ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2015 р. Справа№ 914/890/15

Господарський суд Львівської області у складі головуючої судді Чорній Л.З.

розглянувши матеріали справи

за позовом: Фермерського господарства «Жовківське», с. Воля Висоцька Жовківського району Львівської області

до відповідача: Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львіській області (№30), м. Львів

про стягнення 141 303,87 грн.

Представники:

Від позивача: Самсонюк Т.Я.-представник

Від відповідача: Слюсарчук О.В. - юрисконсульт

Судом роз'яснено зміст ст.ст.20,22 ГПК України, а саме, процесуальні права та обов'язки, зокрема, право заявляти відводи. Відводу не заявлено.

Позов заявлено Фермерським господарством «Жовківське», с. Воля Висоцька Жовківського району Львівської області до Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30), м. Львів про стягнення 141 303,87 грн.

Ухвалою суду від 19.03.2015 року порушено провадження у справі та справу призначено до розгляду в засіданні на 01.04.2015 року. Ухвалою суду від 01.04.15 р. розгляд справи відкладено на 13.05.15 р.

Представник позивача в судове засідання 13.05.15 р. з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 141 303,87 грн.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, подав письмовий відзив на позов №47 від 31.03.15 р. відповідно до якого заборгованість в частині основного боргу в розмірі 98 202,71 грн. визнав в повному обсязі. Відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, зазначив відповідач, договором не передбачено, відповідно в цій частині позов заперечив.

Крім цього, відповідачем подано заяву №66 від 12.05.14 р. про відстрочку виконання рішення суду строком на два роки у зв'язку з важким фінансовим становищем підприємства-боржника.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

23.02.2012 року між Фермерським господарством «Жовківське» (позивач, продавець) та Державним підприємством «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львіській області (№30), м. Львів (відповідач, покупець) укладено договір №ДГ-0000001 купівлі-продажу.

Відповідно до п.1.1 договору продавець зобов'язався передати у власність покупцеві товар (зерно продовольче пшениці) в кількості та за цінами, вказаними в накладних, які являються невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його вартість на умовах договору.

Відповідно до п.3.1 договору покупець здійснює оплату вартості поставленого товару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця протягом 10 (десяти) календарних днів з дня отримання товару за накладною.

На виконання умов договору, позивачем:

- відповідно до видаткової накладної № РН-0000001 від 23.02.2012 року, ФГ «Жовківське» поставлено пшениці в кількості 26.100 т на суму 56 114,48 грн.

- відповідно до видаткової накладної № РН-0000002 від 24.02.2012 року, ФГ «Жовківське» поставлено пшениці в кількості 27.100 т на суму 58 049,46 грн.

- відповідно до видаткової накладної № РН-0000003 від 27.02.2012 року, ФГ «Жовківське» поставлено пшениці в кількості 26.700 т на суму 57 404,47 грн.

- відповідно до видаткової накладної № РН-0000004 від 28.02.2012 року, ФГ «Жовківське» поставлено пшениці в кількості 27.300 т на суму 58 694,46 грн.

- відповідно до видаткової накладної № РН-0000005 від 29.02.2012 року, ФГ «Жовківське» поставлено пшениці в кількості 27.400 т на суму 58 909,45 грн.

Отже загальна сума поставки становить 289 172,32 грн., однак відповідачем, всупереч умов договору, частково здійснено оплату за поставлений товар в сумі 100 280,18 грн. внаслідок чого утворилася заборгованість відповідача перед позивачем на суму 188 892,14 грн.

Однак, ухвалами Господарського суду Л/о від 11.11.14 р. у справі №914/3139/14 та від 20.11.14 р. у справі №914/3238/14 відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами на суму 90 689,43 грн. З огляду на викладене, сума боргу станом на час подання позовної заяви до суду становить 98 202,71 грн.

Крім цього, відповідно до ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача за весь час прострочення 34 383,99 грн. інфляційних втрат тв. 8 717,17 грн. 3% річних.

