КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2015 р. Справа№ 910/16639/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Жук Г.А.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Якимчук М.М.

від відповідача - Галія Т.Д.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства «Бессарабський ринок» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2015 (головуючий суддя: Пукшин Л.Г., судді - Босий В.П., Івченко А.М. )

за позовом Комунального підприємства «Бессарабський ринок»

до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району м. Києва»

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач КП «Бессарабський ринок» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до відповідача .про стягнення коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2015 в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вказує, що рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 14.01.2015 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 03.04.2015 апелянту відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 28.04.2015 в складі колегії суддів: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду Верховця А.А. від 28.04.2015 у зв`язку з перебуванням судді Андрієнко В.В. на лікарняному, для розгляду скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Жук Г.А.

Ухвалою суду від 28.04.2015 справу прийнято до провадження в новому складі колегії суддів: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Жук Г.А.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

31.03.2010 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) був укладений договір № 14/10 про передачу майна комунальної власності територіальної громади м. Києва, яке передається в оренду.

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (приміщення) за адресою: м. Київ, Бессарабська площа, буд. 2, для розміщення групи утримання Хрещатинського колектора.

Згідно з п.2.4 договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП «Бессарабський ринок».

Пунктом 3.1. договору встановлено, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі виплат на утримання, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.09.06 № 34/91, та на дату початку надання послуг становить 4753,98 грн. на місяць.

Відповідно до п.3.2 договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

Згідно з п.3.3 договору розмір орендної плати та комунальних платежів може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку та порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, відповідних цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.

Пунктом 3.6 договору встановлено, що орендна плата та комунальні платежі сплачуються орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

Відповідно до п.3.8 договору вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг ремонту і технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньо будинкових мереж, ремонту будівлі, у т.ч.: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо, не входить до складу орендної плати та сплачується орендарем окремо на підставі договорів, укладених орендарем з організаціями, що надають такі послуги або відшкодовує орендодавцю згідно додатку до договору оренди.

Пунктом 9.1 договору встановлено, що останній вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє з 01.04.2010 до 31.03.2011, за умови виконання всіх відповідних вимог чинного законодавства України щодо оренди комунального майна, в т.ч. отримання орендарем всіх необхідних узгоджень та дозволів.

Відповідно до п.9.3 договору після закінчення дії цього договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради.

30.07.10 сторони підписали додаткову угоду до договору № 14/10 від 31.03.10, відповідно до якої погодили розрахунок комунальних платежів орендаря станом на 01.08.10 в розмірі 689,94 грн. за місяць.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість наданих послуг оренди за період з липня 2013 року по червень 2014 року, в зв'язку з чим виник борг в розмірі 79 423,56 грн.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, обґрунтовує свої заперечення тим, що згідно Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, комунальним підприємствам та установам, які частково утримуються за рахунок місцевого або державних бюджетів розмір орендної плати за оренду нерухомого майна становить 1 гривня на рік, а тому заборгованість у них перед позивачем за договором оренди відсутня.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-XII, в редакції Закону України від 23.12.1997 року № 768/97-ВР, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250 затверджено Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва (додаток № 3 Методика розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду).

Відповідно до п. 21 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду розмір річної орендної плати за оренду нерухомого майна становить 1 грн. на рік для комунальних підприємств та установ, які частково утримуються за рахунок місцевого або державного бюджетів.

Згідно із довідкою Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київради наданої листом від 05.03.2014 № 053-1485 КП ШЕУ Шевченківського району є одержувачем коштів міського та державного бюджету на утримання вулиць та доріг комунальної власності м. Києва у 2014 році.

За результатами засідання постійної комісії Київради з питань власності від 04.06.2013 було прийнято протокол № 151, відповідно до п.1.3.3 якого погоджено продовження відповідачу строку дії договору оренди нежитлових приміщень загальною площею 62,90 кв.м. на Бессарабській площі, 2, встановлено строк дії договору оренди 2 роки 364 дні та доручено орендодавцю здійснити організаційно-правові заходи відповідно до Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням КМР від 22.09.2011 № 34/6250, про що позивача та відповідача було повідомлено листом Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київради від 01.07.2013 № 062/7/15-0481.

Згідно ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Орендна плата за користування комунальним майном є істотною умовою договору оренди і визначається згідно з Методики розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем для об'єктів, що перебувають у комунальній власності, яка затверджується органами місцевого самоврядування на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Відповідно до п. 21 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду розмір річної орендної плати за оренду нерухомого майна становить 1 грн. на рік для комунальних підприємств та установ, які частково утримуються за рахунок місцевого або державного бюджетів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є одержувачем коштів міського бюджету м. Києва та коштів державного бюджету у 2013-2014.

