ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2015 р. Справа №917/548/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Анд - Груп", юридична адреса: вул. Софіївська 10 - А, м. Київ, 01001, поштова адреса: вул. Сирецька, 33А, м. Київ, 04073

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 36008

про стягнення 15 503,73 грн

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Суть спору: Розглядається позовна заява про стягнення відповідача заборгованості по договору № 1040 поставки продукції від 24.07.2014р. у розмірі 15 503,73 грн, з них: сума основного боргу - 10 011,60 грн; інфляційні втрати - 1 495,06 грн; пеня - 1 523,61 грн; 3% річних - 172,13 грн; штраф - 2 301,33 грн.

Відповідач в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надав. Ухвали господарського суду про порушення провадження у справі і про відкладення розгляду справи, направлені відповідачу рекомендованими листами за адресою, зазначеною в позовній заяві повернулися до суду з відміткою поштового відділення: "за закінченням терміну зберігання".

Згідно з п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до ст. 64 ГПК України, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеному в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.97р. гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Оскільки, необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, і господарський суд повідомив належним чином відповідача про час, дату і місце проведення судового засідання, згідно з п. 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Вищого господарського суду України (від 10.12.2002р. №75), а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, тому справа розглядається за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

24 липня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Анд - Груп" (Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір № 1040 поставки продукції.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору Постачальник продає та поставляє, а Покупець купує та оплачує на умовах та у порядку, визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом - передачу товару від Постачальника до Покупця та невід'ємними частинами цього договору.

Найменування та кількість товару зазначається в додатках або накладних, які є невід'ємними частинами цього договору (п. 2.1 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу Товар на суму 10 011,60 грн, що підтверджується видатковою накладною № ПЛТ-005970 від 25.07.2014р.(а.с. 13).

Відповідно до п. 8.1 договору Замовник зобов'язувався оплачувати кожну партію поставленого Товару, переданого Постачальником, протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати поставки Товару.

Проте, в порушення умов договору відповідач не оплатив поставлений позивачем Товар, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у сумі 10 011,60 грн.

Зазначену суму боргу позивач просить суд стягнути на свою користь.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як роз'яснено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17.07.2012р. за № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права", підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Таким чином, оскільки факт поставки Товару відповідачу є доведеним та підтвердженим належними доказами, тому відповідач зобов'язаний оплатити отриманий Товар.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов'язань з боку відповідача щодо оплати вартості поставленого Товару, і позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 10 011,60 грн є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У п. 5.3 договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії Товару, Покупець зобов'язаний сплатити на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії Товару за кожний день простррочення платежу, а також штраф у розмірі 20% від вартості неоплаченого Товару.

За розрахунком, здійсненим позивачем та перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 1 523,61 грн пені за період з 10.08.2014р. по 17.02.2015р. та 2 301,33 грн штрафу.

Як роз'яснено у п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013р., застосування штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає в себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Крім того, відповідно до вимог п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

За розрахунком, здійсненим позивачем та перевіреним судом до стягнення з відповідача підлягає 1 495,06 грн інфляційних та 172,13 грн - 3% річних за період з 10.08.2014р. по 17.02.2015р.

Доказів в спростування вищевикладеного чи інших заперечень по суті спору відповідно до ст. 4-3, ст. 33 ГПК України відповідач суду не надав.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати покладаються на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32-33, 43-44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 36008 (код НОМЕР_1), р/р НОМЕР_2 ПАТ КБ ПриватБанк МФО 331401, код ЗКПО НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Анд - Груп", юридична адреса: вул. Софіївська 10 - А, м. Київ, 01001, поштова адреса: вул. Сирецька, 33А, м. Київ, 04073, р/р 4500 в АБ "ІНГ Банк Україна", МФО 300539, код 34795962 - 10011,60 грн основного боргу, 1523,61 грн пені, 2301,33 грн штрафу, 1495,06 грн інфляційних, 172,13 грн - 3% річних, 1827,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Сірош Д.М.