Відповідач в судовому засідання заборгованість в частині основної суми боргу визнав в повному обсязі, проти стягнення інфляційних втрат та 3% річних заперечив. Крім цього, у зв'язку з важким матеріальним становищем просить суд відстрочити виконання рішення суду строком на 2 роки.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи свої зобов'язання по договору позивач виконав поставивши відповідачу товар на суму 100 280,18 грн.

Натомість відповідачем, всупереч умов договору, оплату за поставлений товар здійснено частково в сумі 100 280,18 грн., однак з врахуванням ухвал Господарського суду Л/о від 11.11.14 р. у справі №914/3139/14 та від 20.11.14 р. у справі №914/3238/14, якими здійснено часткове зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 90 689,43 грн., сума заборгованості відповідача перед позивачем зменшилася і становить 98 202,71 грн. Станом на час розгляду спору судом заборгованість відповідачем не сплачено.

Крім цього, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведене, відповідно до поданого розрахунку, позивачем правомірно нараховано відповідачу за період з 01.04.12 р. по 16.03.15 р. втрати від інфляції в сумі 34 383,99 грн. та 3% річних в сумі 8 717,17 грн.

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджено та у встановленому законом порядку не спростовано відповідачем заборгованість перед позивачем на загальну суму 141 303,87 грн. з яких 98 202,71 грн. складає основна сума боргу, 34 383,99 грн. інфляційні втрати та 8 717,17 грн. 3% річних.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач надав суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду задоволити позовні вимоги та стягнути з відповідача 141 303,87 грн. заборгованості за поставлений товар.

Одночасно суд розглянув заяву відповідача про відстрочення виконання рішення суду строком на 2 роки та дійшов висновку, що така підлягає до часткового задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як вбачається з матеріалів справи ДП «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30), м. Львів є структурним підрозділом центрального органу виконавчої влади і кошти, отримані від господарської діяльності спрямовує на забезпечення належного утримання засуджених, здійснюючи одну з функцій виконавчої влади держави.

Як зазначено відповідачем у заяві про відстрочку, через відсутність постійних замовлень з виготовлення та реалізації продукції, недостатній рівень кваліфікації засуджених у підприємства-боржника не вистачає обігових коштів для виконання основних зобов'язань. У зв'язку із складною ситуацією в країні у підприємства проблеми із залученням інвесторів, оскільки будучи державним підприємством на майно якого не можна накласти стягнення, банки відмовляють у кредитуванні у відповідності до ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 р. №2713- IV, а саме п.3 ст. 26 в якій зазначено, що майно органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, належить їм на правах оперативного управління або повного господарського відання і не може бути об'єктом застави; п.5 звернення стягнення па майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я не допускається.

Також, на даний момент у підприємства існує загальна кредиторська заборгованість на суму 3787,2 тис. грн.

Враховуючи вищенаведене, з метою надання можливості відповідачу виконати дане рішення суду, враховуючи важке фінансове становище підприємства-відповідача, суд вважає за можливе відстрочити виконання рішення суду строком на 5 (п'ять) місяців.

Судові витрати по справі в сумі 2 826,07 грн. (2% від ціни позову) слід покласти на відповідача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст.11,15, 526, 625 ЦК України, ст. ст. 22, 32, 33, 43, 49, 82, 84, 85,116 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30) (79039, м. Львів, вул. Шевченка,156; ) на користь Фермерського господарства «Жовківське» (80350, Львівська область, Жовківський район, с. Воля Висоцька, вул. Несторова, 91-б; код ЄДРПОУ) основний борг в сумі 98 202,71 грн., 34 383,99 грн. інфляційних втрат, 8 717,17 грн. 3% річних та 2 876,07 грн. судового збору з відстрочкою виконання рішення суду строком на 5 (п'ять місяців).

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.05.2015 р.

Суддя Чорній Л.З.