ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2015 р. Справа № 917/2613/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Герцовської О.І., за довіреністю від 03.02.2015р. №12/6-4;

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук, Полтавська область (вх. №1944П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 25.02.2015р.

у справі № 917/2613/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат", м. Часів-Яр, Донецька область

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук, Полтавська область

про стягнення 463 082,19 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 25.02.2015р. у справі №917/2613/14 (суддя Ківшик О.В.) позов задоволено; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" на користь Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат" 453 082,43 грн. основного боргу та 9 061,64 грн. витрат по сплаті судового збору.

Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук, Полтавська область з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 25.02.2015р. у справі №917/2613/14 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своєї правової позиції апелянт зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з'ясуванням матеріалів справи. Зокрема, вказує, що під час поставки, відповідач прийняв товар, хоча достатніх підстав для цього не мав, оскільки позивачем не було надано документів, які підтверджують якість товару, про що позивача було повідомлено, але жодних дій зі сторони останнього щодо виконання своїх господарських зобов'язань в частині надання документації вчинено не було.

Автоматизованою системою документообігу Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (справу) призначено для розгляду судді-доповідачу Терещенко О.І.

Розпорядженням секретаря судової палати №1 Харківського апеляційного господарського суду для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.03.2015р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Россолов В.В.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 14.04.2015р.

10.04.2015р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення місцевого господарського суду залишити без змін, зазначаючи, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення вірно застосовані норми матеріального та процесуального права та у повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення даної справи. (вх.№5885).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.04.2015р. розгляд справи відкладено на 12.05.2015р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судове засідання 12.05.2015р. представник відповідача не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №260, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за його відсутності за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.12.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Часівоярський вогнетривкий комбінат" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Кременчуцький сталеливарний завод" (покупець) укладено Договір поставки № 34/ПО-500/13 (далі - Договір № 34/ПО-500/13), відповідно до п.1.1 якого, постачальник постачає у власність, а покупець приймає та оплачує продукцію, а також оплачує додаткові послуги та товари, пов'язані з упаковкою, відвантаженням та транспортуванням продукції, надалі "послуги", на умовах визначених цим договором. Асортимент, кількість та ціна продукції, перелік та вартість послуг визначаються у специфікації, яка є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 3 даного договору сторони погодили, що вартість, яка підлягає до сплати по договору, включає в себе вартість фактично поставленої продукції, послуг та залізничного тарифу з урахуванням податку на додану вартість, транспортно-експедиторських послуг, надалі "вартість поставки". Оплата вартості поставки проводиться у строки оплати визначені у специфікації по продукції, яка постачається. У випадку, якщо специфікацією не визначені строки оплати вартості поставки або її частини, то оплата вартості поставки або її частини здійснюється на підставі пред'явлених рахунків до моменту поставки. У випадку, якщо строк оплати вартості продукції або її частини не визначений у специфікації, а постачальник здійснив поставку продукції без її оплати у повному обсязі або частково, покупець зобов'язаний оплатити заборгованість, яка виникла протягом 10-ти днів з моменту поставки.

Пунктом 5.1 даного договору встановлено, що продукція вважається переданою постачальником та прийнятою покупцем: по кількості - згідно кількості зазначеній у оформленій накладній, по якості - згідно до сертифікату якості.

Згідно п.7.1 договору, у випадку недотримання покупцем термінів розрахунку за поставлену продукцію, що визначені у п. 3.2 договору, останній сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час порушення грошового зобов'язання від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше 10% від неоплаченої суми.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014 р., а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами зобов'язань по даному договору (п. 9.1 договору).

На виконання умов договору, сторонами було складено 6 специфікацій, у яких останні узгодили найменування, кількість та вартість товару.

Як встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов договору поставки у період з 17.01.2014 р. по 18.02.2014 р. (включно) позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 463 082,19 грн.

А отже, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 463 082,19 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями належним чином оформлених накладних.

