РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015Справа №910/8983/15

За позовом Приватного підприємства «Силікон Трейд Плюс»до Державної Казначейської служби Українипро стягнення шкоди, заподіяної незаконним рішенням органу місцевого самоврядування

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Швець В.М. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

ПП «Силікон Трейд Плюс» звернулося з зазначеним позовом до Господарського суду міста Києва.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.12.2013 рішенням Господарського суду АР Крим визнано незаконним та скасовано рішення 7 сесії 5 скликання Алупкінської міської ради № 30/2 від 20.10.2006 «Про переоформлення прав користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Алупка, вул. 1 Травня, в районі будинку № 3» та визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між Алупкінською міською радою та ПП «Силікон Трейд Плюс».

Позивач вказує, що у зв'язку з скасуванням судом рішення про надання позивачу вказаної земельної ділянки в оренду, як незаконного та визнання недійсним договору оренди, ПП «Силікон Трейд Плюс» було позбавлено права, на яке воно розраховувало при укладенні договору, зокрема позивач не зміг досягти цілей своєї господарської діяльності, а саме побудувати багатоквартирний житловий будинок.

В ході виконання рішення органу місцевого самоврядування, визнаного судом незаконним, позивачем, за період користування земельною ділянкою було понесені витрати пов'язані з її використанням, зокрема, понесені витрати на оплату орендної плати за землю за 2007-2013 роки в сумі 195066,31 грн.

Позивач вважає, що вказана сума понесених ним витрат на оплату орендної плати за землю є матеріальною шкодою, заподіяною йому незаконним рішенням органу місцевого самоврядування, яка підлягає відшкодуванню з державного бюджету.

На підставі зазначених обставин позивач просить суд стягнути з Державної казначейської служби України 195066,31 грн. матеріальної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, уповноваженого представника у судове засідання не направив, хоча про час і місце його проведення повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника сторін за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що п. 1 рішення 7 сесії 5 скликання Алупкінської міської ради № 30/2 від 20.10.2006 «Про переоформлення прав користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Алупка, вул. 1 Травня, в районі будинку № 3» (далі - рішення) розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений між міською радою та ТОВ «Алупка Резорт» від 13.09.2006, реєстраційний номер 12.

Згідно з п. 2 рішення, частково скасовано рішення ради № 17/5 від 31.07.2006 «Про погодження проекту землеустрою та надання в оренду ТОВ «Алупка Резорт» земельної ділянки, розташованої за адресою: м, Алупка, вул. 1 Травня, в районі будинку № 3 для будівництва та обслуговування багатоквартирного, багатофункціонального жилого будинку».

Пунктом 3 рішення, позивачеві передано в оренду строком на 49 років земельну ділянку загальною площею 0,4767 га, розташовану за адресою: м. Алупка, вул. 1 Травня, в районі будинку № 3, для будівництва та обслуговування багатоквартирного, багатофункціонального жилого будинку, та укладено з останнім договір оренди земельної ділянки від 20.11.2006.

Рішенням Господарського суду АР Крим від 12.12.2013 по справі № 901/1906/13 за позовом Сімферопольського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до Алупкінської міської ради, ПП «Силікон Трейд Плюс» про визнання недійсними пункту рішення та договору оренди, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ТОВ «Алупка Резорт» до Алупкінської міської ради, ПП «Силікон Трейд Плюс» за участю Сімферопольського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов'язання повернути земельну ділянку, визнано недійсним, незаконним та скасовано рішення 7 сесії 5 скликання Алупкінської міської ради № 30/2 від 20.10.2006 «Про переоформлення прав користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Алупка, вул. 1 Травня, в районі будинку № 3» в цілому, визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між Алупкінською міською радою та позивачем, зобов'язано позивача повернути земельну ділянку Алупкінській міській раді.

Вказане рішення суду набрало законної сили 23.12.2013.

Як вбачається з матеріалів справи, за період користування земельною ділянкою (липень 2007 року - грудень 2013 року) позивачем сплачено 195066,31 грн. орендної плати.

Позивач зазначає, що в зв'язку зі скасуванням судом рішення органу місцевого самоврядування його було позбавлено права на використання земельної ділянки, внаслідок чого мета укладання ним договору оренди (будівля багатоквартирного житлового будинку) не досягнута, а грошові кошти, сплачені за період користування земельною ділянкою, підлягають відшкодування з державного бюджету на підставі ст. 56 Конституції України, ст.ст. 16, 1173 Цивільного кодексу України, як шкода, заподіяна незаконним рішенням органу місцевого самоврядування.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення).

Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК відповідальність настає незалежно від вини.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними свої повноважень.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов'язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов'язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов'язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Таким чином, предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) відповідача, виникнення шкоди та причинний зв'язок між його неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяння ним шкоди.

За умовами даного делікту відповідальність органу державної влади настає у випадку незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності, шкідливого результату такої поведінки (шкода), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з Положенням про Головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1280 від 12.10.2011, головне управління Казначейства є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в установах Державної казначейської служби України.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України № 460/2011 від 13.04.2011, визначено центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики - Державне казначейство України, яке забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів, яке передбачає: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства; забезпечує контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов'язаннями; ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів з дотриманням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Отже, Державне казначейство України не має права самостійно встановлювати бюджетні призначення та змінювати їх цільове спрямування.

Враховуючи викладене, оскільки відсутні докази порушення з боку Державної казначейської служби України прав та інтересів позивача, як відсутні докази існування будь-яких правовідносин між позивачем та відповідачем, відсутні і підстави для висновку про заподіяння відповідачу шкоди з боку Державної казначейської служби своїми діями (бездіяльністю), а тому, враховуючи вимоги чинного законодавства України, головне управління Казначейства не несе обов'язку з відшкодування позивачу шкоди, заподіяної незаконним рішенням органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з положеннями ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Позивачем не надано суду доказів наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та отриманням внаслідок цього збитків позивачем.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись статтями 32-34, 43-44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко