ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015 р. Справа №917/578/15

за позовом Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука", вул. 1905 року, буд. 27, Кременчук, Полтавська область,39605

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул.Старий Поділ, 5, Полтава, Полтавська область,36022

про стягнення 2 857 714,86 грн. боргу

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін в судове засідання не з'явились.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 2 857 714,86 грн. боргу за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності №291 від 01.03.2001 року, з яких: 2794705,11 грн. - сума заборгованості з орендної плати за січень та лютий 2015 року, 55268,40 грн. - договірна пеня за прострочення сплати орендної плати за грудень 2014 року, січень та лютий 2015 року, 7741,35 грн. - три проценти річних від простроченої суми заборгованості з орендної плати за грудень 2014 року, січень та лютий 2015 року.

В судовому засіданні 14.04.2015 року суд розпочав слухання справи по суті, заслухав вимоги позивача та їх обґрунтування, а також оглянув оригінали документів, вказаних в додатку до позову, наданих в судовому засіданні представником позивача

Відповідач відзив на позов не надав, його представник двічі в судове засідання не з'явився. Відповідач належним чином повідомлявся судом про дату і час розгляду справи - ухвали суду направлялись на адресу, вказану у позовній заяві та за якою відповідач зареєстрований, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ( арк. справи 119-122). Поштові повідомлення про вручення відповідачу ухвал суду долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, господарський суд повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, строк розгляду справи, встановлений ГПК України, закінчується, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

14.05.2015 року від відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач зазначає про наявність підстав для зменшення пені та річних, а тому просить суд про зменшення пені до 100 грн.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2001 року між міським комунальним підприємством "Кременчукенерго" ( орендодавець) та відкритим акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (відповідач, орендар) було укладено Договір № 291 оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності. 10 червня 2010 року та 01 червня 2011 року між сторонами укладено додаткові угоди до договору № 291 оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності від 01.03.2001 року ( арк. с. 11-21).

Відповідно до рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області "Про реорганізацію міського комунального підприємства "Кременчукенерго" від 25.05.2010 року (арк.. с. 123-124), міське комунальне підприємство "Кременчукенерго" було реорганізовано шляхом приєднання до комунального підприємства "Благоустрій Кременчука". У п. 2 вищезазначеного рішення визначено, що комунальне підприємство "Благоустрій Кременчука" є правонаступником всіх прав та обов'язків міського комунального підприємства "Кременчукенерго". Зазначене також підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (арк. справи 113-119). Отже, комунальне підприємство "Благоустрій Кременчука" (позивач) є правонаступником щодо всіх прав та обов'язків міського комунального підприємства "Кременчукенерго" за договором від 01 березня 2001 року № 291 оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності.

За умовами цього договору сторони узгодили, зокрема, наступне:

- орендодавець передає, а орендар (відповідач) приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно згідно з додатком, що знаходиться на балансі міського комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" вартість якого становить за експертною оцінкою 23 139 188,00 грн. Майно передається в оренду з метою забезпечення належного утримання та ефективної експлуатації об'єкта оренди, забезпечення безперебійного надання послуг по тепло - та водопостачанню на необхідному рівні та необхідної якості бюджетним організаціям та населенню міста, погашення заборгованості міського бюджету за теплову енергію (п. 1.1 Договору);

- орендар вступає у строкове платне користування майном у термін вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі майна (п. 2.1 Договору);

- орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції січень 2001 року - 38 565,30 грн.. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди - березень 2001 р. визначається шляхом коригування орендної плати з попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (3.1 Договору);

- орендна плата перераховується до міського бюджету щомісячно, не пізніше 12-го числа наступного місяця за звітним (п. 3.3 Договору);

- орендна плата, перерахована несвоєчасно або не у повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п. 3.5 Договору);

- цей договір укладено строком на 25 років, що діє з 01.03.2001 р. до 01.03.2026 р. включно (п. 10.1 Договору).

За трьома актами від 22.03.2001 р. приймання-передачі основних засобів в оренду згідно рішення міськвиконкому № 396 від 02.03.2001 р. міське комунальне підприємство "Кременчукенерго" передало, а відповідач прийняв в строкове платне користування майно. Зазначені акти підписані представниками сторін та засвідчені печатками ( арк. с. 22-30).

За додатковою угодою від 01.06.2011 р. до договору внесено наступні зміни:

- до розділу 1 договору та п. 3.1 договору про те, що орендодавець додатково до орендованого майна, визначеного в розділі 1 договору передає, а орендар приймає у строкове платне користування індивідуально визначене (нерухоме) майно згідно з Актом прийму-передачі в оренду основних засобів, відповідно до договору оренди № 291 від 01.03.2001 р., експертна вартість якого становить 2 446 280,00 грн.;

- розмір орендної плати за користування майном, передбаченого розділом 1 цієї додаткової угоди становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - червень 2011 р. - 30 578,50 грн., крім того ПДВ - 20% (арк.с.20).

Відповідно до акту від 01.06.2011 р. приймання-передачі основних засобів в оренду за укладеною між сторонами Додатковою угодою від 01.06.2011 р. та рішень Кременчуцької міської ради, комунальне підприємство "Благоустрій Кременчука" передало, а відповідач прийняв в строкове платне користування тепломережі. Зазначений акт підписаний представниками сторін та засвідчений печатками (арк. с. 31-34).