Також, матеріали справи містять рахунки, які було пред'явлено позивачем відповідачу на оплату вказаного товару № 3140 від 17.01.2014 р. на суму 58 782,23 грн., № 3940 від 21.01.2014 р. на суму 30 504,14 грн., № 4040 від 21.01.2014 р. на суму 58 813,92 грн., № 5140 від24.01.2014 р. на суму 51 960,31 грн., № 5940 від 28.01.2014 р. на суму 25 998,36 грн., № 7040 від 04.02.2014 р. на суму 19 917,12 грн., № 7140 від 04.02.2014 р. на суму 26 737,93 грн., № 7240 від 04.02.2014 р. на суму 40 735,36 грн., № 9740 від 07.02.2014 р. на суму 20 771,38 грн., № 11140 від 12.02.2014 р. на суму 49 769,98 грн., № 14240 від 18.02.2014 р. на суму 34 989,31 грн., № 14340 від 18.02.2014 р. на суму 44 102,15 грн., а також сертифікати якості продукції.

Проте, в порушення умов договору поставки від 11.12.2013р. відповідач здійснив часткову оплату за отриманий ним товар в розмірі 10 000,00 грн.

Крім того, матеріали справи містять претензії з вимогою сплатити вищезазначену заборгованість та штрафні санкції, які були неодноразово направлені позивачем відповідачу.

Однак, матеріали справи не містять відповіді відповідача на вищезазначені претензії.

Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що на момент подання позову до суду відповідач зобов'язання по Договору № 34/ПО-500/13 щодо оплати отриманої продукції не виконав, заборгованість останнього складає 453 082,43 грн.

Зазначене вище стало підставою для звернення позивача до господарського суду Полтавської області з позовом, в якому останній просив стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу у сумі 463082,19 грн. - за період з 17.01.2014 р. по 18.02.2014 р. включно.

25.02.2015р. господарським судом Полтавської області прийнято оскаржуване рішення з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу за неналежне виконання договору поставки.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона-постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій сторони - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (п. 1 та п. 5 ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Як зазначено в частині 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів частини 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України та статті 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вже зазначалось вище, між сторонами укладений договір поставки від 11.12.2013р. №34/ПО-500/13.

На виконання умов договору, укладеного між сторонами у даній справі, позивач здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 463 082,19 грн.

Також, сторонами було узгоджено 6 специфікацій, в яких останні узгодили найменування, кількість та вартість товару.

Зазначені специфікації підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Також, матеріали справи містять копії накладних № 26 від 17.01.2014 р. на суму 58 782,23 грн., № 29 та № 30 від 21.01.2014 р. на суму 89 318,06 грн., № 35 від 24.01.2014 р. на суму 51 960,31 грн., № 26 та № 37 від 28.01.2014 р. на суму 25 998,36 грн., № 49, № 50 та № 51 від 04.02.2014 р. на суму 87 390,41 грн., № 43 та № 70 від 07.02.2014 р. на суму 20 771,38 грн., № 46 та № 78 від 12.02.2014 р. на суму 49 769,98 грн., № 93 та № 94 від 18.02.2014 р. на суму 79 091,46 грн., факт отримання товару відповідачем підтверджується також копіями належним чином оформлених довіреностей (типової форми № М-2) № 36 від 08.01.2014 р., № 42 від 05.02.2014 р. на отримання його представником (Пащенко Оксаною Павлівною) від позивача товароматеріальних цінностей.

