ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78, 42-06-22, 32-11-36
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2015 р. Справа № 923/355/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. при секретарі Гапоновій, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом приватного вищого навчального закладу "Херсонський економічно-правовий інститут", м. Херсон

до міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства міста Херсона", м. Херсон

про часткове визнання недійсним договору.

За участю представників сторін:

від позивача - представник Мироненко К.Б., довіреність від 03.02.2015р.

від відповідача - представник Кривонос О.В., довіреність №01/04-08/524 від 18.03.2015р.,

Суть спору: Приватний вищий навчальний заклад "Херсонський економічно-правовий інститут" звернувся з позовом до міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона", в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26.03.2015р. просить визнати недійсним п.4.1. договору №791 від 09.04.2011р. на подачу холодної води та послуги по прийманню та очистці стічних вод, укладеного позивачем та відповідачем, в частині встановлення права МКП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" на відключення абонента від водопостачання та водовідведення в разі порушення строків оплати по п.4.5. - за стоки в період дощів та сніготанення. Судові витрати по справі позивач просить суд стягнути з відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на положення ст. 23 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання зобов'язань" №2918-III від 10 січня 2002 року, п.3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 та положення ст.ст. 203, 215 ЦК України.

16 квітня 2015 року відповідач у справі надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача та відмовити у задоволенні позову. Даний відзив з додатком суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

16 квітня 2015 року суд оголосив перерву в засіданні суду до 11 год. 00 хв. 05 травня 2015 року, для надання позивачу часу на подання нових доказів.

Представник позивача у судовому засіданні 05.05.2015р. надав суду додаткові письмові пояснення в обґрунтування позовних вимог. Дане пояснення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

Представник позивача судовому засіданні 05.05.2015р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.05.2015р. позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, надавши аналогічні пояснення, які містяться у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 09 квітня 2011 року між приватним вищим навчальним закладом "Херсонський економічно-правовий інститут" (надалі - позивач або абонент) і міським комунальним підприємством "Виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства міста Херсона" (надалі - відповідач або водоканал) був укладений договір на подачу холодної води та послуги по прийманню та очистці стічних вод № 791 (надалі - договір).

Відповідно до умов п.2.1.1. договору водоканал зобов'язаний забезпечити абоненту безперебійну подачу питної води з режимом (графіком) на протязі доби з якістю згідно вимог нормативних документів, а також прийом, відвід та очистку стічних вод за умови дотримання режиму скиду та відповідності якості стічних вод абонента вимогам "Правилам прийому..", відсутності заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення у тому числі і за підвищеним тарифом.

Умовами п.4.1. договору встановлено, що абонент підлягає відключенню від мереж водопостачання і каналізації з попереднім повідомленням за 5 діб при: порушенні строку сплати; виявленні скидання у міську комунальну каналізацію стічних вод з речовинами, що заборонені для скидання; незадовільному технічному стані водопровідно-каналізаційних систем, приладів і споруд, які знаходяться на балансі абонента; невиконанні абонентом умов договору; самовільному приєднанні до систем водопостачання і водовідведення; відмові, ухиленню або затримці укладення або переукладення договору з водоканалом; відмові абонента прийняти рахунок або інший розрахунковий документ; відмові абонента допустити представника водоканалу до огляду систем і споруд водопостачання і водовідведення, проведенні перевірки приладів обліку. Дане відключення може бути виконане без присутності абонента, якщо його представник не з'явився за викликом протягом часу. Вся відповідальність за спричинення можливого збитку, пов'язаного з вказаним відключенням, лягає на керівництво абонента.

Також відповідно до умов п.4.5. договору сторонами було передбачено, що при потраплянні в каналізаційні мережі через зливні люки і каналізаційні колодязі стічних вод у період дощів і сніготанення, абонент сплачує при загальносплавній системі каналізації - у відповідності з площею території, яку займає підприємство, по нормам ДСТУ 3013-95 "Правила контролю за відведенням дощових і снігових стічних вод з територій міст і промислових підприємств" і по даним гідрометеослужби.

Звертаючись з позовом до суду про визнання недійсним п.4.1. договору №791 від 09.04.2011р. в частині встановлення права МКП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" на відключення абонента від водопостачання та водовідведення в разі порушення строків оплати по п.4.5. - за стоки в період дощів та сніготанення, позивач посилається на ті обставини, що відповідно до умов договору сторонами було встановлено два види стічних вод за які позивач має здійснювати оплату - згідно п.2.1. договору - за поставлену воду та стоки, які виникають внаслідок використання поставленої води, кількість яких визначається згідно лічильника, а також п.4.5. договору - необхідність оплати за стоки, які не є стоками від використання поставленої води, а відносяться до стоків, що виникають в період дощів та сніготанення.

Позивач також зазначає, що відповідно до ст. 23 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" відповідачу надано право лише на обмеження позивача в водопостачанні виключно в випадку не оплати чи неповної оплати за користування питною водою поставленою позивачу, об'єм якої у випадку позивача, обліковується згідно з показниками лічильника. Додаткового переліку до підстав відключення від водопостачання вказаним законом не передбачено.

Крім того, відповідно до п.3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 встановлено, що послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини третьої статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Отже, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст. 23 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", п.3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 та ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Так, положеннями п.1 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630 встановлено, що ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі -послуги).