Усі вищевикладені обставини вже були встановлені Господарським судом Полтавської обл. та Харківським апеляційним господарським судом під час розгляду спорів у справах №917/2405/14; 917/709/14; 917/1324/14; 917/2035/14; 917/2691/14 за позовом КП «Благоустрій Кременчука» до відповідача ПАТ «Полтаваобленерго» про стягнення заборгованості за договором № 291 (арк. с. 62-112).

Відповідно до положень ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, суд приймає до уваги рішення господарського суду у вказаних вище справах та встановлені у них факти, при цьому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів.

На підставі умов договору № 291 протягом грудня 2014 року, січня та лютого 2015 року Орендар (ПАТ "Полтаваобленерго") користувався майном, що перебуває на балансі Орендодавця (КП "Благоустрій Кременчука").

Договірні виконавчі та розрахункові документи за договором № 291 за грудень 2014 року, січень та лютий 2015 року (акти приймання-передачі, розрахунки орендної плати та рахунки на оплату орендної плати) були надіслані орендодавцем ПАТ "Полтаваобленерго" 12 січня 2015 року цінним листом з описом вкладення ( арк. с. 34-40, 51-61).

Орендар ПАТ "Полтаваобленерго" акти приймання-передачі за грудень 2014 року, січень та лютий 2015 року згідно договору № 291 не підписав, будь-яких зауважень чи мотивованої відмови у підписанні актів приймання-передачі не надав та 02.03.2015 року сплатив орендну плату за користування майном лише за грудень 2014 року. Отже, з відповідачем рахується заборгованість по орендній платі в сумі 2 794 705,11 грн., яку і просить стягнути позивач.

Крім суми основного боргу позивач просить суд також стягнути з відповідача:

1. договірну пеню за прострочення сплати орендної плати: за грудень 2014 року в сумі 22 192,69 грн. за період з 28.01.2015 року по 02.03.2015 року; за січень 2015 року в сумі 28 363,08 грн. за період з 13.02.2015 року по 16.03.2015 року; за лютий 2015 року в сумі 4712,63 грн. за період з 13.03.2015 року по 16.03.2015 року. Разом пеня складає 55 268,40 грн.

2. три проценти річних від простроченої суми заборгованості з орендної плати: за грудень 2014 року в сумі 3 689,74 грн. за період з 28.01.2015 року по 02.03.2015 року; за січень 2015 року в сумі 3 580,35 грн. за період з 13.02.2015 року по 16.03.2015 року; за лютий 2015 року в сумі 471,26 грн. за період з 13.03.2015 року по 16.03.2015 року. Разом 3% річних складає 7 741,35 грн.

Частинами 1, 6 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В статті 193 ГК України зазначається, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Доказів сплати орендної плати за січень та лютий 2015 року на умовах, визначених договором оренди, відповідачем суду не подано.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 3.5. Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідного до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Судом здійснено перерахунок розміру пені та річних, заявлених до стягнення, з використанням калькулятора "ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ ". Розрахунок позивача є вірним.

Таким чином, вимога позивача про стягнення пені в сумі 7596,52 грн. пені та 1627,83 грн. 3 % річних є правомірною та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Жодних заперечень від відповідача щодо позовних вимог до суду не надходило. Стосовно клопотання відповідача про зменшення пені до 100 грн. суд виходить з наступного.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зі змісту наведеного випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України).

Питання щодо меж зменшення неустойки повинно розглядатися із врахуванням принципу змагальності сторін з виконанням вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України.

Посилання відповідача на наявність заборгованості перед ним у інших контрагентів не є само по собі підставою для зменшення пені, крім того належних доказів існування такої заборгованості суду не надано. Додані до клопотання копії постанов про відкриття виконавчого провадження від 06.10.2011 року та від 25.01.2012 року не є такими доказами, оскільки свідчать лише про відкриття у 2011 році та 2012 році виконавчих проваджень про стягнення з боржників на користь відповідача певних сум, та не свідчать про наявність боргу на даний час. Суд також враховує, що заборгованість відповідача виникла за інший період та не пов'язана із даними виконавчими провадженнями. Крім того, клопотання про зменшення пені до 100,00 грн. є неспіврозмірним та неадекватним з наявним боргом. Таким чином, підстави для зменшення розміру пені відсутні. При цьому суд звертає увагу відповідача на те, що сума нарахованої пені не є великою враховуючи період прострочення та суму основного боргу. Здійснення відповідачем діяльності в галузі електропостачання також не робить даний випадок винятковим.

Враховуючи вищевикладене, клопотання відповідача про зменшення розміру пені судом не задовольняється.

Щодо зауважень відповідача про наявність підстав для зменшення 3 % річних, то суд також відмовляє у їх зменшенні, оскільки за змістом ст. 625 Цивільного кодексу України, інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань та у зв'язку з цим відносити до санкцій та зменшувати.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 2 794 705,11 грн. основного боргу, 55 268,40 грн. пені 7 741,35 грн. 3% річних, обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами ( в мат. справи) і підлягають задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст.49 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Враховуючи матеріали справи та керуючись статтями 33,43,49,75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул.Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область,36022, ідентифікаційний код 00131819 ) на користь Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" (вул. 1905 року, буд. 27, м. Кременчук, Полтавська область,39605, ідентифікаційний код 03351958) 2 794 705,11 грн. основного боргу, 55 268,40 грн. пені 7 741,35 грн. 3% річних, 57 154,30 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.05. 2015 року.

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією