КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2015 р. Справа№ 927/1721/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Прилуцький завод - ,,Білкозин"

на рішення господарського суду Чернігівської області від 20.01.2015р.

у справі № 927/1721/14 (суддя Михайлюк С.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства ,,Банк Форум"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Прилуцький завод - ,,Білкозин"

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство ,,Банк Форум" (далі - позивач) звернулось в господарський суд Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Прилуцький завод - ,,Білкозин" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1-0005/13/42-KLMV від 04.09.2013р. в розмірі 22 668 589,17 грн., 160 764,79 доларів США, 341 858,24 євро, яка складається з:

- прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів в гривні - 17 801 000 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами в гривні - 3 058 562,75 грн., пеня за простроченим кредитом та процентами в гривні - 1 809 026,42 грн.;

- прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів в доларах США - 133 485,69 доларів США, прострочена заборгованість по процентах в доларах США - 15 050,50 доларів США, пеня за простроченим кредитом та процентами в доларах США - 12 228,60 доларів США;

- прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів в євро - 284 430,89 євро, прострочена заборгованість за нарахованими процентами в євро - 29 873,14 євро, пеня за простроченим кредитом та процентами в євро - 27 554,21 євро (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, т.1, а.с. 189 - 190).

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 20.01.2015р. у справі № 927/1721/14 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача:

- 17 801 000 грн. простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів в гривні, 3 015 645,28 грн. процентів за користування кредитом в гривнях, пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів в гривнях - 1 572 775,85 грн. та за несвоєчасну сплату процентів - 233 057,81 грн.;

- 133 485,69 доларів США простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів в доларах США, 14 724,21 доларів США процентів за користування кредитом в доларах США;

- 284 430,89 євро простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів в євро, 29 177,86 євро за користування кредитом в євро. В решті позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на умови кредитного договору, і дійшов висновку про доведеність позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 20.01.2015р. у справі № 927/1721/14 скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки судом першої інстанції допущено неповноту встановлення обставин справи та невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що на момент звернення з позовом до суду позивач не мав права проводити будь - які банківські операції, в тому числі і в іноземній валюті, оскільки відповідно до постанови Правління НБУ від 13.06.2014р. ,,Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ ,,Банк Форум" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок здійснення процедури ліквідації банку та призначено тимчасову адміністрацію строком на 1 рік з 16.06.2014р. по 16.06.2015р. Таким чином, на думку відповідача, вимога уповноваженої особи банку про стягнення коштів в доларах США та Євро є незаконною. Крім того, як вказує скаржник, судом першої інстанції не враховано наявність власних коштів товариства в сумі 757 483,04 грн., які знаходились на рахунках, відкритих в банку та мають бути зараховані в рахунок погашення боргу. Також відповідач зазначає, що розрахунок відсотків за ставкою 22,5% в гривні, 15,5% в доларах США, 14,50% в Євро розрахований банком з 01.07.2014р. є неправомірним та нікчемним з огляду на приписи ст. 1056-1 ЦК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Прилуцький завод - ,,Білкозин" на рішення господарського суду Чернігівської області від 20.01.2015р. у справі № 927/1721/14 прийнято до провадження та призначено розгляд скарги на 14.04.2015р.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про необґрунтованість її доводів, просить рішення суду залишити без змін.

08.04.2015р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення господарського суду м. Києва у справі № 910/3623/15-г за позовом ТОВ ,,Прилуцький завод - ,,Білкозин" до ПАТ ,,Банк ,,Форум" про визнання дій з підвищення фіксованої процентної ставки за кредитним договором неправомірними, яке мотивоване тим, що від результатів розгляду зазначеної справи залежить правомірність стягнення відсотків по кредиту у даній справі.

14.04.2015р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення господарського суду м. Києва під час розгляду справи за позовом ТОВ ,,Прилуцький завод - ,,Білкозин" до ПАТ ,,Банк ,,Форум" про припинення зобов'язання товариства за кредитним договором № 1-0005/13/42-KLMV від 04.09.2013р. в частині заборгованості за кредитом у загальному розмірі 30 595 609,07 грн., яке мотивоване тим, що від результатів розгляду зазначеної справи залежить правомірність стягнення коштів по кредиту у даній справі.