Крім того, матеріали справи містять рахунки, які було пред'явлено позивачем відповідачу на оплату вказаного товару № 3140 від 17.01.2014 р. на суму 58 782,23 грн., № 3940 від 21.01.2014 р. на суму 30 504,14 грн., № 4040 від 21.01.2014 р. на суму 58 813,92 грн., № 5140 від24.01.2014 р. на суму 51 960,31 грн., № 5940 від 28.01.2014 р. на суму 25 998,36 грн., № 7040 від 04.02.2014 р. на суму 19 917,12 грн., № 7140 від 04.02.2014 р. на суму 26 737,93 грн., № 7240 від 04.02.2014 р. на суму 40 735,36 грн., № 9740 від 07.02.2014 р. на суму 20 771,38 грн., № 11140 від 12.02.2014 р. на суму 49 769,98 грн., № 14240 від 18.02.2014 р. на суму 34 989,31 грн., № 14340 від 18.02.2014 р. на суму 44 102,15 грн., а також сертифікати якості продукції.

А отже, місцевим господарським судом вірно встановлено та специфікаціями, накладними та рахунками підтверджено, що позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме поставив відповідачу товар на загальну суму 463 082,19 грн., проте відповідач в порушення норм чинного законодавства України та договору поставки неналежним чином виконав свої зобов'язання, а саме сплатив вартість товару лише частково в сумі 10 000,00 грн., внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 453 082,43 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем, як під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не надано доказів погашення заборгованості в сумі 453 082,43 грн.

А отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем виконано своє зобов'язання за договором поставки належним чином, проте відповідачем в порушення умов договору поставки та статті 692 Цивільного кодексу України не сплачено товар у встановлені строки.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення позову Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат" у повному обсязі.

В обґрунтування своїх доводів, апелянт зазначає, що під час поставки, відповідач прийняв товар, хоча достатніх підстав для цього не мав, оскільки позивачем не було надано документів, які підтверджують якість товару, про що позивача було повідомлено, але жодних дій зі сторони останнього щодо виконання своїх господарських зобов'язань в частині надання документації вчинено не було.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.5.2 договору поставки, прийняття - здавання продукції по кількості та якості проводиться відповідно з вимогами Інструкції №п-6 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю», затвердженої Постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 р.

Пунктом 2 даної Інструкції встановлено, що з метою збереження якості продукції, створення умов для своєчасного і привального приймання її за якістю об'єднання і його виробнича одиниця , підприємство, організація, виготовлювач (відправник) зобов'язаний забезпечити:

В) чітке і правильне оформлення документів, що засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, тощо), відвантажувальних і розрахункових документів, відповідність зазначених у даних про якість і комплектність продукції фактичною якістю і комплектністю.

Г) своєчасне відсилання документів, що засвідчують якість і комплектність продукції одержувачу. Ці документи висилаються разом із продукцією, якщо інше не передбачено Основними та особливими умовами постачання, іншими обов'язковими для сторін правилами чи договором.

Згідно ч.4 ст. 268 Господарського кодексу України, постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

Статтею 666 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Пунктом 5.1 договору поставки встановлено, що продукція вважається зданою постачальником і прийнятою покупцем за якістю - згідно сертифікату якості.

Пунктом 5.3 договору поставки сторони погодили, що після відвантаження продукції постачальник зобов'язаний протягом 3-х днів надати покупцю рахунок-фактуру на товар, сертифікат якості, сертифікат на оборотну тару. Оригінали вищезазначених документів передаються покупцеві будь-яким прийнятним способом.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені документи були передані представнику відповідача Пащенко О.П., яка діяла згідно довіреності від 08.01.2014р. №, до 06.02.2014р. та № від 05.02.2014р. до 06.03.2014р.

Також, відповідно до п.14 зазначеної Інструкції, приймання продукції по якості і комплектності проводиться в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами постачання, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення якості, рахунок-фактура, специфікація, тощо). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказуються які документи відсутні.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано доказів зауважень відповідача по якості товару або про відсутність документації на час прийняття товару від позивача.

Крім того, матеріали справи не містять акту прийняття товару по якості та листів або відповідних претензій на час прийняття товару.

А отже, твердження апелянта є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського суду.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук, Полтавська область слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук, Полтавська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 25.02.2015р. у справі №917/2613/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 13.05.2015р.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Россолов В.В.