ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Справа № 925/1784/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. - головуючого,

Мележик Н.І. (доповідача),

Владимиренко С.В.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційні

скарги Заступника прокурора міста Києва та

Відділу примусового виконання рішень

управління ДВС Головного

територіального управління юстиції у

Черкаській області

на рішення господарського суду Черкаської області

від 27.11.2014 року

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 року

у справі № 925/1784/14

господарського суду Черкаської області

за позовом Фізичної особи-підприємця

ОСОБА_4

до відповідачів: 1. Підрозділу примусового виконання

рішень управління ДВС Головного

територіального управління юстиції у

Черкаській області

2. Головного управління юстиції у

Черкаській області

за участю третіх осіб, які не заявляють

самостійних вимог на предмет

спору на стороні відповідача: 1. Державної казначейської служби

України

2. Головного управління Державної

казначейської служби України у

Черкаській області

за участю Прокуратури міста Києва

про стягнення коштів

за участю представників:

позивача - ОСОБА_4

відповідачів - 1) не з"явились

2) не з"явились

третіх осіб - 1) не з"явились

2) не з"явились

прокурора - Гудименко Ю.В.

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області та Головного управління юстиції у Черкаській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про стягнення 117 159,98 грн. інфляційних витрат та 3 % річних в сумі 61 613,69 грн. за період з 13.05.2010 року по 03.09.2014 року, нарахованих за невиконання відповідачем рішення господарського суду Черкаської області у справі № 01/2467 від 10.04.2002 року, яким стягнуто з Державного бюджету України через Державне казначейство України на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 308 332,67 грн. вартості збитків, завданих відділом державної виконавчої служби Соснівського районного управління юстиції м.Черкаси.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 27.11.2014 року (суддя Скиба Г.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 року (судді: Лобань О.І., Федорчук Р.В., Майданевич А.Г.), позов задоволено повністю; стягнуто з держави за рахунок державного бюджету, де уповноваженою особою від імені держави виступає Головне управління юстиції у Черкаській області через Головне управління державної казначейської служби України у Черкаській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 117 159,98 грн. інфляційних витрат, 3 % річних в сумі 61 613,69 грн.; провадження у справі щодо Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області припинено.

В касаційних скаргах прокурор та Відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області просять скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку її обставин та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суди попередніх інстанцій встановили, що рішенням господарського суду Черкаської області від 10.04.2002 р. у справі № 01/2467 стягнуто з Державного бюджету України через Державне казначейство України на користь приватного підприємця ОСОБА_4 308 332,67 грн. вартості збитків, завданих відділом державної виконавчої служби Соснівського районного управління юстиції м. Черкаси.

19.11.2002 року цим же місцевим господарським судом видано відповідний наказ на виконання рішення у справі № 01/2467.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 28.02.2003 року у справі № 14-01/2467 визнано неправомірною бездіяльність районного відділу ДВС Соснівського РУЮ у м. Черкаси при відкритті виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Черкаської області від 19.11.2002 року у справі № 01/2467, виданого на виконання рішення цього ж суду від 10.04.2002 року; визнано недійсною постанову районного відділу ДВС Соснівського РУЮ у м. Черкаси від 28.11.2002 року про зупинення виконавчого провадження з виконання цього ж наказу; зобов'язано ВДВС Соснівського РУЮ у м. Черкаси виконати наказ.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 13.12.2004 року у справі № 14-01/2467 визнано неналежним виконання відділами ДВС Соснівського РУЮ у м. Черкаси, Печерського РУЮ у м. Києві, Державного казначейства України та відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України наказу господарського суду Черкаської області від 19.11.2002 року у справі № 01/2467, визнано недійсною постанову районного відділу ДВС Соснівського РУЮ у м.Черкаси від 11.03.2003 року про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Черкаського області від 19.11.2002 року у справі № 01/2467 у зв'язку з передачею відділу ДВС Печерського РУЮ у м.Києві, зобов'язано ВДВС Соснівського РУЮ у м. Черкаси виконати наказ.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 22.04.2005 року у справі № 14-01/2467 визнано недійсною постанову державного виконавця ВДВС Соснівського РУЮ у м. Черкаси від 11.03.2005 року про зупинення виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Черкаського області від 19.11.2002 року у справі № 01/2467, внесено зміни до наказу від 19.11.2002 року в частині виключення реквізитів рахунку Державного казначейства, видано новий наказ.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 02.06.2005 року у справі № 14-01/2467 визнано недійсною постанову державного виконавця ВДВС Черкаського МУЮ від 11.03.2005 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Черкаського області від 22.04.2005 року у справі №01/2467, зобов'язано районний ВДВС Черкаського МУЮ виконати наказ.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 01.08.2005 року у справі № 14-01/2467 зобов'язано ВДВС Черкаського МУЮ відновити виконавче провадження та виконати наказ.

12.08.2005 року винесено постанову про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Черкаської області у справі № 01/2467 від 19.11.2002 року.

Постановою ВДВС Черкаського МУЮ від 31.10.2005 року наказ господарського суду Черкаської області від 19.11.2002 року у справі № 01/2467 повернуто стягувачу на підставі п. 5 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою ВДВС у Соснівському районі м. Черкаси від 05.12.2005 року відмовлено позивачу у відкритті виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Черкаської області у справі № 01/2467 від 19.11.2002 року.

Листом від 17.02.2006 року № 791 ДВС у Соснівському районі міста Черкаси відмовлено у відновленні виконавчого провадження з підстав пред'явлення наказу господарського суду Черкаської області від 19.11.2002 року № 01/2467 за неналежністю.

Листом ДВС Черкаської області від 13.12.2006 року № 74-Ю повідомлено позивача про те, що, з урахуванням принципу територіальності, наказ від 19.11.2002 року у справі № 01/2467 підлягає виконанню відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби.

Листом Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.12.2006 року № 25/6-50-11247 повідомлено позивача про покладення на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби виконання рішень, за якими боржниками є вищий чи центральні органи державної влади та за якими стягненню підлягає сума боргу від десяти та більше мільйонів гривень.

Ухвалами господарського суду Черкаської області від 28.02.2003 року, від 13.12.2004 року, від 22.04.2005 року, від 02.06.2005 року, від 01.08.2005 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця, а постанови про припинення, закінчення, зупинення виконавчого провадження та відмову у відкритті виконавчого провадження - недійсними, орган ДВС зобов'язано виконати наказ у справі № 01/2467 від 19.11.2002 року.

В серпні 2008 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом до Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державне казначейство України, про стягнення 410 240,44 грн. інфляційних витрат за період з 01.12.2002 р. по 31.08.2009 р. та 3 % річних в сумі 62 108,88 грн. за період з 01.12.2002 р. по 17.09.2009 р., посилаючись на неналежне виконання грошового зобов'язання органами державної виконавчої служби щодо виконання рішення господарського суду Черкаської області від 10.04.2002 р. у справі № 01/2467, яким стягнуто з Державного бюджету України через Державне казначейство України на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 308 332,67 грн. збитків, завданих Відділом державної виконавчої служби Соснівського районного управління юстиції у м. Черкаси.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 21.09.2009 р. у справі № 01-03/4079, зміненим постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 14.12.2009 року та залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 14.04.2010 року, позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення на його користь інфляційних витрат за період з 01.12.2002 р. по 31.08.2009 р. та 3 % річних за період з 01.12.2002 р. по 17.09.2009 р. задоволено повністю з підстав його обґрунтованості та зазначено, що оскільки боржник прострочив виконання грошового зобов'язання, тому на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити кошти, втрачені внаслідок інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позовні вимоги у даній справі про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за період з 13.05.2010 року по 03.09.2014 року обґрунтовані несвоєчасним виконанням підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області рішення господарського суду Черкаської області від 10.04.2002 року у справі № 01/2467, оскільки виконавче провадження відкрито 23.01.2014 року, а виконано рішення лише 04.09.2014 року. При цьому, позивач зазначив, що після використання національних засобів захисту свого порушеного права він звернувся до Європейського суду з прав людини з позовом проти України, рішенням якого у справі "Макара та інші проти України" від 12.12.2013 року задоволено заяву позивача.

Цим рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Макара та інші проти України" від 12.12.2013 року підтверджено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції стосовно позивача та зобов"язано державу відповідача виконати рішення національного суду.