В судовому засіданні 14.04.2015р. оголошено перерву до 05.05.2015р.

В судовому засіданні 05.05.2015р. представник відповідача підтримав заявлені раніше клопотання про зупинення провадження у справі, представник позивача заперечив проти вказаних клопотань, зазначаючи про те, що питання правомірності дій банку з підвищення фіксованої процентної ставки за кредитним договором було предметом дослідження у даній справі, а питання щодо припинення зобов'язання товариства за кредитним договором № 1-0005/13/42-KLMV від 04.09.2013р. в частині заборгованості за кредитом у загальному розмірі 30 595 609,07 грн. не може вплинути на результати розгляду даної справи, оскільки обставини, на які посилається відповідач не існували на момент розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку, що заявлені клопотання про зупинення провадження у даній справі не підлягають задоволенню з огляду на таке.

За приписами ч.1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Колегія суддів зазначає, що клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення господарського суду м. Києва у справі № 910/3623/15-г за позовом ТОВ ,,Прилуцький завод - ,,Білкозин" до ПАТ ,,Банк ,,Форум" про визнання дій з підвищення фіксованої процентної ставки за кредитним договором неправомірними не підлягає задоволенню, дана справа може бути розглянута по суті без зупинення провадження до вирішення вищевказаної справи, оскільки питання щодо підвищення процентної ставки є предметом дослідження у даній справі та було розглянуто в суді першої інстанції.

Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення господарського суду м. Києва під час розгляду справи за позовом ТОВ ,,Прилуцький завод - ,,Білкозин" до ПАТ ,,Банк ,,Форум" про припинення зобов'язання товариства за кредитним договором № 1-0005/13/42-KLMV від 04.09.2013р. в частині заборгованості за кредитом у загальному розмірі 30 595 609,07 грн. також не підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Як вбачається з доданої до клопотання про зупинення провадження копії позовної заяви, позивачем (ТОВ ,,Прилуцький завод - ,,Білкозин") заявлено вимоги, зокрема, визнати припиненими зобов'язання товариства перед ПАТ ,,Банк Форум" за кредитним договором №1-0005/13/42-KLMV від 04.09.2013р. в частині заборгованості за кредитом у загальному розмірі 30 595 609,07 грн., які мотивовані, зокрема, тим, що 19.03.2015р. між ТОВ ,,Мінерфін - Транс" (цедент) та ТОВ ,,Прилуцький завод - ,,Білкозин" (цесіонарій) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 01/2015, відповідно до якого цедент передає, а цесіонарій приймає право вимоги за депозитними договорами на суму 29 338 126,03 грн.

З огляду на дату укладення договору відступлення права вимоги між відповідачем у даній справі та ТОВ ,,Мінерфін - Транс" - 19.03.2015р., який є однією з підстав позову у справі № 910/9195/15, що перебуває в провадженні господарського суду міста Києва, та дату винесення рішення судом першої інстанції у даній справі - 20.01.2015р., колегія суддів зазначає, що на дату винесення рішення у даній справі обставин, які випливають з укладення договору цесії не існувало, та вони не могли бути взяті до уваги судом першої інстанції.

Посилання відповідача на те, що від результатів розгляду справи про припинення зобов'язань залежить правомірність стягнення коштів по кредиту у даній справі є помилковими з врахуванням вищевикладеного.

Таким чином, відповідачем не доведено наявності підстав для зупинення провадження у даній справі, оскільки не доведено, що розгляд справ № 910/3623/15-г, № 910/9195/15, що перебувають в провадженні господарського суду міста Києва, можуть унеможливити розгляд даної справи, та наявності обставин, з якими ст. 79 ГПК України зобов'язує суд зупинити провадження.

