ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.05.2015 Справа № 920/454/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Сади

України", с. Красне Кегичівського району Харківської області;

до відповідача: Фермерського господарства "Аграрій-Ч", с. Попівщина Роменського

району Сумської області;

про стягнення 144 008 грн. 88 коп.,

СУДДЯ ДЖЕПА Ю.А.

За участю представників сторін:

від позивача: Левченко Г.А. (довіреність б/н від 02.02.2014 р.);

від відповідача: не прибув;

при секретарі судового засідання Куриленко О.В.

Суть спору: позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача 144 008 грн. 88 коп. заборгованості, з яких: 133 170 грн. 00 коп. основного боргу, відповідно до укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № А 0001401 від 07.04.2014 р.; 10 161 грн. 45 коп. штрафу; 677 грн. 43 коп. 3 % річних, а також судові витрати пов'язані з розглядом справи.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримує заявлені позовні вимоги.

Відповідач в дане судове засідання не прибув, письмового відзиву на позовну заяву не подав, правом подати заперечення проти вимог позивача або докази сплати суми заборгованості відповідач не скористався, повноважного представника в судове засідання не направив, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України.

З метою дотримання прав сторін щодо викладення своєї позиції у письмовому вигляді щодо позовних вимог, судом було відкладено розгляд справи з 15.04.2015 р. на 12.05.2015 р. Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку та встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, суд вважає, що сторонам створені всі належні умови та є підстави для розгляду справи по суті за наявними матеріалами відповідно до вимог ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Між позивачем та відповідачем 07.04.2014 р. був укладений договір купівлі-продажу № А 0001401, за умовами п. 1.1 якого, позивач зобов'язується передати у власність покупця (відповідача), а покупець прийняти й оплатити на умовах цього договору сільськогосподарську продукцію - насіннєвий матеріал в асортименті, згідно з таблицею.

Позивач в позовній заяві зазначає, що п. 1.4 Договору, передбачено, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 694 Цивільного кодексу України сторони дійшли згоди, що товар продається в кредит з відстроченням платежу. Тобто, кінцевий строк оплати за товар, згідно п. 4.4 договору - до 15 жовтня 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що отримання відповідачем товару, вказаного в договорі підтверджується відповідними накладними та бухгалтерськими довіреностями. Так, відповідно до умов договору, по видатковій накладній № А0001277 від 29.04.2014 р. і довіреності № 2 від 26.04.2014 р., відповідач отримав від позивача різноманітне насіння гібриду соняшника на загальну суму 67 743 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 4.1.1 договору, ціна товару у розмірі 67 743 грн. 00 коп. еквівалентна 5 790 доларам США.

Позивач зазначає, що курс продажу долара США станом на 10 березня 2015 р. (згідно сайту, вказаному в п. 4.3 договору) складає 23 грн. за 1 долар США.

Таким чином, сума основного боргу за договором, згідно курсу долара США на 10.03.2015 р. становить 133 170 грн. 00 коп.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач отримав товар, проте свої зобов'язання за договором не виконав, через що позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 216, 217, 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1-2 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору. Не виконуючи належним чином свої зобов'язання, відповідач порушив вимоги ст. 526 ЦК України - допустив прострочення грошового зобов'язання.

Відповідно до положень чинного законодавства, а саме: ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З наведеною нормою кореспондується і ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, згідно із якою господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий та неоплачений товар станом на дату подання позову складає 133 170 грн. 00 коп.

Відповідачем не подано аргументованих заперечень проти вимог позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення 133 170 грн. 00 коп. основного боргу суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 526, 610 Цивільного кодексу України.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що у випадку, якщо покупець не зробить оплату в строки, зазначені в цьому договорі, він несе майнову відповідальність у вигляді сплати штрафу в розмірі 15% від вартості товару.

Тому, позивачем заявлені вимоги по стягненню 15% штрафу в розмірі 10 161 грн. 45 коп.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Суд вважає за необхідне застосувати у даному випадку приписи ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 7.5 договору та згідно ст. 259 Цивільного кодексу України, до вимог щодо нарахування штрафів та інших додаткових нарахувань згідно цього договору, сторони домовилися про застосування трирічного строку позовної давності, щодо нарахування всіх штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги стосовно стягнення 10 161 грн. 45 коп. штрафу, є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по вищевказаному договору позивач просить стягнути з відповідача 677 грн. 43 коп. 3% річних.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позовні вимоги стосовно стягнення 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони, також якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що відповідач порушив умови договірних зобов'язань, з нього на користь позивача підлягають стягненню 2 880 грн. 18 коп. в рахунок відшкодування витрат останнього зі сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 526-527, 610, 625 Цивільного кодексу України, ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 22, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Аграрій-Ч" (42076, Сумська область, Роменський район, с. Попівщина, вул. Першотравнева 17, код 34071425) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Сади України" (64070, Харківська область, Кегичівський район, с. Красне, код 20212313) 133 170 грн. 00 коп. основного боргу, 10 161 грн. 45 коп. штрафу, 677 грн. 43 коп. 3% річних, 2 880 грн. 18 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.05.2015 р.

СУДДЯ Ю.А. ДЖЕПА