ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" квітня 2015 р.Справа № 916/623/15-г

За позовом: Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси;

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Імексбанк";

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

про стягнення 84 272,89 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: Котелевська В.Ф. - довіреність №6968/1.1 від 15.08.2014р.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: Данілова Л.В. - довіреність №01-36/44 від 30.03.2015р.

СУТЬ СПОРУ: Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси звернулося до господарського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Імексбанк", в якій, з урахуванням останньої редакції позовних вимог, викладених у заяві від 24.04.2015р. (а.с.60-61), просить суд стягнути з останнього 84 272,89 грн., з яких 76 432,17 грн. заборгованість з орендної плати, 7 840,72 грн. пені, а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору суборенди приміщення № 72 від 20.10.2014 року, що належить до комунальної власності, в частині своєчасної та повної сплати орендної плати.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.02.2015р. було порушено провадження у справі №916/623/15-г із призначенням її до розгляду в засіданні суду 16.03.2015 року.

Вказаною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, було залучено Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

03.03.2015 року до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про заміну первісного відповідача на належного - Уповноважену особу з питань врегулювання неплатоспроможності банків АТ «Імексбанк» Северина Ю.П. (а.с.31-32).

Ухвалою суду від 16.03.2015 року у зв'язку із нез'явленням в судове засідання представника відповідача, неподанням витребуваних ухвалою суду доказів, а також з урахуванням необхідності витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 08.04.2015 року.

Ухвалою суду від 08.04.2015 року строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на п'ятнадцять днів та з огляду на нез'явлення в судове засідання представника відповідача, від якого не надходило клопотань про розгляд справи за його відсутності, неподання витребуваних ухвалою суду доказів, а також у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 27.04.2015 року.

У судовому засіданні 27.04.2015 року під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Між тим, представник позивача просив суд не здійснювати розгляд клопотання про заміну первісного відповідача (а.с.31-32) з огляду на те, що судом при порушенні провадження у справі було вірно визначено відповідача.

Представник третьої особи повністю підтримав позицію представника позивача.

Відповідач - Публічне акціонерне товариство "Імексбанк" про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, шляхом надсилання судової ухвали про порушення провадження у справі від 14.02.2015 року; ухвали про відкладення розгляду справи від 16.03.2015 року та ухвали про продовження строку розгляду справи та відкладення від 08.042015 року на його юридичну адресу, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.28,44,59), у судові засідання не з'являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2002 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю, правонаступником якого є Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (Орендодавець) та Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси (Орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 5/61/24, відповідно до якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Одеса, провул. Світлий, 8, перший поверх загальною площею 638,6 кв.м. на підставі розпорядження міського голови № 2253-01-р від 26.12.2002 року під розміщення організації (а.с.10-12).

Пунктом 4.8 договору сторони погодили, що Орендар має право передавати частину орендованого приміщення в суборенду іншим особам та організаціям лише за письмовим погодженням Орендодавця.

Додатковим договором № 11 від 20.10.2014 року про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення від 26.12.2002 року № 5/61, сторони продовжили термін дії договору до 01.10.2017 року та внесли зміни до договору в частині об'єкту оренди та орендної плати (а.с.12).

Як слідує з матеріалів справи, 20.10.2014 року позивач, скориставшись своїм правом, передбаченим п.4.8 договору № 5/61/24 від 26.12.2002 року, з урахуванням наданої Департаментом комунальної власності Одеської міської ради відповідної згоди (а.с.13), уклав з Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» договір суборенди приміщення №72 (а.с.15-16).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, Орендар (Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси) передає, а Суборендар (Публічне акціонерне товариство «Імексбанк») приймає у строкове платне користування приміщення площею 36,9 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, провулок Світлий, 8, що знаходиться на балансі Одеської міської ради.

Відповідно до п. 3.1 договору, розмір плати за користування майном за цим договором встановлюється в розмірі 15 844,02 грн. (з урахуванням податку на додану вартість та індексу інфляції) на місяць та підлягають сплаті Суборендарем щомісячно до 15 числа поточного місяця на поточний рахунок Департаменту комунальної власності Одеської міської ради № 1909 в ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, .

Розмір орендної плати коригується щомісячно на індекс інфляції (п.3.2 договору).

Згідно п. 5.2 договору суборенди, Суборендар зобов'язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати плату за використання суборендованого майна.

Відповідно до додаткової угоди від 10.04.2015 року сторонами було розірвано договір суборенди від 20.10.2014 року № 72 (а.с.62).

Об'єкт суборенди, а саме - нежитлові приміщення площею 36,9 кв.м., розташовані у м. Одесі, провулку Світлому, 8, були повернуті відповідачем позивачу та прийняті останнім без жодних претензій щодо санітарного чи технічного стану майна, що підтверджується відповідним актом приймання - передачі (повернення) орендованого майна (а.с.63).

Разом з тим, як стверджує позивач, відповідач, в порушення умов договору суборенди, несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував орендну плату, у зв'язку з чим у нього станом на 24.04.2015 року за період з 1 грудня 2014 року по 10 квітня 2015 року виникла заборгованість в сумі 76 432,17 грн., на яку позивачем було нараховано пеню в сумі 7 840, 72 грн.

Таким чином, у зв'язку з несплатою відповідачем своєчасно та в повному обсязі орендної плати, Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси звернулося до господарського суду Одеської області з відповідною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення з банку заборгованості з орендної плати та нарахованої ним пені.

Проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їх відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно до ч.3 ст. 774 ЦК України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Як свідчать матеріали справи, укладений між сторонами договір, за своєю правовою природою відноситься до договорів найму, різновидом якого є оренда. Приймаючи до уваги, що майно, яке виступає предметом договору, належить до комунальної власності, до спірних правовідносин застосовуються також норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно до п. п.1,2 ст. 762 ЦК України, яка цілком кореспондується з ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За приписами ч.1 ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар вносить орендну плату щомісячно, незалежно від результатів його господарської діяльності.

Згідно до ст. 193 ГК України, яка цілком кореспондується із ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення взятих на себе зобов'язань, Публічне акціонерне товариство "Імексбанк", в період з грудня 2014 року по квітень 2015 року не сплачувало своєчасно та у повному обсязі орендну плату, у зв'язку з чим за ним згідно розрахунку (а.с.64), перевіреного судом, утворилась заборгованість у розмірі 76 432,17 грн.

Враховуючи, що наявність заборгованості з орендної плати у сумі 76 432,17 грн. підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростована, суд доходить висновку щодо задоволення вимог Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси в цій частині.

Водночас у зв'язку із тим, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 січня 2015 року №16 було розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 27 січня 2015 року по 26 квітня 2015 року включно з подальшим продовженням до 26 травня 2015р. (рішення №83 від 23.04.2015р.), а також призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ „ІМЕКСБАНК", суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в редакції Закону від 04.07.2014 року № 1586-VII (далі - ЗУ "Про систему гарантування вкладу фізичних осіб", Закон), встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, статтею 36 згаданого Закону передбачені наслідки запровадження тимчасової адміністрації, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених уповноваженою особою Фонду, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів, бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку. Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними. Початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин не застосовуються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Аналогічні висновки містяться у постанові ВГСУ від 17.03.2015 року у справі №910/12346/14.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 7 840,72 грн. суд зазначає наступне:

У відповідності до ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення зобов'язання вчиняється у письмовій формі, недотримання якої тягне нікчемність правочину.

Згідно висновків Вищого господарського суду України, викладених у постанові пленуму №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Умовами договору, а саме п.9.1. встановлено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Таким чином, оскільки укладений між сторонами договір суборенди не містить положень щодо відповідальності сторін, а отже не містить доказів вчинення у належній формі правочину щодо забезпечення зобов'язання у вигляді неустойки (пені), у суду відсутні підстави для задоволення вказаних вимог позивача.

При цьому, посилання позивача на норми абз.3 п. 2 ст. 231 Господарського кодексу України не приймаються судом до уваги з огляду на те, що положення цієї статті не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки ця норма не застосовується до грошових зобов'язань.

Зазначена позиція, яка відповідно до ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для всіх судів України, відображена і у постанові Верховного суду України від 04.02.2014 року у справі № 903/610/13.

Згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, слід стягнути з відповідача до державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" (65039, м. Одеса, проспект Гагаріна, буд. 12-А, ) на користь Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси (65009, м. Одеса, провулок Світлий, 8, ) заборгованість з орендної плати у сумі 76 432 /сімдесят шість тисяч чотириста тридцять дві/ грн. 17 коп.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" (65039, м. Одеса, проспект Гагаріна, буд. 12-А, ) до Державного бюджету України (№ рахунку 3008; отримувач: УК у м. Одесі/Приморський район; Код отримувача ; банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області; МФО: 828011; код класифікації: 22030001; код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області 03499997) 1 657 /одна тисяча шістсот п'ятдесят сім/ грн. 02 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05 травня 2015 р.

Суддя Ю.М. Щавинська