ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.05.2015 Справа № 920/369/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон», м. Миколаїв,

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Суми,

про стягнення 32814 грн. 52 коп.

Суддя О.Ю. Резніченко

Представники:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 16.12.2014 року.

У засіданні брали участь: секретар судового засідання - А.І. Сидорук.

В судовому засіданні 05.05.2015 року була оголошена перерва до 14.05.2015 року.

Суть спору: Позивач просить суд стягнути з відповідача 17488 грн. 04 коп. основного боргу, 6592 грн. 28 коп. пені, 2623 грн. 21 коп. штрафу, 1126 грн. 90 коп. 3% річних, 4984 грн. 09 коп. інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 12.09.2012 року договору купівлі-продажу запчастин до техніки.

27.04.2015 року позивач подав письмові пояснення, в яких наполягає на задоволенні заявлених вимог.

Відповідач подав відзив, в якому факт поставки товару не заперечує, однак зазначає, що поставка відбулась поза межами укладеного між сторонами договору.

Ухвалою від 05.05.2015 року було задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та доручено проведення відеоконференції господарському суду Миколаївської області. Судове засідання було призначено на 14 травня 2015 року на 11 год. 15 хв.

Проте, 27.04.2015 року судом було роздруковано витяг з сайту http://vr.cort.gov.ua (бронювання систем відеоконференції), де зазначено, що 14 травня 2015 року з 9 год. 00 хв. до 12 год. 45 хв. час заброновано та відсутня можливість провести відеоконференцію у господарському суді Миколаївської області. Крім того, відповідач подав клопотання про проведення судового засідання без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Тому, оскільки відсутня технічна можливість проведення розгляду справи в режимі відеоконференції, то суд розглядає справу в судовому засідання в загальному порядку та без застосувань засобів технічної фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

12.09.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу запасних частин до техніки (надалі - Договір).

З матеріалів справи вбачається, що у встановленому законом порядку цей договір не розірвано або не визнано недійсним. Позивач зазначав, що інші господарькі відносини між сторонами відсутні.

Відповідно до п. 1.1. Договору позивач зобов'язався передати у власність відповідача, а відповідач у порядку й на умовах, передбачених даним Договором, зобов'язується приймати та оплачувати запасні чатини до техніки (надалі - товар), асортимент, кількість та вартість яких визначатиметься відповідно до рахунків-фактур позивача до цього Договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно до п. 3.1.2 Договору позивач зобов'язаний складати та направляти відповідачу (на вибір позивача: по факсу, електронною поштою, шляхом вручення уповноваженому представнику відповідача тощо) рахунки-фактури на оплату товару.

При цьому, сторони у Договорі не передбачили обов'язку позивача фіксувати факт вручення уповноваженому представнику відповідача рахунку-фактури.

Позивач зазначає, що на усні замовлення відповідача позивачем були складені, не передбачені Договором, проте і не заборонені законом (відповідно до ст. 19 Конституції України фізичним і юридичним особам дозволено все, що не заборонено законами України і Конституцією України) письмові замовлення, на загальну суму 17488 грн. 04 коп.

На підставі вищезазначених замовлень, в яких є посилання на Договір, позивачем були складені відповідні рахунки-фактури для відповідача.

У вищезазначених рахунках-фактурах зазначено, що підставою складання рахунків є договір купівлі-продажу від 12.09.2012 року, крім того в рахунках визначений асортимент, кількість та вартість товару, як того вимагає Договір.

Відповідно до п. 1.3 Договору поставка товару здійснюється окремими партіями. Обсяг товару за кожною партією визначається у відповідних рахунках-фактурах позивача до цього Договору. Асортимент, кількість та вартість товару за кожною його партією вважатимуться узгодженими сторонами з моменту поставки відповідачу товару згідно відповідного рахунку-фактури позивача.

Згідно до п. 4.2 Договору факт поставки позивачем товару сторони фіксують шляхом складання відповідного двостороннього акту приймання-передачі та/або видаткової накладної, у яких зазначаються асортимент, комплектність, кількість та та вартість товару, що передається відповідачу.

