РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2015Справа №910/15504/14

За позовом Фізичної особи-підприємця Шереметьєвої Лілії Валентинівни

до Приватного підприємства "Фортуна-ХХІ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -

1) Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву

2) Відкрите акціонерне товариство "Київський річковий порт"

за участю Прокуратури міста Києва

про усунення перешкод в користуванні майном

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Прядко Ю.В.

від відповідача: Пішенін Д.О.

від третьої особи 1: Коваленко Ю.І.

від третьої особи 2: не з'явились

від прокуратури: Греськів І.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Шереметьєва Лілія Валентинівна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Фортуна-ХХІ" про усунення перешкод в користуванні майном, а саме: готельними номерами № 06, 07, 08, 09, 10, 11, 12 та приміщенням сауни разом з майном, що є невід'ємною частиною Судна "Фараон" (свідоцтво про право власності на судно РУ № 03102 від 09.10.2008 р.) шляхом зобов'язання Приватного підприємства "Фортуна-ХХІ" повернути судно "Фараон" (свідоцтво про право власності на судно РУ № 03102 від 09.10.2008 р.) на місце його розташування за адресою: м. Київ, Набережне шосе, в межах східців № 6 та № 7 між мостами "Парковий" ("Пішохідний") та "Метро".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2014 р. порушено провадження у справі № 910/15504/14, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 12.08.2014 р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2014 р. позов задоволено повністю; усунено перешкоди у користуванні Фізичній особі підприємцю Шереметьєвій Лілії Валентинівні майном, а саме: готельними номерами № 06, 07, 08, 09, 10, 11, 12 та приміщенням сауни разом з майном, що є невід'ємною частиною судна "Фараон" (свідоцтво про право власності на судно PV № 03102 від 09.10.2008 р.) шляхом зобов'язання Приватного підприємства "Фортуна-ХХІ" повернути судно "Фараон" (свідоцтво про право власності на судно PV №03102 від 09.10.2008 р.) на місце його розташування за адресою: м. Київ, Набережне шосе, в межах східців № 6 та № 7 між мостами "Парковий" ("Пішохідний") та "Метро"; присуджено до стягнення з Приватного підприємства "Фортуна-ХХІ" на користь Фізичної особи підприємця Шереметьєвої Лілії Валентинівни судовий збір в розмірі 1 218 грн. 00 коп.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 р. рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2014 р. у справі № 910/15504/14 залишено без змін.

12.05.2015 р. Господарським судом міста Києва видано наказ на виконання рішення від 01.10.2014 р. у справі № 910/15504/14.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.03.2015 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 р. та рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2014 р. у справі № 910/15504/14 скасовано повністю, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

20.03.2015 р. матеріали справи № 910/15504/14 надійшли до Господарського суду міста Києва та передані на розгляд судді Пригунової А.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2015 р. дану справу прийнято до провадження судді Пригунової А.Б., залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні - Відкрите акціонерне товариство «Київський річковий порт» (третя особа 2) та призначено до розгляду у судовому засіданні справу № 910/15504/14 на 20.04.2015 р.

У процесі провадження у справі відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що нерухоме майно за адресою: м. Київ, Набережне шосе, в межах східців № 6 та № 7 між мостами "Парковий" ("Пішохідний") та "Метро" - частина причальної набережної довжиною 40 п.м. повернуто Приватним підприємством "Фортуна-ХХІ" Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву за актом приймання-передачі (повернення), який підписаний третьою особою 12.12.2014 р.

Позивач подав письмові пояснення по справі, у яких зазначає, що повернення відповідачем частини причальної набережної довжиною 40 п.м. за адресою: м. Київ, Набережне шосе, в межах східців № 6 та № 7 між мостами "Парковий" ("Пішохідний") та "Метро" Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву не тягне наслідком припинення договору оренди № 05/01-2010 від 01.03.2010 р., укладеного між сторонами.

Крім того, позивач відзначає, що предмет спору у даній справі повністю відповідає ораному способу захисту порушених прав.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Представники відповідача, третьої особи 1 та прокурор заперечили проти позову.

