ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2015 р. Справа № 911/871/15

Господарський суд Київської області у складі судді Саванчук С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Яготинський маслозавод",

07700, Київська обл., Яготинський р-н, м. Яготин, вул. Шевченка, буд. 213

до Державного підприємства "Завод порошкової металургії",

07400, Київська обл., м. Бровари, Промвузол

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України,

01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, 12/2

про стягнення 30 701,67 грн.

за участю представників:

позивача - не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином;

відповідача - не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином;

третьої особи - не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Обставини справи:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Яготинський маслозавод" (далі - позивач) до Державного підприємства "Завод порошкової металургії" (далі - відповідач) про стягнення 30 701,67 грн., з яких: 23 519,52 грн. - основний борг, 2 478,25 грн. - пеня та 4 703,90 грн. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу продукції від 01.09.2012 № 1105.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.03.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 24.03.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.03.2015 залучено до участі у справу третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство промислової політики (далі - третя особа).

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 6758/15 від 24.03.2015) позивачем подано письмові докази на виконання вимог ухвали суду від 06.03.2015.

У судове засідання 24.03.2015 представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 06.03.2015 не виконав, розгляд справи відкладено на 07.04.2015.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 7515/15 від 03.04.2015) позивачем подано письмові пояснення.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 7516/15 від 03.04.2015) позивачем подано додаткові докази.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 7847/15 від 07.04.2015) позивачем подано письмові пояснення.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 7848/15 від 07.04.2015) позивачем подано клопотання про долучення додаткових доказів.

У судове засідання 07.04.2015 представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 06.03.2015 не виконав, розгляд справи відкладено на 21.04.2015.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 9178/15 від 21.04.2015) надійшла заява Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 20.04.2015 № 2432-03/196 про залучення його до участі у справі як правонаступника третьої особи.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 9213/15 від 21.04.2015) відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнає суму основного боргу у розмірі 23 519,52 грн. та заперечує проти сягнення штрафних санкцій.

Оскільки заяву про часткове визнання відповідачем позову підписано уповноваженою особою - та, з огляду на матеріали справи, зважаючи на частину 6 статті 22, частину 5 статті 78 Господарського процесуального кодексу України, визнання відповідачем суми основного боргу не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, часткове визнання позову відповідачем прийнято господарським судом.

У судове засідання 21.04.2015 представник позивача не з'явився, розгляд справи відкладено на 05.05.2015.

Ухвалою господарського суду 21.04.2015 залучено правонаступника Міністерства промислової політики України - Міністерство економічного розвитку і торгівлі в Україні, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 10361/15 від 05.05.2015) відповідачем подано клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 10389/15 від 05.05.2015) позивачем подано клопотання про долучення додаткових доказів.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 10390/15 від 05.05.2015) позивачем подано заяву про розгляд справи без участі його представника.

У судове засідання 05.05.2015 представники сторін та третьої особи не з'явились.

Нез'явлення у судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду справи.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справу розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 05.05.2015 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд -

встановив:

Між Публічним акціонерним товариством "Яготинський маслозавод" (далі - продавець) та Державним підприємством "Завод порошкової металургії" (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу продукції від 01.09.2012 № 1105 (далі - Договір) відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність, в обумовлені Договором терміни, покупцю молочну продукцію власного виробництва, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію (пункт 1.1. Договору).

Пунктом 2.6. Договору встановлено, що зобов'язання продавця з поставки продукції вважаються виконаними з моменту передачі продукції покупцю або його уповноваженому представнику, що підтверджується датою, зазначеною у підписаній покупцем або його уповноваженим представником у товарно-транспортній накладній і видатковій накладній про отримання продукції покупцем. З цього моменту від продавця до покупця переходить право власності на продукцію, а також ризик випадкової загибелі та/або пошкодження продукції і упаковки.

Згідно з пунктом 3.6. Договору, оплата за продукцію, здійснюється протягом 14 календарних днів з моменту отримання партії товару.

Відповідно до пунктів 10.1., 10.2. Договору, Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 10.1 Договору та закінчується 31.12.2012.

Згідно з пунктом 10.3. Договору, у випадку, якщо не пізніше за 15 робочих днів до дати закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, то термін дії Договору вважається пролонгованим на той же термін і на тих же умовах.

У матеріалах справи відсутні докази про розірвання Договору, у порядку пункту 10.3. Договору, відтак, суд дійшов висновку про чинність Договору протягом спірних правовідносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на виконання умов Договору, поставив відповідачу товар, всього на суму 26 511,00 грн., що підтверджується наданими у матеріали справи видатковими накладними від 11.09.2014 № Ям020778 на суму 15 891,84 грн., від 16.09.2014 № Ям021378 на суму 4 605,36 грн., від 23.09.2014 № Ям022210 на суму 6 013,80 грн., що підписані у двосторонньому порядку уповноваженими представниками сторін.

Відтак, товар передано позивачем відповідачу у порядку і у спосіб, що визначені умовами договору між сторонами.

За твердженнями позову, відповідач зобов'язання за Договором, у частині оплати вартості товару, що поставлений позивачем, виконав частково, станом на дату подання позову до суду у відповідача наявна перед позивачем заборгованість за Договором у розмірі 23 519,52 грн. - різниця між вартістю поставленого товару та розміром часткової оплати.

Підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідають вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факти здійснення господарських операцій і встановлення відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Матеріали справи не містять доказів заперечень відповідача при отриманні товару щодо неналежності виконання позивачем зобов'язань з поставки товару за Договором.

Крім того, на підтвердження наявності заборгованості, позивачем у матеріали справи надано оригінали банківських довідок Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» від 06.04.2015 № 12200//1-272 та Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» від 03.04.2015 № Р1-В81/52-44, які засвідчені підписами уповноважених осіб банківських установ та скріплені відбитками їх печаток, відповідно до яких кошти від відповідача на рахунки позивача, що відкриті у цих банках, за спірний період за Договором не надходили.

Відповідачем підтверджено факт отримання товару за Договором та наявність заборгованості з його оплати, а також визнано позов у частині заявленого до стягнення основного боргу.

Згідно з частиною 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не приймає визнання позову відповідачем, якщо ця дія суперечить законодавству або порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до частини 5 статті 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Визнання позову є процесуальним правом відповідача, з яким кореспондується повноваження суду задовольнити визнаний позов, якщо суд не встановить, що визнання позову суперечить законодавству або порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

При прийнятті рішення, зважаючи на повне визнання позову відповідачем, судом взято до уваги правову позицію, що викладено в абзаці 9 підпункту 3.12. пункту 3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за якою, у разі визнання відповідачем позову, якщо таке визнання не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір, що укладено між сторонами, за правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З наявних у матеріалах справи письмових доказів, з огляду на те, що вони підписані уповноваженими на те особами, вбачається наявність у відповідача грошового зобов'язання перед позивачем, строк виконання якого настав і яке відповідачем не виконане.

Зважаючи на вказане, господарський суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову у частині основного боргу не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, письмову заяву про визнання позову підписано уповноваженою особою відповідача, а, відтак, позовна вимога про стягнення основного боргу підлягає задоволенню повністю у розмірі 23 519,52 грн.

Крім того, позивач, на підставі пункту 7.5. Договору, заявляє до стягнення з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, яка за розрахунком позивача складає 2 478,25 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" вiд 22.11.1996 № 543/96-ВР визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Зважаючи на вищевикладені вимоги законодавства, умови Договору та обставини справи, судом перевірено правильність розрахунку пені, що наданий позивачем, у розмірі 2 478,25 грн. та встановлено, що вказана позовна вимога підлягає задоволенню повністю у заявленому розмірі.

Також позивач заявляє до стягнення з відповідача 4 703,90 грн. штрафу, на підставі пункту 7.4. Договору.

Згідно з приписами статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з пунктом 7.4. Договору, у випадку, якщо заборгованість покупця становить більше 20 календарних днів з дати встановленої для оплати продукції, покупець додатково до пені, виплачує постачальникові за вимогою останнього штраф у розмірі 20% суми заборгованості.

З долученого до матеріалів справи розрахунку штрафу вбачається, що позивачем визначено штраф у розмірі 4 703,90 грн., що є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв'язку з чим, штраф підлягає стягненню в заявленому позивачем розмірі.

Відповідачем визнано суму основного боргу, проте, заперечено проти задоволення штрафних санкцій, у зв'язку зі складною ситуацією у країні. З урахуванням даних тверджень відповідача, судом враховано наступне.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Господарським судом враховано правову позицію, викладену в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" стосовно того, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (у тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У даному випадку, пеня у розмірі 2 478,25 грн. та штрафу у розмірі 4 703,90 грн., які позивач заявляє до стягнення з відповідача не є неспіврозмірними з сумою заборгованості у розмірі 23 519,52 грн., крім того, після звернення позивача з позовом до суду, відповідач не вжив ніяких заходів до виконання зобов'язання, судом враховано значний строк невиконання зобов'язань за Договором, за порушення яких і заявляється до стягнення спірна пеня та штраф.

Таким чином, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, клопотання відповідача про не застосування штрафних санкцій судом задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на зазначене, за результатами оцінки доказів, що наявні у матеріалах справи та встановлення всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 23 519,52 грн., пені у розмірі 2 478,25 грн. та штрафу у розмірі 4 703,90 грн. є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростованими, а, відтак, підлягають задоволенню.

Відшкодування судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 1 827,00 грн., відповідно до частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 78, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Завод порошкової металургії" (07400, Київська обл., м. Бровари, Промвузол, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Яготинський маслозавод" (07700, Київська обл., Яготинський р-н, м. Яготин, вул. Шевченка, буд. 213, ) 23 519 (двадцять три тисячі п'ятсот дев'ятнадцять) грн. 52 коп. основного боргу, 2 478 (дві тисячі чотириста сімдесят вісім) грн. 25 коп. пені, 4 703 (чотири тисячі сімсот три) грн. 90 коп. штрафу та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 08.05.2015.

Суддя С.О. Саванчук