У судовому засіданні 05.05.2015р. представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача заперечив проти наведених доводів, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.09.2013р. між Публічним акціонерним товариством ,,Банк Форум" (далі - банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Прилуцький завод - ,,Білкозин" (далі - позичальник, відповідач) укладено кредитний договір № 1-0005/13/42-KLMV (далі - кредитний договір, т.1, а.с. 10-22), відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію, в рамках якої надає останньому кредитні кошти окремими частинами (надалі вибірки) на засадах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання в межах визначеної цим договором (п. 1.2) граничної суми коштів (надалі кредитний ліміт), а позичальник зобов'язався вчасно погашати кредитору заборгованість за кредитом згідно з графіком зниження ліміту, а також сплачувати на користь кредитора проценти та комісії в розмірі, в строки та на умовах, визначених цим договором (п. 1.1).

Максимальна заборгованість позичальника за цим договором (загальна сума усіх вибірок) не може перевищувати кредитний ліміт в сумі 22 млн. грн.; надання кредиту можливо в гривнях, доларах США, євро; кінцевий термін, до настання якого (включно) має бути повністю погашена заборгованість за кредитом, встановлюється 04.11.2014р.; надання кредиту/вибірок буде здійснюватися в межах суми вільного (невикористаного) залишку кредитного ліміту з наступним графіком зниження кредитного ліміту: 31.05.2013р. - 2 млн. грн., 30.06.2014р., 31.07.2014р., 31.08.2014р., 30.09.2014р. - по 3 млн. грн., 04.11.2014р. - 8 млн. грн. (п.п. 1.2, 1.2.1, 1.4, 1.5).

Пунктом 2.3.1 договору сторони погодили, що кредит надається шляхом перерахування кредитором коштів з відповідного (-их) внутрішньобанківського (-их) позичкового (-их) рахунку (-ів) на поточний рахунок позичальника, відкритий у кредитора, в сумі, що буде зазначена в заявці на отримання вибірки, зразок якої наведений у додатку № 1.

Днем (моментом) надання вибірки вважається день перерахування кредитором коштів перерахування кредитором коштів з відповідного (-их) внутрішньобанківського (-их) позичкового (-их) рахунку (-ів) на поточний рахунок позичальника в сумі та валюті відповідної вибірки (п. 2.4).

Сума запитуваної вибірки разом із загальною сумою виданих та непогашених вибірок у гривнях, доларах США, Євро в еквіваленті валюти, в якій встановлений ліміт (визначається шляхом застосування офіційного курсу гривні до відповідних іноземних валют та/або крос-курсу іноземних валют, визначеного через офіційний курс гривні до цих валют), не може перевищувати кредитний ліміт. Під офіційним курсом гривні для цілей цього підпункту договору розуміється курс гривні до відповідної іноземної валюти, що встановлюється Національним банком України станом на дату надання кожної окремої вибірки (п. 2.7).

На виконання умов договору позивач надавав відповідачу кредитні кошти згідно з заявками останнього, що підтверджується заявками та меморіальними ордерами, наявними в матеріалах справи, якими підтверджується надання банком позичальникові кредитних коштів в розмірі 17 801 000 грн., 133 485,69 доларів США та 284 430,89 євро.

За змістом п. 3.1 договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти у валюті відповідної вибірки, що нараховується на суму фактичної заборгованості позичальника за кредитом за фактичний строк існування заборгованості за кредитом з періодичністю, визначеною п. 3.3 договору. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту та не враховується день повного погашення заборгованості за кредитом, використовується річна процентна ставка в розмірі, визначеному п. 3.2 договору, та приймається рік, що складається з фактичної кількості календарних днів у відповідному календарному році - 365 або 366 - для вибірок у гривні та умовно 360 днів у відповідному році - для вибірок у іноземній валюті. Протягом строку дії договору максимальний розмір процентної ставки не повинен перевищувати 50% річних. Розмір процентів (процентної ставки), що нараховується за цим договором, може бути збільшений без укладання відповідного договору про внесення змін, внаслідок порушення позичальником відповідних своїх обов'язків тощо у випадках, передбачених п. 3.4 цього договору.

Відповідно до п. 3.2 договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за фіксованою процентною ставкою, яка встановлюється у наступному розмірі:

- починаючи з дати підписання цього договору позичальник сплачує 20,5% річних за користування гривневим кредитом, 13,5% річних - за користування кредитом в доларах США, 12,5% річних за користування кредитом у євро. У разі настання умов, передбачених п.3.2.2 п.3.2 договору, процентна ставка зазначена в даному підпункті застосовується до всіх раніше виданих вибірок (п.3.2.1).