Представник третьої особи 2 на виклик суду не з'явився.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками процесу, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 05.05.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2010 р. між Приватним підприємством "Фортуна-ХХІ" та Фізичною особою підприємцем Шереметьєвою Лілією Валентинівною укладено договір оренди № 05/01-2010, за умовами якого відповідач зобов'язався передати, а позивач - прийняти у тимчасове строкове користування готельні номери 06, 07, 08, 09, 10, 11, 12 та приміщення сауни, разом з майном, що є невід'ємною частиною готельного комплексу "Фараон", який розташований за адресою: м. Київ, Набережне шосе, між мостами "Пішохідний" та "Дніпро" в межах східців № 6 та № 7 та сплачувати орендну плату орендодавцю.

Відповідно до п.п. 1.4. та 1.5. договору оренди основні характеристики об'єкту оренди зазначені в акті прийому-передачі, який є невід'ємною частиною до даного договору, об'єкт оренди на момент передачі в оренду знаходиться в робочому стані.

Відповідно до п. 2.1. договору оренди об'єкт оренди передається в оренду для ведення господарської діяльності, яка не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Пунктами 4.1. - 4.3. договору оренди визначено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015 р., термін дії договору може бути скорочено за взаємною згодою обох сторін, орендар має право відмовитись від даного договору, попередивши орендодавця в термін 10 днів.

Відповідно п. 5.1. договору оренди, розмір орендної плати складає 5 000, 00 грн.

Згідно з п. 8.1. договору оренди, повернення орендодавцю об'єкта оренди здійснюється двосторонньою комісією, що складається з представників сторін, про що відповідно до п. 8.5. договору складається акт здачі-приймання.

01.03.2010 р. сторонами складено акт приймання-передачі орендованого майна за договором № 05/01-2010 від 01.03.2010 р.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне підприємство "Фортуна-ХХІ" користується об'єктом оренди відповідно до договору управління рухомим майном № 01/2010 від 01.01.2010 р., укладеним між Приватним підприємством "Фортуна-ХХІ" та судновласником Піковером Ю.М., який є власником судна "Фараон" (призначення та тип - стоянкове, готельний комплекс) на підставі свідоцтва про право власності на судно PV № 03102 від 09.10.2008 р.

У відповідності до п. 1.4. договору № 01/2010 управління рухомим майном від 01.01.2010 р., укладанню договору оренди від 01.03.2010р. передувало відповідне рішення судновласника від 27.02.2010 р.

Згідно з п. 6.2. договору № 01/2010 управління рухомим майном від 10.01.2010 р. строк його дії спливає 31.12.2015 р.

Листами № 05-11/10 від 05.11.2010 р. та № 10-11/10 від 15.11.2010 р. відповідач повідомив позивача про відшвартування плавготелю "Фараон" та тимчасове переміщення його на інше місце стоянки.

15.11.2010 р. сторонами укладено додаткову угоду до договору № 05/01-2010 від 01.03.2010 р. відповідно до якої призупинено дію вказаного договору оренди з 01.01.2011 р. до 01.01.2014 р. у зв'язку з неможливістю подальшого забезпечення користуванням стоянкою плавготелю "Фараон".

Крім того, судом встановлено, що 23.07.2004 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву та Приватним підприємством "Фортуна-ХХІ" укладено договір оренди № 768 нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до якого Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву передало, а Приватне підприємство "Фортуна-ХХІ" прийняло в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину причальної набережної довжиною 40 п.м, розміщене за адресою: м. Київ, в межах східців № 6 та № 7, розташованих між мостами "Пішохідний" та станції метро "Дніпро" Набережного шосе, що знаходиться на балансі Відкритого акціонерного товариства "Київський річковий порт" і не увійшло до його статутного фонду.

Додатковим договором № 1 від 28.07.2006 р. про внесення змін і доповнень до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 768 від 23.07.2004 р., його строк дії продовжено на тих самих умовах до 23.06.2010 р.