Положеннями п.3 вказаних Правил затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року закріплено, що послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини третьої статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"».

З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку, що положення п.4.1. договору в частині надання водоканалу права на відключення абонента від водопостачання та водовідведення у випадку несплати платежів передбачених договором, суперечать п.3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, оскільки даним пунктом Правил встановлено, що послуги надаються споживачам безперебійно .

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Суд погоджується з доводами позивача, що положення п.4.1. договору в частині надання водоканалу права відключення абонента від водопостачання та водовідведення у випадку несплати платежів передбачених договором, суперечать п.3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630.

Таким чином, вимога позивача про визнання недійсним п.4.1. договору в частині встановлення права водоканалу на відключення абонента від водопостачання та водовідведення в разі порушення строків оплати по п.4.5. - за стоки в період дощів та сніготанення стягнення, є правомірною та обґрунтованою.

Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на порушення відповідачем приписів ст. 23 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", екологічна броня питного водопостачання - мінімальний рівень використання питної води споживачами (крім населення), необхідний для запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру.

Відповідно до статті 16-1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" з метою запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру через припинення питного водопостачання споживачам (крім населення) у разі несплати або внесення не в повному обсязі плати за використану ними питну воду встановлюється екологічна броня питного водопостачання.

Оплата питної води, використаної в межах встановленої екологічної броні питного водопостачання, здійснюється за рахунок коштів відповідних споживачів (крім населення).

Порядок обмеження та складання переліку споживачів питної води, до яких застосовується обмеження питного водопостачання до рівня екологічної броні питного водопостачання, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

08 лютого 2006 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №119 "Про затвердження Порядку обмеження питного водопостачання до рівня екологічної броні" згідно до якої (п.6) перелік споживачів, на яких поширюється обмеження, складається регіональними комісіями з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій за погодженням з територіальними органами Мінприроди та МНС. До переліку включаються споживачі, об'єкти яких відповідно до законодавства належать до категорії потенційно небезпечних об'єктів та об'єктів підвищеної небезпеки. Перелік затверджується Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями на один календарний рік і на 1 січня поточного року доводиться до підприємств питного водопостачання.

Відповідне Розпорядження Голови Херсонської обласної державної адміністрації прийнято 26.11.2014р. №842 "Про затвердження переліку споживачів, на яких поширюється обмеження питного водопостачання до рівня екологічної броні, на 2015 рік" і доведено до МКП "Виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства міста Херсона" - позивач в даному переліку відсутній.

З огляду на викладене, посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на порушення відповідачем приписів ст. 23 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" є необґрунтованим.

Проте, в ході розгляду справи відповідач 16.04.2015р. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача та відмовити у задоволенні позову.

Положення ч. 4 ст. 267 ЦК України застосовуються лише за умови встановлення судом правомірності та обґрунтованості позовних вимог

Стаття 251 Цивільного кодексу України визначає, що строком позовної давності є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Стаття 252 ЦК України визначає, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Стаття 257 Цивільного кодексу України встановлює загальний строк позовної давності в три роки, а п. 1 ст. 261 цього ж кодексу вказує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

До вимог про визнання правочину або його частини недійсним розповсюджується загальний строк позовної давності.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено часові межі реалізації захисту свого права або інтересу у судовому порядку в 3 роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Умовами п.7.1. договору встановлено, що договір укладено строком з 09.04.2011р. до 09.04.2012р. і набирає чинності з дня його підписання та діє на протязі календарного року.

Договір вважається щорічно продовженим якщо за місяць до закінчення його строку жодною із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання, чи необхідності перегляду (п.7.2. договору).

Статтею 21 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" договір про надання послуг з питного водопостачання набирає чинності після досягнення домовленості з усіх його істотних умов та підписання сторонами.

Отже, відповідно до умов договору № 791 від 09.04.2011р., сторонами було досягнуто домовленості з усіх його істотних умов і договір набрав чинності 09.04.2011р..

Позивач на протязі встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України трьох річного строку позовної давності (з 09.04.2011р. по 09.04.2014р.) не звертався до суду за захистом своїх прав, а подав позовну заяву лише 03 березня 2015 року.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд зазначає, що позивач підписавши 09.04.2011р. договір № 791, тим самим підтвердив, що повністю розуміє його умови та погоджується з ними, а тому міг довідатися про порушення свого права.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що право заявити позов про визнання недійсним п.4.1. договору у позивача виникло з 09.04.2011р., а тому строк позовної давності згідно з приписами ч.1 ст. 261 ЦК України для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у позивача закінчився 09.04.2014р.

Таким чином, позивач заявив позов за межами строку позовної давності встановленого статтею 257 ЦК України.

Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України наслідками пропущення строку позовної давності є відмова суду у задоволенні позову.

Статтями 4-2 та 4-3 ГПК України закріплено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно ст. 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до положень ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд відхиляє доводи позивача, що ним не порушено строк позовної давності, як такі, що не відповідають чинному законодавству і не ґрунтуються на належних доказах. Суд зазначає, що фактично позивачем пропущено строк позовної давності, у зв'язку із бездіяльністю самого позивача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача і не відшкодовуються йому.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представників сторін про дату складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 08.05.2015р.

Суддя С.В. Нікітенко