Згідно з п.3.3 договору у разі чергового надання кредиту в період з 1-го по 25 число поточного місяця включно проценти за користування кредитом нараховуються кредитором за період від дати надання кредиту по 25 число поточного місяця включно або до дати повного погашення заборгованості за кредитом, залежно від того, що настане раніше. Сплаті такі проценті підлягають в період з 26 числа поточного місяця по останній календарний день поточного місяця включно. У разі чергового надання кредиту після 25 числа поточного місяця (або продовження існування заборгованості за кредитом станом на 26 число поточного місяця) проценти за користування кредитом нараховуються кредитором за період від дати надання кредиту (а у разі продовження існування заборгованості за кредитом станом на 26 число поточного місяця - за період з 26 числа поточного місяця) по 25 число наступного календарного місяця включно або до дати повного погашення заборгованості за кредитом, залежно від того, що настане раніше. Сплаті такі проценті підлягають в період з 26 числа наступного календарного місяця по останній календарний день наступного місяця включно. При повному остаточному погашенні заборгованості за кредитом проценти нараховуються кредитором до дати повного остаточного погашення заборгованості за кредитом. Сплаті такі проценти підлягають в день повного остаточного погашення заборгованості за кредитом.

Пунктом 3.4 договору сторони передбачили випадки, коли розмір процентної ставки, встановлений п. 3.2 збільшується на 2% річних. Про факт збільшення розміру процентної ставки, а також дату, з якої остання вважається збільшеною кредитор письмово повідомляє позичальника. Сторони розуміють, що вищезазначене збільшення розміру процентної ставки буде здійснено в разі настання вищевказаних обставин (умов) та не потребуватиме укладання будь - якого договору про внесення змін до цього договору та сторони згодні з таким збільшенням щодо всієї суми можливої заборгованості за кредитом в межах кредитного ліміту.

Листом від 24.07.2014р. № 4553/3.2 позивач повідомив відповідача про те, що останнім не виконано зобов'язання, передбачені п. 5.2.10 та п. 5.2.11 договору, в зв'язку з чим, відповідно до умов п.3.4 договору повідомив, що з 01.07.2014р. розмір процентної ставки, встановлений п.3.2 договору, збільшується на 2%.

У відповідь на вказаний лист відповідач надіслав заперечення (лист від 05.08.2014р. № 435), в якому зазначив, що не погоджується з такими діями банку.

Згідно з п.п. 7.2, 7.2.1 договору при настанні випадку порушення зобов'язань, кредитор, на свій розсуд, має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та/або комісій, можливої неустойки (штрафу, пені), відшкодування збитків тощо протягом 7 робочих днів від дати відправлення кредитором відповідного письмового повідомлення.

Як зазначає позивач, позичальником не виконуються свої зобов'язання за кредитним договором, а саме, не сплачуються проценти за користування кредитом, не здійснено погашення заборгованості в сумі перевищення кредитного ліміту, та не здійснюється погашення кредиту згідно встановленого графіку.

В зв'язку з порушенням умов договору позивач направив 16.05.2014р. на адресу позичальника лист від 13.05.2014. № 1994/3.2, яким повідомив, що станом на 12.05.2014р. перевищення фактичної заборгованості над кредитним лімітом складає 1 899 196,03 грн., що перевищує на 8,64% кредитний ліміт. Окрім цього, банк вказав на порушення позичальником платіжних зобов'язань за кредитним договором, зазначивши, що прострочена заборгованість за нарахованими процентами склала: 2 953,37 дол. США, 5 826,88 євро, 719 803,97 грн. та вимагав негайно сплатити заборгованість. Зазначений лист отриманий відповідачем 20.05.2014р.