Відповідно до п. 4.3 Договору підписанням відповідного двостороннього акту приймання-передачі та/або видаткової накладної відповідач підтверджує факт передання йому товару, всієї необхідної інформації та супровідних документів стосовно товару, передбачених Договором та чинним законодавством України, відсутності у нього будь-яких претензій щодо асортименту, якості, комплектності, та кількості переданого йому товару, необхідної інформації та супровідних документів стосовно товару.

На виконання Договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 17488 грн. 04 коп., що підтверджується наступними видатковими накладними: № Ы-WbToв085112 від 13 грудня 2012 року, № Ы-WbToв085117 від 13 грудня 2012 року, № Ы-WbToв085112 від 13 грудня 2012 року.

Вищезазначені видаткові накладні підписані сторонами, скріплені їх печатками, в тому числі з боку відповідача підписано саме ОСОБА_1, що не заперечується відповідачем, а також скріплено печаткою фізичної особи-підприємця - ОСОБА_1.

Автентичність відтиску печатки відповідачем не заперечується, у справі відсутні докази про втрату зазначеної печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача.

Крім того, факт отримання товару відповідачем не заперечується, відповідач прийняв товар без жодних зареречень стосовно кількості, якості, тощо.

Отже, підтвердженням належного виконання позивачем обов'язку щодо надання відповідних рахунків-фактур є підписані сторонами Договору видаткові накладні, що підтверджують отримання відповідачем погоджених партій товару по Договору.

Відповідач у відзиві зазначає, що видаткові накладні, якими позивач обгрунтовує поставку товару по Договору, не містять посилання на Договір, а тому товар поставлений в позадоговірному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною 2 вказаної норми передбачені обов'язкові реквізити первинних документів, а саме: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Всі інші вимоги до первинних документів встановлюються виключно за угодою сторін у договорі і є альтернативними.

Передача товару по Договору підтверджена видатковими накладними, які є юридичним оформленням такої передачі, є первинним фінансовим документом, підтверджує факт вчинення юридичних дій - виконання господарської операції (передача товару), а зазначення реквізиту "дата та номер договору" Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» чи укладений між сторонами Договір не вимагає.

Крім того, предметом спору не є правильність ведення сторонами бухгалтерського обліку або складання фінансової звітності. Неточність або неповнота відповідних даних у первинних облікових документах є підставою для застосування до відповідальних винних осіб визначеної чинним законодавством відповідальності.

Крім того, посилання відповідача на те, що місце складання накладних зазначене у м. Миколаїв, при тому, що по Договору позивач поставляє товар у м. Суми та те, що у одній з трьох видаткових накладних зазначено покупцем ОСОБА_1 а не ФОП ОСОБА_1, не приймається судом до уваги, оскільки жодним чином не суперечить вищезазначеному закону або Договору та не спростовує факт поставки товару по Договору.

Згідно до п. 2.3 Договору відповідач зобов'язується оплачувати позивачу вартість товару протягом 20 календарних днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної відповідно до п. 4.1 Договору щодо такого товару.

Відповідно до п. 2.5 Договору оплата за Договором вважається здійсненою з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Строк оплати сплив 02.01.2013 року, однак відповідач за поставлений позивачем по Договору товар не сплатив.

Позивач направляв відповідачу лист з вимогою про сплату боргу разом з актом звіряння, який був одержавний відповідачем, однак відповідач борг не сплатив, а тому позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом, для захисту свого порушеного права та законного інтересу.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог закону та у встановлений у зобов'язанні строк.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу продавець передає товар у власність покупцю, а покупець приймає товар і сплачує за нього певну грошову суму.

Згідно до п. 2.3 Договору відповідач зобов'язується оплачувати позивачу вартість товару протягом 20 календарних днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі N 1-26/2011 та Рішенням Конституційного суду України від 1 грудня 2004 року по справі N 1-10/2004 регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень Цивільного кодексу України.

Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 Кодексу. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності.

Тобто, сторони при виконання договорів повинні діяти добросовісно і справедливо по відношенню до іншої сторони договору, повинні фактично виконувати умови Договору, а не ухилятись від виконання обов'язків з формальних причин.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду не може грунтуватись на припущеннях, а суд має приймати рішення виходячи саме з поданих сторонами доказів.