Додатковим договором № 1 від 16.02.2007 р. про внесення змін до договору оренди № 768 від 23.07.2004 р. до нього внесено зміни відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 р № 1846.

Договором № 768/2 від 26.06.2008 р. про внесення змін до договору оренди № 768 від 23.07.2004 р. та додаткового договору № 1 від 28.07.2006 р. термін дії договору оренди № 768 від 23.07.2004 р. встановлено до 23.06.2020 р.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду від 12.03.2008 р. у справі № 32/111, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2008 р., за позовом Приватного підприємства "Фотуна-ХХІ" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву позов задоволено та зобов'язано останнього внести зміни до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 768 від 23.07.2004 р. шляхом продовження терміну дії договору на 10 років (до 23.06.2020 р. включно) на умовах запропонованого позивачем проекту договору про внесення змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.04.2010 р. у справі № 32/111 залишено без задоволення касаційне подання заступника прокурора міста Києва та без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2008 р.

В той же час, судом встановлено, що фактично об'єкт оренди за договором оренди від 23.07.2004 р. № 768 - частина причальної набережної довжиною 40 п.м, розміщене за адресою: м. Київ, в межах східців № 6 та № 7, розташована між мостами "Пішохідний" та станцією метро "Дніпро" Набережного шосе передана Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву, що підтверджується листом останнього № 30-06/1559 від 12.02.2014 р. та відповідним актом приймання-передачі (повернення) нерухомого майна від 14.11.2010 р.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач стверджує, що в порушення умов договору оренди № 05/01-2010 від 01.03.2010 р. відповідачем не здійснено повернення готельного комплексу "Фараон" на місце його постійного розташування, що, в свою чергу, унеможливлює здійснення позивачем користування об'єктом оренди - готельними номерами № 06, 07, 08, 09, 10, 11, 12 та приміщення сауни, разом з майном, що є невід'ємною частиною готельного комплексу "Фараон", який розташований за адресою: м. Київ, Набережне шосе, між мостами "Парковий" ("Пішохідний") та "Метро" в межах східців № 6 та № 7. у зв'язку з чим позивачем заявлено вимоги про усунення перешкоди у користуванні вищевказаним майном шляхом зобов'язання Приватного підприємства "Фортуна-ХХІ" повернути судно "Фараон" на місце його розташування за адресою: м. Київ, Набережне шосе, в межах східців № 6 та № 7 між мостами "Парковий" ("Пішохідний") та "Метро".

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно з ч. 1 ст. 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву № 30-06/12071 від 28.10.2014 р., адресованого Приватному підприємству "Фортуна-ХХІ", відновлення оренди частини причальної набережної довжиною 40 п.м, розміщене за адресою: м. Київ, в межах східців № 6 та № 7, розташована між мостами "Пішохідний" та станцією метро "Дніпро" Набережного шосе є неможливою.

Згідно вимог ст. 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

За визначенням, що міститься у правовій літературі капітальною спорудою є будь-який штучно збудований на земельній ділянці або під нею (під землею) самостійний об'єкт, що фундаментально пов'язаний з земельною ділянкою, використовується (або може використовуватись) за цільовим призначенням та переміщення якого без завдання шкоди його призначенню неможливе.

Таким чином, зважаючи, що відповідач 14.11.2010 р. передав за актом приймання-передачі (повернення) частину причальної набережної довжиною 40 п.м., розміщеної за адресою: м. Київ, в межах східців № 6 та № 7, розташована між мостами "Пішохідний" та станцією метро "Дніпро" Набережного шосе Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву, договір № 768 від 23.07.2004 р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву та Приватним підприємством "Фортуна-ХХІ" є таким, що припинився в порядку ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України.

Відповідно до листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву № 30-06/12071 від 28.10.2014 р., адресованого Приватному підприємству "Фортуна-ХХІ", відновлення оренди частини причальної набережної довжиною 40 п.м, розміщене за адресою: м. Київ, в межах східців № 6 та № 7, розташована між мостами "Пішохідний" та станцією метро "Дніпро" Набережного шосе є неможливою.