26.07.2014р. на адресу відповідача банк направив вимогу від 25.07.2014р. № 4660/3.2 про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, яка отримана відповідачем 31.07.2014р. У вимозі банк зазначав, що станом на 24.07.2014р. зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування в передбачений договором строк боржником (відповідачем) не виконані та вимагав протягом 7 робочих днів від дати відправлення вимоги сплатити заборгованість за договором, а саме: повернути прострочені суми, достроково повернути надані кредитні кошти, сплатити заборгованість за простроченими процентами, сплатити заборгованість за строковими процентами, сплатити пеню за несвоєчасне повернення коштів та несвоєчасну сплату процентів, сплатити проценти, що будуть нараховані станом на дату повернення основної суми кредиту, сплатити пеню за несвоєчасне повернення кредитних коштів та несвоєчасну сплату процентів, що буде нарахована станом на дату повернення основної суми кредиту та сплати процентів за кредитним договором.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про те, що в порушення умов кредитного договору відповідач не здійснив погашення заборгованості за договором у встановлені для цього строки і станом на 01.12.2014р. заборгованість відповідача становить 22 668 589,17 грн., 160 764,79 доларів США, 341 858,24 євро, яка складається з:

- прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів в гривні - 17 801 000 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами в гривні - 3 058 562,75 грн., пеня за простроченим кредитом та процентами в гривні - 1 809 026,42 грн.;

- прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів в доларах США - 133 485,69 доларів США, прострочена заборгованість по процентах в доларах США - 15 050,50 доларів США, пеня за простроченим кредитом та процентами в доларах США - 12 228,60 доларів США;

- прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів в євро - 284 430,89 євро, прострочена заборгованість за нарахованими процентами в євро - 29 873,14 євро, пеня за простроченим кредитом та процентами в євро - 27 554,21 євро (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, т.1, а.с. 189 - 190), які він просить стягнути з відповідача.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначав, що позивач заборгував товариству грошові кошти, які станом на 19.06.2014р. залишились в його розпорядженні в сумі 754 317,08 грн. та 244 євро, позивач не виконав прохання безспірно списати або зарахувати в рахунок погашення 757 483,04 грн. На думку відповідача, підвищення процентної ставки проведено з порушенням умов кредитного договору та не відповідає вимогам статті 1056-1 ЦК України, оскільки п.п. 3.2.1 та 3.2.2 договору було визначено саме фіксовану ставку, та встановлений розмір не може бути піднятий банком в односторонньому порядку, а така умова договору є нікчемною. Право на дострокове стягнення кредиту у позивача виникло тільки після 30.11.2014р., що вказує на відсутність його порушення станом на дату звернення з позовом до суду.

Колегія суддів, з огляду на встановлені у даній справі обставини та наявні у справі докази, погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 2 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та також самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. ст. 1049, 1050 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується надання банком позичальникові кредитних коштів, а саме 17 801 000 грн., 133 485,69 доларів США та 284 430,89 євро.

У передбачений кредитним договором строк, у відповідності з графіком зниження кредитного ліміту (п.1.5) відповідачем відповідні суми коштів не сплачені, доказів погашення заборгованості матеріали справи не містять, тому вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості з повернення кредитних коштів в розмірі 17 801 000 грн., 133 485,69 доларів США та 284 430,89 євро є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Як зазначалось вище, п.3.2 договору визначений тип процентної ставки - фіксована та п. 3.2.1 договору встановлений розмір процентів за користування кредитом. Розмір процентної ставки за користування кредитними коштами з 01.07.2014р. підвищений на 2% та встановлений в розмірі 22,5% річних за користування гривневим кредитом, 15,5% річних - за користування кредитом в доларах США, 14,5% річних за користування кредитом у євро. Збільшення процентних ставок відбулося на підставі п. 3.4 договору у зв'язку з недотриманням позичальником зобов'язань, визначених п.п. 5.2.10, 5.2.11 договору.

Про збільшення розміру процентних ставок банк повідомив позичальника листом від 24.07.2014р. № 4553/32.

