ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Справа № 910/18237/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Дунаєвської Н.Г.,
суддів:Владимиренко С.В. - доповідач,
Мележик Н.І.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 05.03.2015р.
та рішення господарського суду міста Києва 18.11.2014р.
у справі№910/18237/14 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія"
доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАС"
за участю третьої особи, стороні позивачаяка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста"
провідшкодування шкоди в сумі 8514,62грн.
За участю представників:

- позивача: Чайковська Л.Б., дов. №38 від 16.10.2014р.;

- відповідача: Синельніков М.О., дов. №ГО-14/253 від 15.12.2014р.

- третя особа: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАС" про відшкодування шкоди в сумі 8514,62грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.11.2014р. (суддя Борисенко І.І.) у справі №910/18237/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2015р. (колегія суддів у складі головуючого судді Мартюк А.І., суддів: Зубець Л.П., Іоннікова І.А.) у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеними рішенням та постановою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду міста Києва від 18.11.2014р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2015р. у справі №910/18237/14 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідачем подано до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, в якому останній просив касаційну скаргу відхилити.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на неї, заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27.05.2013р. по вул. Клепарівська, в м.Львові, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Рено", д.р.н. ВС4094СХ та автомобіля "Пежо" д.р.н. АА2219КО.

Автомобілем "Рено" д.р.н. ВС4094СХ керував Ващишин А.І., цивільно-правова відповідальність якого застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова група "ТАС" за страховим полісом АЕ/0846043.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди стало те, що водієм автомобіля "Рено" д.р.н. ВС4094СХ Ващишиним А.І., не обрано безпечної швидкості руху, не дотримано безпечної дистанції, в результаті чого здійснено зіткнення з автомобілем "Пежо" д.р.н. АА2219КО, який по інерції руху здійснив зіткнення з автомобілем, чим порушено п.13.1 Правил дорожнього руху України. Відповідно до Постанови Червоноградського міського суду Львівської області від 26.06.2013р. (справа № 459/2905/13-п) Ващишина А.І. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль "Пежо", який застраховано відповідно до договору добровільного страхування автотранспорту від 18.01.2013р. укладеного з Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста" (страховий сертифікат № 3137).

Як встановлено судами, відповідно до договору добровільного страхування №3137 від 18.01.2013р., страхового акту №2013-05-27/012 від 15.08.2012р. позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 9980,17грн., що підтверджується актом № 38 про проведення заліку взаємних однорідних вимог з урахуванням додатку № 2 до Акту № 38 про проведення заліку взаємних однорідних вимог.

Вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників (СВРЗ) автомобіля "Пежо" д.р.н. АА2219КО в результаті його пошкодження становить 8514,62 грн., коефіцієнт фізичного зносу 0,32 (висновок №01/06 від 12.06.2013р.). Вартість матеріального збитку відповідно до виставленого рахунку-фактури №6062 від 10.06.2013р. складає 9980,17грн.

18.04.2014р. відповідача повідомлено про відступлення права вимоги товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Мотивуючи позов, ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" зазначає, що між ним та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста" укладено договір №2503 від 25.03.2014р. про відступлення права вимоги, за умовами якого ТзДВ "Страхова компанія "Наста" відступило позивачу своє право грошової вимоги в порядку регресу до третіх осіб (боржників), а тому, на думку позивача, він має право вимоги відшкодування збитків завданих страхувальнику по Договору страхування.

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" заперечувало проти позову з наступних підстав. Відповідач визнав суму страхового відшкодування в розмірі 8198,68грн.(9980,17грн. вартість ремонту відповідно до рахунку №6062 від 10.06.2013р. за мінусом 1781,49 грн. зносу на вартість запчастин, що підлягають заміні в розмірі 0,32 (32%) від їх вартості, відповідно до Висновку №01/06) як таку, що належить до сплати Товариству з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста", проте, він вказує про зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 08.10.2014р. Обґрунтовуючи свої доводи, відповідач зазначив, що відповідно до постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 28.10.2011р., Герман Андрій Богданович, 21.10.2011р. перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем марки "Фольксваген", д/н 713-08ТВ, в результаті злочинної недбалості та неуваги до дорожньої обстановки, їхав по вул.Львівській у м. Великі Мости Сокальського району Львівської області та в момент обгону з правої сторони, допустив попутне зіткнення з автомобілем марки "ЗАЗ" д/н ВС0838АО, внаслідок чого водій автомобіля марки "ЗАЗ" Жук Володимир Теодорович отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Червоноградської ЦМЛ.

Цивільно-правова відповідальність Германа Андрія Богдановича застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста" (поліс №АА/5122644).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено транспортний засіб "ЗАЗ", д/н ВС0838АО, застрахований в Приватному акціонерному товаристві "Страхова група "ТАС" відповідно до договору страхування №292913500 від 19.07.2011р., згідно з яким та на підставі страхового акту № 4111Р/38/2013 від 20.02.2013р. відповідач сплатив страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 6270грн., що підтверджується платіжним дорученням №10541 від 12.12.2011р.

Як на підставу виникнення зобов'язань Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста" перед Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС", відповідач зазначає заяву ПАТ "Страхова група "ТАС" про відшкодування шкоди в порядку регресу №Г.05.0.0/395 від 10.09.2014р. на суму 6270грн., яка сплачена акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" за договором страхування №292913500 від 19.07.2011р. внаслідок пошкодження застрахованого транспортного засобу "ЗАЗ", д/н ВС0838АО під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 21.10.2011р. з вини водія транспортного засобу "Фольксваген", д/н 713-08ТВ Германа А.Б., цивільно-правова відповідальність якого застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста" відповідно до полісу № АА/5122644.

Заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог ПрАТ "Страхова група "ТАС" повідомило ТДВ "Страхова компанія "Наста" про зарахування зустрічних однорідних вимог між ним та ТДВ "Страхова компанія "Наста" щодо відшкодування шкоди в порядку регресу за спірною вимогою у даній справі та за вимогою ПрАТ "Страхова група "ТАС" до ТДВ "Страхова компанія "Наста". Також, відповідачем сплачено 1928,68 грн. на рахунок ТДВ "Страхова компанія "Наста" (платіжне доручення № 27032 від 22.10.2014р.).

Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування шкоди в сумі 8514,62грн., суди попередніх інстанцій зазначили про відсутність підстав для стягнення заявленої суми виходячи з наступного. Суди вказали, що підставою виникнення зобов'язань ТДВ "Страхова компанія "Наста" перед ПрАТ "Страхова група "ТАС" стала оплата відповідачем 12.12.2011р. 6270 грн. за договором страхування №292913500 від 19.07.2011р. (платіжне дорученням №10541 від 12.12.2011р.) в зв'язку із пошкодженням застрахованого транспортного засобу "ЗАЗ", д/н ВС0838АО під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21.10.2011р. з вини водія транспортного засобу "Фольксваген", д/н 713-08ТВ Германа А.Б., цивільно-правова відповідальність якого застрахована ТДВ "СК "Наста" згідно полісу №АА/5122644. Відповідачем відповідно до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог з ТДВ "Страхова компанія "Наста" по відшкодуванню шкоди в порядку регресу за вимогою, що є предметом позову по даній справі та за вимогою АТ "Страхова група "ТАС" до ТДВ "Страхова компанія "Наста". З огляду на викладене, суди прийшли до висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог сторін, а вказаний односторонній правочин не визнано недійсним. При цьому, суди вказали про зустрічність та однорідність вимог ПрАТ "Страхова група "ТАС" та ТДВ "Страхова компанія "Наста", оскільки в них наявна одночасна участь обох сторін у двох зобов'язаннях і кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні та строк виконання по ним настав.

Також, пославшись на норми ст. 603 Цивільного кодексу України, суди попередніх інстанцій спростували доводи позивача щодо не можливості укладення ТДВ "Страхова компанія "Наста" заліків та/або включення у взаємозалік вимоги, які відступлені за договором № 2503, зазначивши про відповідність нормам чинного законодавства такого права зарахування зустрічних вимог у разі заміни кредитора.

Проте зазначені висновки судів попередніх інстанцій про відмову в позові є передчасними, оскільки наведене судами обґрунтування здійснено ними без всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення має бути викладено чітко, зрозуміло, грамотно (тобто не містити граматичних і стилістичних помилок, виправлень).

Пунктом 4 вказаної постанови передбачено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, місцевий господарський суд, пославшись на заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, яка датована 08.10.2014р., зазначив про проведення відповідачем зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі поданої ним вказаної вище заяви від 08.10.2014р., проте, всупереч ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарським судом першої інстанції їй не надано правової оцінки, не зазначено на яку суму проведено залік. Крім цього, у відзиві на позовну заяву від 25.09.2014р. № 01-1/471 ПрАТ "Страхова група "ТАС" зазначає про направлення Товариству з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста" заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, яка датована 15.09.2014р., копія якої також додана до відзиву та наявна в матеріалах справи. Разом з тим, судом вказана обставина залишена поза увагою, не перевірено та не з'ясовано обсяг зустрічних однорідних зобов'язань сторін за вказаними обома заявами, що не відповідає вимогам ст. 43 Господарського процесуального кодексу України. Із змісту рішення та постанови вбачається, що місцевий господарський суд та апеляційна інстанція заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.09.2015р. взагалі не досліджували та їй не надано юридичної оцінки.

Також, місцевим господарським судом зазначено, що за умовами договору добровільного страхування від 18.01.2013р. №3137, страхового акту № 2013-05-27/012 від 15.08.2012р. позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 9980,17грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом № 38 про проведення заліку взаємних однорідних вимог з урахуванням додатку №2 по Акту №38 проведення заліку. Разом з тим, вказані документи - страховий акт №2013-05-27/012 від 15.08.2013р., акт №38 від 15.08.2013р., додаток №2 від 15.08.2013р. до акту№38 складено Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ілта", що не було враховано судами попередніх інстанцій. Вказаній обставині всупереч вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України не було надано належної правової оцінки.

Переглядаючи справу, апеляційна інстанція на зазначене не звернула увагу і по суті процитувала ті ж самі суперечливі обґрунтування, що містяться в рішенні місцевого господарського суду.

Наведення судами попередніх інстанцій вказаних суперечливих тверджень в судовому рішенні не може свідчити про правильність прийнятих судових актів.

За таких обставин рішення та постанова підлягають скасуванню як такі, що прийняті за неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення у справі.

У зв'язку з викладеним, судові інстанції припустились порушення вимог частини 1 статті 47 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного й об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вимоги статті 1117 цього ж Кодексу, відповідно до яких касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова, прийняті у даній справі, підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, всебічно, повно, об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, надати об'єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права, дотримуючись норм процесуального права, вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст. 1115 - 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2015р. та рішення господарського суду міста Києва від 18.11.2014р. у справі №910/18237/14 скасувати.

Справу № 910/18237/14 передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Головуючий суддя: Н.Г. Дунаєвська

Судді: С.В. Владимиренко

Н.І. Мележик