РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015Справа №910/21491/14

За позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця»

до Публічного акціонерного товариства «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Національний депозитарій України»

про стягнення 5 097,08 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Карпов АО. - за довіреністю;

від відповідача: Мазуренко О.І. - за довіреністю

від третьої особи: Панчугін Д.О. - за довіреністю;

Обставини справи :

Державного підприємства "Придніпровська залізниця" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акційного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій України" про стягнення 5 097,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по договору про обслуговування емісії цінних паперів № E 637/09 від 29.10.2009 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.11.2014р. у справі №910/21491/14 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" 5097грн. заборгованості. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015р. у справі №910/21491/14 вищезазначене судове рішення змінено та викладено резолютивну частину рішення у новій редакції, відповідно до якої позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" 5097грн. - заборгованості та 1322,84грн. - добових та витрат на відрядження. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.03.2015 року у справі №910/21491/14, Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015р. та рішення господарського суду міста Києва від 27.11.2014р. у справі №910/21491/14 - скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

У зв'язку з поверненням Вищим господарським судом України справи №910/21491/14 до Господарського суду міста Києва, призначено повторний автоматичний розподіл справи, за наслідками якого справу було призначено на суддю Якименко М.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.03.2015 року (суддя Якименко М.М.) справу №910/21491/14 прийнято до провадження розгляд справи призначено на 15.04.2015 року.

В судовому засіданні 15.04.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 15.04.2015 року представник відповідача позовні вимоги не визнав.

В судовому засіданні 15.04.2015 року представник третьої особи позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 15.04.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.10.2009 року між Державним підприємством «Придніпровська залізниця» (далі по тексту - позивач, емітент, залізниця) та ВАТ «Всеукраїнський депозитарій цінних паперів» (далі по тексту - Депозитарій 1) укладено договір №ПР/НФ-09121217/НЮ (Е637/09) про обслуговування емісії цінних паперів (далі по тексту - Договір-1), за умовами якого (п. 1.1. Договору-1) емітент доручає, а Депозитарій зобов'язується надавати Емітенту послуги щодо обслуговування випуску цінних паперів Емітента: прийом на зберігання від Емітента глобального(их) (тимчасового(их) глобального(их)) сертифікату(ів) випуску(ів) цінних паперів Емітента, відкриття та ведення рахунку Емітента у цінних паперах та окремого рахунку щодо викуплених Емітентом цінних паперів власного випуску, виконання операцій Емітента з випуском цінних паперів на підставі розпоряджень (наказів) Емітента або його представника та документів або їх копій, засвідчених в установленому законодавством порядку, які стверджують наявність підстав для здійснення операцій з цінними паперами.

Відповідно до п.3.2 Договору-1, емітент оплачує послуги депозитарію згідно з цим договором на умовах попередньої оплати авансом на 3 місяці. Період не може бути меншим ніж два місяці.

Цей договір укладений на невизначений строк і набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін (п. 7.1. Договору-1).

Як вбачається з матеріалів справи, залізницею було зроблено попередню оплату частинами згідно з п. 3.1, ст. 3, Договору-1. Остання частина була сплачена 20.12.12р. на суму 19 210,0 грн. за обслуговування цінних паперів, про що свідчить платіжне доручення №12633 від 20.12.12.

Станом на 20.09.2013, по вказаному договору, залишок попередньої оплати становить 5 097,08грн., про що свідчить акт-розрахунок № АЕ-029774.

Актом зрівняння рахунків № АЗ-05851 за період з 01.01.2012 до 20.09.2013 по Договору про обслуговування емісії цінних паперів № Е637/09 від 29.10.2009р., підтверджується заборгованість відповідача на суму 5 097,08 грн., який підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень (копія акту міститься в матеріалах справи).

Відповідно до Закону України "Про депозитарну систему України" (далі - Закон) з вересня 2013 року послуги з обслуговування емісії цінних паперів здійснює ПАТ "Національний депозитарій України" (далі по тексту - Депозитарій 2). Позивачем було переукладено договір про обслуговування емісії цінних паперів за №ПР/НФ-1399/НЮ(Е-5231) від 01.03.2013р. (далі - Договір-2) з ПАТ „Національний депозитарій України" (далі - Депозитарій-2) встановленим порядком. Другим абзацом п.13 розділу VI Закону визначено, що з дня передачі глобального сертифікату на зберігання Депозитарію 2, Депозитарій 2 вважається правонаступником прав та обов'язків інших депозитаріїв за договорами про обслуговування емісії цінних паперів, укладеними між емітентами та депозитаріями.

За повідомленням ПАТ "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" (до 02.04.2013 мало назву Відкрите акціонерне товариство "Всеукраїнський депозитарій цінних паперів"; далі по тексту - відповідач) передача прав та обов'язків на обслуговування цінних паперів залізниці, а саме глобального сертифіката до ПАТ "Національний депозитарій України" була здійснена 20.09.2013 року.

Позивачем 26.02.2014 року направлено претензію №НЗЕ-15/99 на адресу ПрАТ "Всеукраїнський депозитарій цінних паперів" щодо повернення грошових коштів у розмірі 5 097,08 грн., на яку отримано відповідь від 18.03.2014 року № 379 від ПАТ "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках". У відповіді зазначено, що Депозитарій 1 не бачить підстав для повернення Позивачу залишку авансового платежу через те, що обов'язок надавати послуги на суму авансового платежу перейшов до ПАТ "Національний депозитарій України" згідно з п.13 Розділу VI Закону України "Про депозитарну систему України".