Тому, заперечення відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки грунтуються лише на припущеннях та не підтвержені жодними належними та допустимими доказами і, на думку суду, спрямовані на ухилення від виконання господарського зобов'язання - сплати за товар отриманий за Договором.

Передача товару позивачем відповідачу вібулась в 2012 році, однак кошти безпідставно протягом значного проміжку часу сплачені не були, що є недобросовісним, а доводи відповідача не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, Договір на момент передачі товару за видатковими накладними був дійсним, а отже відсутні підстави вважати, що передача здійснювалась поза його межами, зокрема на підставі договору за спрощеною формою. Інших письмових договорів між сторонами на поставку товару не укладалось, а відповідач до позивача з заявами про поставку товару за усним договором не звертався.

Відповідачем не наведено жодних переконливих доводів про те, що: на виконання вимог приписів статей 208, 207, 641, 642 Цивільного кодексу України будь-яка з сторін у даній справі в письмовій формі зверталася до контрагента з пропозицією укласти інший договір поставки відповідного товару; ця пропозиція містила істотні умови договору, виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття і була акцептована контрагентом. Тим більше, що відповідач не заперечує проти отримання вказаного товару, та не надає доказів існування між сторонами іншого договору, на підставі якого цей товар передався.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач діяв добросовісно та на підставі заявок, складання яких не заборонено законом, на виконання саме умов Договору та діючи у встановлений сторонами спосіб, були виписані та надані відповідачу рахунки-фактури та передано відповідачу товар.

Про факт передачі товару складені відповідні видаткові накладні, дані в рахунках-фактурах та накладних, а саме асортимент, кількість, вартість товару повністю співпадають, позивачем доведений зв'язок між рахунком-фактурою, видатковою накладною та Договором.

Враховуючи вищезазначене та порушені інтереси позивача, та те, що відповідач не надав ні доказів сплати боргу, ні таких, що заслуговують на увагу доказів своєї позиції по справі, то суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 17 488 грн. 04 коп. основного боргу є правомірною, обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 1126 грн. 90 коп. та 4984 грн. 09 коп. інфляційних втрат, за загальний період з 02.01.2013 року по 24.02.2015 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи порушення відповідачем строків виконання зобов'язання, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 1126 грн. 90 коп. та 4984 грн. 09 коп. інфляційних втрат, за загальний період з 02.01.2013 року по 24.02.2015 року є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання до учасника господарських відносин застосовуються штрафні санкції, які відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України застосовуються у розмірі встановленому договором.

Пунктом 5.2.1 Договору передбачено, що за порушення строків виконання своїх грошових зобов'язань за цим Договором відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 5.2.2 Договору за порушення відповідачем строків виконання своїх грошових зобов'язань за цим Договором більш ніж на 5 календарних днів відповідач додатково до пені сплачує позивачу штраф у розмірі 15% від вартості неоплаченого товару.

Згідно до п. 7.2 Договору сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим Договором припиняється через 3 роки від дня коли такі зобов'язання мали бути ним виконані.

Відповідно до п. 7.3 Договору сторони дійшли згоди про те, що строк позовної давності за вимогами позивача за цим Договором (у тому числі щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) складатиме 3 роки.

Позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 6592 грн. 28 коп., за загальний період з 02.01.2013 року по 24.02.2015 року, яка нарахована окремо по кожному факту поставки та 2623 грн. 21 коп. штрафу.

Враховуючи, що заборгованість відповідача перед позивачем встановлена судом, пеня та штраф, а також збільшення позовної давності та строку нарахування неустойки самостійно і вільно передбачені сторонами у Договорі, то суд задовольняє вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 6592 грн. 28 коп., за загальний період з 02.01.2013 року по 24.02.2015 року та 2623 грн. 21 коп. штрафу.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору понесені позивачем покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» (проспект Героїв Сталінграду, 113/1, м. Миколаїв, 54025, код 31764816) 17488 грн. 04 коп. основного богру, 6592 грн. 28 коп. пені, 2623 грн. 21 коп. штрафу, 1126 грн. 90 коп. 3% річних, 4984 грн. 09 коп інфляційних, 1827 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.05.2015 року.

Суддя О.Ю. Резніченко