Згідно частини 2 статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, відповідачем і після стягнення з нього рішенням суду інфляційних витрат та відсотків за невиконання вищевказаного рішення ще впродовж чотирьох років не виконувалось рішення господарського суду, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 61 613,69 грн. (за період з 13.05.2010 року - 04.09.2014 року) та інфляційні у розмірі 117 159,98 грн. (за період з 01.06.2010 року по 31.08.2014 року), нарахованих внаслідок інфляційних процесів за весь період невиконання рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з державного бюджету інфляційних витрат та 3 % річних, місцевий господарський суд, з висновками якого погодилась апеляційна інстанція, вірно вказав на наявність підстав для нарахування заявлених позивачем грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за тривалий час безпідставного невиконання відповідачем рішення суду.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

В силу ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Статтею 9 цього ж Закону встановлено, що виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів або з бюджетних установ, здійснюється органами Державного казначейства України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

В частинах 5, 6 пункту 2 Інформаційного листа "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року зазначено, що: "передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (див. постанови Верховного Суду України від 04.07.2011 № 13/210/10 та від 12.09.2011 № 6/433-42/183 і постанову Вищого господарського суду України від 16.03.2011 № 11/109).".

Таким чином, зважаючи на встановлення факту тривалого невиконання виконавчою службою рішення суду, а також наявності інфляційних процесів у державі, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог щодо відшкодування позивачу інфляційних витрат та 3 % річних у заявленому розмірі.

В пункті 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 року зазначено, що: "у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", статті 87 Закону України "Про виконавче провадження", статті 1174 Цивільного кодексу України, маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України, і враховуючи викладене в роз'ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" (в редакції роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 року № 04-5/239), зокрема в пункті 9 цього роз'яснення.".

Відтак, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правильність задоволення позовних вимог за рахунок Головного управління юстиції у Черкаській області, що діє в інтересах відділу примусового виконання рішень, та припинення провадження щодо підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції, оскільки внаслідок перетворення у відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області, відділ не є юридичною особою, а лише підрозділом відповідача.

Крім того, органом уповноваженим на представництво України в Європейському суді з прав людини - є Міністерство юстиції України.

Указом Президента України від 06.04.2011 року № 395/2011 "Про затвердження Положення про Міністерство юстиції України" встановлено, що одним із основних завдань Міністерства юстиції України є забезпечення представництва інтересів держави у судах України, здійснення захисту інтересів України у Європейському суді з прав людини, під час урегулювання спорів і розгляду в закордонних юрисдикційних органах справ за участю іноземних суб'єктів та України, здійснює офіційне опублікування нормативно-правових актів, чинних міжнародних договорів України, рішень Європейського суду з прав людини щодо України в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України", забезпечує підготовку документів та представництво інтересів держави в Європейському суді з прав людини під час розгляду справ про порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та звітує перед Комітетом міністрів Ради Європи про стан виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України, забезпечує виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Також місцевий та апеляційний господарські суди вірно зазначили, що відсутність коштів у відповідача або відсутність механізму списання коштів відповідача при відсутності фінансування його діяльності з державного бюджету не можуть бути підставою незадоволення грошових вимог позивача та невиконання грошового зобов'язання відповідача.

Доводи скаржників щодо пропуску позивачем строку позовної давності не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки апеляційним судом вказані доводи перевірені, надано їм оцінку та відхилено з наведенням правового обґрунтування.

Відтак, під час розгляду справи фактичні її обставини встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного й об'єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів першої й апеляційної інстанцій відповідають цим обставинам, їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, прийняте рішення суду першої та постанова апеляційної інстанцій відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а тому судові акти слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115 - 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Заступника прокурора міста Києва та Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 року у справі № 925/1784/14 залишити без змін.

Стягнути з держави в особі Головного управління юстиції у Черкаській області (м. Черкаси, бул. Шевченка, 185, ) через Головне управління державної казначейської служби України у Черкаській області (м.Черкаси, бул. Шевченка, 185, ) в доход Державного бюджету України 1 788 (одна тисяча сімсот вісімдесят вісім) грн. судового збору за розгляд касаційної скарги у даній справі.

Головуючий суддяН.Г. Дунаєвська
СуддіН.І. Мележик
С.В. Владимиренко