За змістом ч. 3. ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Умовами кредитного договору, укладеного між сторонами не передбачені права банку в односторонньому порядку змінювати розмір фіксованої процентної ставки. Пункт 3.4 договору встановлює обставини, з настанням яких застосовується інша фіксована процентна ставка та її розмір. Укладення додаткової угоди в такому випадку не передбачено. Натомість, цим пунктом визначено, що про факт збільшення розміру процентної ставки, а також дату, з якої остання вважається збільшеною, кредитор повідомляє позичальника письмово. Також сторони вказали, що розуміють, що таке збільшення розміру процентної ставки буде здійснено у разі настання передбачених обставин (умов) та не потребуватиме укладення будь-якого договору про внесення змін до цього договору, сторони згодні з таким збільшенням щодо всієї суми можливої заборгованості за кредитом в межах кредитного ліміту.

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що листом від 24.07.2014р. № 4553/32 позивач в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки та відсутні підстави для застосування п.п.9.2.1 - 9.2.3 договору, які визначають відносини щодо позачергового перегляду умов кредитування.

Разом з тим, як вірно вказав суд першої інстанції, лист від 24.07.2014р. № 4553/32, яким запроваджені нові процентні ставки, банком на адресу позичальника направлений 28.07.2014р., про що свідчить список № 271 згрупованих рекомендованих відправлень, а отриманий останнім 29.07.2014р., про що вказано у його листі на адресу банку від 05.08.2014р. Нові процентні ставки запроваджені з 01.07.2014р., тобто з більш ранньої дати, ніж повідомлення відповідача.

Умовами кредитного договору визначені обставини, з настанням яких застосовується інша фіксована процентна ставка. Тобто, дії банку з її збільшення (при фактичному настанні таких обставин) не носять одностороннього характеру. Однак, умова договору про право банку самостійно визначати дату збільшення процентної ставки не може бути застосована, оскільки має односторонній характер.

У відповідності до ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка.

У даному випадку судом першої інстанції вірно застосовано аналогію закону до спірних правовідносин та визначено 15-ти денний строк для встановлення іншої процентної ставки від дати повідомлення, а саме - з 14.08.2014р., оскільки домовленості сторін щодо початку її нарахування договір не містить та такої дати не визначено й положеннями ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України

Колегія суддів, перевіривши розрахунок процентів за користування кредитом, здійснений судом першої інстанції, вважає його вірним, тому з відповідача підлягають стягненню 14 724,21 доларів США - процентів за користування кредитом в доларах США станом на 01.12.2014р., 29 177,86 євро за користування кредитом в євро станом на 01.12.2014р., 3 015 645,28 грн. процентів за користування кредитом в гривнях станом на 01.12.2014р.

Будь - яких належних та допустимих доказів на спростування правильності розрахунку боргу ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції відповідачем не надано.

Відповідачем не надано доказів належної оплати за користування кредитом (відсотків), тому слід дійти висновку, що на підставі п.п. 7.2.1 кредитного договору у позичальника виник обов'язок повністю повернути кредит та сплатити нараховану плату за користування кредитом, незалежно від настання строку виконання зобов'язання.

Водночас, у позивача виникло право вимагати повернення повністю кредиту та відсотків за його користування.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Колегія суддів вважає, що наявність заборгованості за кредитним договором, яку у строк відповідач не сплатив, свідчить про порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань.

Відповідно до п. 8.2 договору за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, несвоєчасну сплату процентів та/або комісій за договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме протягом відповідного порушення, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з розрахунку позивача, ним нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів в гривнях в розмірі 1 572 775,85 грн. та за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 236 250,57 грн. (разом 1 809 026,42 грн.).

Судом першої інстанції зроблено перерахунок пені з урахуванням розміру відсотків, які підлягали сплаті за липень та серпень 2014р. - 249 945,55 грн. та 321 637,25 грн. відповідно, та вірно обраховано, що розмір пені за прострочення сплати процентів становить 233 057,81 грн.

Таким чином, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів в розмірі 1 572 775,85 грн. та за несвоєчасну сплату процентів в розмірі визначеному судом - 233 057,81 грн.

Згідно з п. 8.2.1 договору розрахунок розміру пені, що підлягає сплаті позичальником за цим договором, здійснюється, виходячи з офіційного курсу гривні до доларів США та євро, встановленого НБУ на дату оплати пені.