В свою чергу позивач звернувся до ПАТ «Національний депозитарій України» листом від 12.05.2014 № НЗЕ-15/257 з вимогою зарахування суми залишку попередньої оплати за Договором 1 в розмірі 5 097,08 грн., як попередню оплату за Договором 2, або повернення суми на розрахунковий рахунок Емітента. Листом від 13.06.2014 № 1144/09 ПАТ "Національний депозитарій України" повідомило, що не вбачає правових підстав для задоволення вимог Емітента.

Також позивач листом від 22.07.2014 року № НЗЕ-9 512 звернувся до Голови Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку з метою захисту прав Емітента, які було порушено при обслуговуванні емісії власних цінних паперів. На що була отримана відповідь від 06.08.14 №09/01/14741/НК в якій зазначено, що вирішення питань майнових вимог емітентів до ПАТ "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" стосовно коштів, що були сплачені, але послуги за які не були надані Розрахунковим центром, повинно відбуватись в порядку, встановленому чинним законодавством для вирішення питань між суб'єктами господарювання.

У 2013 році на виконання вимог пункту 13 розділу VI Закону України "Про депозитарну систему України" (далі - Закон) всі глобальні сертифікати випусків цінних паперів, що обслуговувались в системі депозитарного обліку Відповідача, були передані від депозитарію Приватне акціонерне товариство "Всеукраїнський депозитарій цінних паперів" (в подальшому змінено найменування на Публічне акціонерне товариство "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках") на зберігання Центральному депозитарію, а цінні папери таких випусків, відповідно, зараховані до системи депозитарного обліку Центрального депозитарію. Таким чином, всі емітенти цінних паперів в Україні (за виключенням тих випусків цінних паперів, облік яких відповідно до Закону віднесено до компетенції Національного банку України") обслуговуються на сьогоднішній день Центральним депозитарієм.

Після виконання вимог законодавства щодо передачі глобального сертифікату випусків цінних паперів Емітента до Центрального депозитарію Розрахунковий центр, вже не мав змоги ані фактично, ані юридично продовжувати надати послуги щодо депозитарного обліку цінних паперів в системі депозитарного обліку Розрахункового центру, за які Емітентом було сплачено відповідний авансовий платіж, а у наданні таких послуг Емітенту Розрахунковим центром відпала потреба, оскільки такі послуги після передачі глобального сертифікату випусків цінних паперів Емітент до Центрального депозитарію почав надавати Центральний депозитарій.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Договір, укладений між позивачем та відповідачем за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦК України).

Враховуючи те, що відповідач надавав послуги Емітенту на умовах передоплати (сплати авансового платежу), то після передачі глобального сертифікату випусків цінних паперів Емітента до Центрального депозитарію та припинення надання відповідачем послуг, у відповідача залишився сплачений Емітентом авансовий платіж.

Відповідно до абзацу другого пункту 13 розділу VI Закону України "Про депозитарну систему України" з дня передачі глобального сертифікату на зберігання Національному депозитарію України Національний депозитарій України вважається правонаступником прав та обов'язків інших депозитаріїв за договорами про обслуговування емісії цінних паперів, укладених між емітентами та депозитаріями.

Відповідно до цієї норми до Центрального депозитарію переходить обов'язок надавати емітентам депозитарні послуги починаючи з дня, наступного за днем передачі глобального сертифікату випуску. Обов'язок надавати послуги емітенту нерозривно пов'язаний з правом Центрального депозитарію стягувати плату за надані емітенту послуги у розмірі, встановленому тарифами Центрального депозитарію. В свою чергу, у емітента є право отримувати відповідні послуги від Центрального депозитарію, починаючи з дня, наступного за днем передачі глобального сертифікату випуску, та обов'язок оплатити надані Центральним депозитарієм послуги відповідно до встановлених Центральним депозитарієм тарифів.

Оскільки Розрахунковий центр не надав Емітенту депозитарні послуги, у Емітента виникає право майнової вимоги до Розрахункового центру у розмірі коштів, що були сплачені, проте послуги за які не були надані.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 5 097,08 грн.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів в розмірі 5 097,08 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Позивачем в судовому засіданні 27.11.2014 року подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з відповідача 1 322,84 грн. добових та витрат на відрядження представника позивача до суду.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем надано належним чином засвідчені копії: наказів про відрядження №50 від 26.11.2014 року та №06/1096 від 27.10.2014 року, посвідчень про відрядження від 26.11.2014 року №016729 та №06/1096 від 27.10.2014 року, звітів про використання коштів, виданих на відрядження від 29.10.2014 року та від 27.11.2014 року, посадочних документів №ИЖЮ-Т1-3 та №ИЛ5-Н1-3, проїзних документів ЗЄ №598407 та №598408.

Для документального обґрунтування здійснених витрат на відрядження щодо сплати добових мають бути належним чином оформлені відповідні документи, зокрема:

- наказ про направлення у відрядження - визначає організаційні дані щодо здійснення відрядження;

- посвідчення про відрядження - підтверджує факт перебування працівника у відрядженні відповідно до організаційних даних за наказом про направлення у відрядження;

- звіт про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт - підтверджує доцільність витрат на відрядження (в т.ч. щодо виплати добових) та, після його затвердження керівником підприємства, являється основою для відображення таких витрат у бухгалтерському обліку.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1 322,84 грн. добових та витрат на відрядження.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» (04107, м. Київ, вул. Тропініна, 7-Г; ) на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (49600, м. Дніпропетровськ, пр.-т. Карла Маркса, 108; ) 5 097 ( п'ять тисяч дев'яносто сім) грн. 00 коп. - грошових коштів, 1 322 (одну тисячу триста двадцять дві) грн. 84 коп. - добових та витрат на відрядження представника позивача, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім ) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 12.05.2015 року.