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У п. 3.3. договору оренди сторони погодили, що розмір орендної плати та комунальних платежів може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку та порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, відповідних цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, орендар неодноразово звертався до орендодавця з пропозицією внести зміни до договору оренди (або укласти новий договір) зі встановленням у договорі розміру орендної плати у відповідності до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, що затверджена рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250 (листи № 467/1 від 18.04.2013, № 197 від 06.03.2014, № 394 від 06.05.14).

Крім того, листом № 122 від 03.02.2012 відповідач направив позивачу підписаний зі свого боку проект договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, підготовлений у відповідності до Рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250 та Методики розрахунку орендної плати.

Позивач в свою чергу листами від 15.08.2012 № 698, від 24.09.2012 № 832 та від 09.11.2012 № 964 повідомив, про неможливість підписання вказаного договору оренди до погодження відповідачем розрахунку експлуатаційних витрат та комунальних послуг.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи протягом січня-жовтня 2014 року позивачем надавались, а відповідачем споживались комунальні послуги в орендованому нежитловому приміщенні, про що свідчать акти надання послуг за період з січня по жовтень 2014, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Крім того, з банківських виписок з рахунку відповідача вбачається, що останній в повному обсязі сплачував за надані комунальні послуги.

Як вірно було встановлено Господарськими судом міста Києва, відповідачем було сплачено орендну плату в розмірі, передбаченому у п. 21 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, про що свідчить виписка з банківського рахунку відповідача за 29.10.2012. в сумі 3 грн.

Таким чином, заборгованість у відповідача з орендної плати за період з липня 2013 по червень 2014 перед позивачем відсутня.

Колегією суддів не приймається до уваги твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем дій на припинення дії договору оренди, а відповідно до умов додаткової угоди до договору оренди орендна плата становить 689,94 грн. на місяць, то нарахування плати в розмірі 1 грн. на рік є не правомірним та не підлягаючим застосування до даних конкретних правовідносин, оскільки вони спростовуються усім вище зазначеним.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на те, що орендна плата за майно комунальної власності є регульованою ціною, і згідно договору оренди зміна Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, зокрема, щодо розміру річної орендної плати за оренду нерухомого майна для комунальних підприємств та установ, які частково утримуються за рахунок місцевого або державного бюджетів є підставою для перегляду розміру орендної плати, проте орендодавець комунального майна зволікає з виконанням рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250, яке згідно ч. 1 ст. 144 Конституції України, є обов'язковим до виконання на відповідній території, щодо зміни розміру річної орендної плати, колегія суддів вважає, що вимога орендодавця про сплату орендної плати за договором оренди в більшому розмірі, ніж передбачено у п. 21 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, такі дії орендодавця свідчать про зловживання формально належним йому суб'єктивним правом, тому місцевий суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 13.11.2013 № 910/9098/13.

Колегією суддів не приймається до уваги твердження апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме не застосування ст. 35 ГПК України до даного спірного договору, оскільки рішенням суду по справі № 910/16612/13 був встановлений факт, що розрахунок по договору оренди № 14/10 від 31.03.2010 має відбуватися саме з урахуванням умов договору, а не Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, зважаючи на таке.

Як вбачається із постанови суду по справі № 910/16612/13 позивачем ставилася вимога про стягнення орендної плати за договором № 14/10 від 31.03.2010 за іншій період ніж той, що є предметом розгляду в рамках даної справи, до того ж колегія суддів зазначає, що зазначене апеляційною інстанцією в постанові в рамках справи № 910/16612/13 не є преюдиціальним фактом, а лише однією із позицій суду зі спірного питання щодо розміру орендної плати за вказаним договором оренди.

Крім того, суд зазначає, що ціна за оренду приміщення в розмірі 1 грн. на рік була визначена саме рішенням власника комунального майна, а позивач в даному випадку є лише балансоутримувачем такого майна.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно відмовлено в задоволені позовних вимог Комунального підприємства «Бессарабський ринок», а тому апеляційна скарга Комунального підприємства «Бессарабський ринок» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Комунального підприємства «Бессарабський ринок» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Бессарабський ринок» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2015 у справі № 910/16639/14- без змін.

Матеріали справи № 910/16639/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

Г.А. Жук