Крім того, суд відзначає, що Фізична особа-підприємець Шереметьєва Лілія Валентинівна є орендарем лише частини судна "Фараон" (призначення та тип - стоянкове, готельний комплекс), власником якого є Піковер Ю.М. на підставі свідоцтва про право власності на судно PV № 03102 від 09.10.2008 р., в той час як загалом на вказаному судні міститься 30 номерів (кают), про що зазначили учасники провадження у справі, присутні у судовому засіданні та приймається судом якості доказів в прядку ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Заявляючи вимогу про усунення перешкод у користуванні майном, що перебуває в оренді у Фізичної особи-підприємця Шереметьєвої Лілії Валентинівни на підставі договору № 05/01-2010 від 01.03.2010 р., позивач обґрунтовує свої доводи неможливістю користування вказаним майном внаслідок неповернення його Приватним підприємством "Фортуна-ХХІ" на місце його постійного розташування за адресою: м. Київ, Набережне шосе, між мостами "Парковий" ("Пішохідний") та "Метро" в межах східців № 6 та № 7.

Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

У відповідності до п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у листі від 01.07.2013 р. «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов'язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод (наприклад, шляхом знесення неправомірно збудованих споруд, про припинення ремонтних робіт в сусідній квартирі, виселення громадян із належних йому на праві власності приміщень тощо).

Тож, виходячи з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства України та враховуючи висновки судів касаційної інстанції щодо спірних правовідносин, предмет негаторного позову є вимога власника, або особи яка володіє майном на відповідній правовій підставі, до третіх осіб про усунення порушень його права, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, знесення неправомірно збудованих споруд тощо).

Таким чином, відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 Цивільного кодексу України власник (володілець) вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

У відповідності до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд відзначає, що об'єктом оренди за договором є готельні номери № 06, 07, 08, 09, 10, 11, 12 та приміщення сауни разом з майном, що є невід'ємною частиною Судна "Фараон" та, при цьому, позивачем не наведено обставин та, відповідно, доказів щодо чинення Приватним підприємством "Фортуна-ХХІ" позивачу перешкод у використанні саме вказаного майна.

Як вже зазначалось вище, причальна набережна довжиною 40 п.м. за адресою: м. Київ, в межах східців № 6 та № 7, розташована між мостами "Пішохідний" та станції метро "Дніпро" Набережного шосе, належить до державної власності та на даний час фактично перебуває у володінні Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву.

Крім того, приймаючи до уваги висновки та вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 17.03.2015 р. у справі № 910/15504/14, суд вважає за доцільне відзначити, що в межах даної справи суд розглядає спір, що виник між Приватним підприємством "Фортуна-ХХІ" та Фізичною особою підприємцем Шереметьєвою Лілією Валентинівною стосовно об'єкту оренди за договором № 05/01-2010 від 01.03.2010 р. - готельні номери 06, 07, 08, 09, 10, 11, 12 та приміщення сауни, разом з майном, що є невід'ємною частиною готельного комплексу «Фараон» в той час, як правомірність передачі в оренду відповідачу нерухомого майна - частину причальної набережної довжиною 40 п.м, розміщене за адресою: м. Київ, в межах східців № 6 та № 7, розташованих між мостами "Пішохідний" та станції метро "Дніпро" Набережного шосе за договором від 23.07.2004 р. № 768 не є предметом розгляду у даній справі.

Між тим, як зазначалось вище, оцінку щодо правомірності такої передачі надано Вищим господарським судом України у постанові від 27.04.2010 р. при касаційному перегляді справи № 32/111 за позовом Приватного підприємства "Фортуна-ХХІ" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 768 від 23.07.2004 р.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним підстав позову, суд дійшов висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а заявлені вимоги не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України.

Підсумовуючи вищенаведене, здійснивши оцінку наявних у справі доказів та встановлених судом обставин за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового бору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 12.05.2015 р.

Суддя Пригунова А.Б.