Тобто, слід дійти висновку, що пеня за несвоєчасне повернення кредиту, наданого в доларах США та євро, прострочення оплати відсотків за валютними кредитами, має стягуватися в гривні, а не у валюті. З огляду на зазначені обставини позовні вимоги про стягнення пені, нарахованої у доларах США та євро задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивачем доведено і відповідачем не спростовано, а тому їх слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає про те, що згідно з п. 1.4 кредитного договору сторони передбачили, що кінцевим терміном повернення кредиту є 04.11.2014р., а позивач звернувся до суду з позовом 28.10.2014р. та на момент звернення з позовом до суду не мав права проводити будь - які банківські операції, в тому числі і в іноземній валюті, оскільки відповідно до постанови Правління НБУ від 13.06.2014р. ,,Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ ,,Банк Форум" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок здійснення процедури ліквідації банку та призначено тимчасову адміністрацію строком на 1 рік з 16.06.2014р. по 16.06.2015р. Таким чином, на думку відповідача, вимога уповноваженої особи банку про стягнення коштів в доларах США та Євро є незаконною.

Колегія суддів вважає дані доводи відповідача необґрунтованими з огляду на ту обставину, що відповідно до ст. 5 Декрету КМУ від 19.02.1993р. №15-93 ,,Про систему валютного регулювання і валютного контролю" неплатоспроможні комерційні банки, ліквідацію яких здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, мають право здійснювати валютні операції без ліцензії Національного банку України з дотриманням законодавства України про систему валютного регулювання і валютного контролю з метою здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Також, як вказує скаржник, судом першої інстанції не враховано наявність власних коштів товариства в сумі 757 483,04 грн., які знаходились на рахунках, відкритих в банку та мають бути зараховані в рахунок погашення боргу.

Такі доводи колегією суддів відхиляються з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 04.08.2014р. № 434 відповідач просив банк безспірно списати чи зарахувати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором суму грошових коштів, що є власністю товариства, в розмірі 757 483,04 грн. та які знаходились на його банківському рахунку, відкритому у відповідача на підставі договору банківського рахунку № 3-24200/259955 від 02.09.2013р.

13.03.2014р. Правлінням НБУ прийнято постанову № 135 ,,Про віднесення ПАТ ,,Банк Форум" до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14.03.2014р. № 14 у ПАТ ,,Банк Форум" запроваджено тимчасову адміністрацію з 14.03.2014р. по 13.06.2014р.

Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 49 від 16.06.2014р., винесеного на підставі постанови Правління НБУ від 13.06.2014р. № 355 ,,Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ ,,Банк Форум", вирішено розпочати з 16.06.2014р. ліквідацію ПАТ ,,Банк Форум" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

Таким чином, на момент звернення позивача з позовом до суду у відповідача відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв'язку з виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, є Закон України ,,Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з п.1 ч.5 ст. 36 Закону України ,,Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Відповідно до п.4 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

За змістом ч. 6 ст. 36 Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Згідно з п. 4 ч.1 ст. 2 Закону термін ,,вкладник" вживається у значені ,,фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката", тобто юридичні особи, якою є відповідач, не підпадають під визначення поняття ,,вкладник" у розумінні даного Закону, та на нього не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону.

Тобто, вчинення банком списання чи зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке просив відповідач на стадії ліквідації банку, заборонено законом.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на ту обставину, що постановою окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/8107/14, яку залишено в силі постановою Вищого адміністративного суду України від 22.01.2015р. у справі №К/800/46566/14, визнано протиправними та скасовано рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо позивача, тому відпали обставини, встановлені законом, за якими заборонялося проводити залік однорідних зустрічних вимог є безпідставними, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин, а матеріали справи містять докази здійснення ліквідаційної процедури ПАТ ,,Банк Форум", якими є витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, постанова Правління НБУ від 13.06.2014р. № 355, рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.06.2014р. № 49 про ліквідацію банку, та є чинними.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки вони спростовуються викладеним вище.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що підстави для скасування або зміни рішення, які передбачені ст. 104 ГПК України, відсутні. Рішення господарського суду Чернігівської області від 20.01.2015р. у справі № 927/1721/14 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Чернігівської області від 20.01.2015р. у справі № 927/1721/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Прилуцький завод - ,,Білкозин" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук

Повний текст складено та підписано 07.05.2015р.