне рішення складено та підписано 14.05.2015 року.

Строк розгляду справи було продовжено в порядку ст. 69 (ч. 3) ГПК України за клопотанням відповідача на 15 днів ухвалою суду від 21.04.2015 року.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача коштів в сумі 55 050,00 грн. за договором поставки товару від 01.10.2012 року №145.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати отриманого товару.

Позивач позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись у відзиві, зокрема, на те, що протягом всього періоду співпраці існувала практика часткового погашення боргу та часткової оплати поточних поставок товару, а передбаченої договором 100-відсоткової передплати фактично жодного разу не було. Також відповідач зазначає, що у травні 2014 року почались перебої поставок та сформувався стійкий дефіцит товару на складі внаслідок чого неможливо було виконати замовлення роздрібних покупців, а перераховані ними аванси в сумі 128400 грн. довелось повернути; що вирішити питання щодо повернення неліквідних залишків товару оптовою вартістю 77808 грн. з позивачем не вдалося, внаслідок чого відповідач поніс затрати у розмірі 72470 грн. на утримання товару на орендованій площі. Відповідач вважає, що дії посадових осіб позивача при відпуску товару, порушення умови про 100-відсоткову передоплату та бездіяльність стосовно повернення товару сприяли непогашенню заборгованості відповідачем, тому вважає, що заборгованість слід списати як безнадійну, а в задоволенні позову відмовити.

Крім цього, відповідач посилається на втрату ним статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Судом встановлено, що станом на момент порушення провадження у справі (11.03.2015 року) відповідач являвся суб'єктом підприємницької діяльності, про що свідчить зроблений судом спеціальний витяг з ЄДР (а.с. 113). Згідно витягу з ЄДР (а.с. 144) та повідомлення державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 151) державна реєстрація припинення підприємницької діяльності відповідачем відбулась 13.03.2015 року.

Згідно правової позиції, викладеної в п. 4.7. постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи.

Таким чином, оскільки станом на момент порушення провадження у справі відповідач - ОСОБА_1 мала статус суб'єкта підприємницької діяльності, підстав для припинення провадження у справі згідно п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України не має.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

01.10.2012р між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФОРТЕ УКРАЇНА» (в подальшому перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ФЕРНІЧЕР») та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений Договір поставки товару № 145 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, одна сторона - постачальник, зобов'язався передати товар (меблева продукція) у власність іншій стороні - покупцю, а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар і оплатити його вартість на умовах, визначених даним Договором.

За п. 4.5 Договору моментом передачі товару покупцю вважається підписання накладної покупцем (перевізником). З цього моменту зобов'язання постачальника по поставці вважаються виконаними.

Згідно пункту 5.4 Договору, покупець здійснює оплату за товар на умовах попередньої оплати товару у розмірі 100% вартості узгодженого замовлення на підставі рахунку постачальника.

При погодженні сторонами в заявці поставки товару покупцю без здійснення ним попередньої оплати за товар, строк повної оплати товару покупцем не може перевищувати 90 календарних днів з дати здійснення поставки (п. 5.5. Договору).

Додатковою угодою від 01.04.2013 року сторони виклали п. 5.4. Договору в новій редакції, згідно якої оплата партії товару здійснюється покупцем наступним чином: вартістю до 12000,00 грн. в розмірі 100% вартості, погодженої поставки партії товару в порядку попередньої оплати до дня відвантаження товару; вартістю вище 12 000,00 грн. в розмірі: 50% вартості погодженої до поставки партії товару в порядку попередньої оплати до дня відвантаження товару; 50% вартості відвантаженої партії товару в порядку послідуючої оплати не пізніше 30 календарних днів з дня відвантаження партії товару.

Додатковою угодою від 01.01.2014 року сторони визначили, що покупець здійснює оплату товару в розмірі 100% вартості, погодженої до поставки партії товару в порядку попередньої оплати до дня відвантаження товару.

Як свідчать наявні у справі матеріали позивач передав, а відповідач прийняв в період з 01.10.2012р. по 28.04.2014р. товар на загальну суму 953 315,00 грн. Факт передачі товару підтверджується видатковими накладними з підписом відповідача засвідченим печаткою про отримання товару (а.с. 28-105) та не заперечується відповідачем.

Товар отримувався відповідачем без будь-яких зауважень щодо його кількості чи якості.

Відповідачем було здійснено та проведено повернення поставленого раніше товару на суму 2 301,00 грн., що підтверджується видатковою накладною на повернення товару № 1 від 04.11.2013 р. (а.с. 110).

Згідно наданого позивачем розрахунку, за відвантажений товар у період з 08.10.2012 р. по 23.07.2014 р. відповідачем було перераховано на поточні рахунки позивача кошти всього на суму 895 964,00 грн., що підтверджується виписками з особових рахунків (а.с. 106-109).

Суд при вирішенні спору враховує наступне.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про поставку.

Статтею 712 (ч. 1,2) ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.664 ЦК обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Таким чином, обов'язок відповідача щодо оплати товару витікає з положень Цивільного Кодексу України, а строк оплати є таким, що настав.

За ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності (ст. 4-3 ГПК України).

Згідно ст. 33, ст. 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов'язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов'язань з оплати вартості отриманого товару.

Суд приймає до уваги, що предметом зазначеного Договору є поставка товару, за який відповідач повинен здійснити оплату у визначені договором та додатковими угодами строки і саме оплата отриманого товару формує зміст прав і обов'язків відповідача. Документом, який підтверджує прийняття товару, тобто виконання позивачем своїх обов'язків, є видаткова накладна.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Отже, підписані покупцем накладні є підтвердженням отримання товару та відсутності претензій до постачальника з його боку. Судом встановлено, що накладні підписані представниками сторін договору та засвідчені печатками, в них містяться посилання на договір та на заявку (оригінали оглянуті в судовому засіданні, а копії залучені до матеріалів справи).

Заперечення відповідача про недотримання позивачем обумовленої договором 100% попередньої оплати товару суд відхиляє з огляду на таке.

За ч.1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок (ч. 1, 4 ст. 538 ЦК України).

Крім цього, твердження відповідача спростовуються тим, що сторонами в Договорі був встановлений строк оплати товару в тому разі, якщо не здійснена попередня оплата: не пізніше 90 календарних днів від дати поставки товару, а за додатковою угодою від 01.04.2013 року - 30 календарних днів від дати поставки.

Таким чином, відповідач в силу закону та Договору зобов'язаний оплатити отриманий товар.

Інші обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позов не є підставою для звільнення від оплати отриманого товару.

Позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором, відповідач факт прострочення сплати коштів за отриманий товар не спростував. За таких обставин з відповідача підлягає до стягнення основна заборгованість в розмірі 55050,00 грн. та витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 44, 49 (ч. 2), 82-85, ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1, 36039, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ФЕРНІЧЕР", 84500, Донецька область, м. Артемівськ, вул. П.Лумумби, 95, : 55 050 грн. 00 коп. - основного боргу; 1827 грн. 00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ при набранні рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.05.2015 року.

Суддя І.І.ПУШКО

Примітка: Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене в порядку, визначеному ст. 93 ГПК України.