ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 р. Справа № 923/324/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. при секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Крост" м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська виробничо-будівельна компанія" м. Херсон

про стягнення 709581грн. 29коп.

за участю представників сторін:

від позивача - уповноважені особи Петріга С.А., довір. № 12 від 15.03.2015 р., Чернова О.С., довір. № 20104-3 від 20.04.2015 р.

від відповідача - не прибув

Товариство з обмеженою відповідальністю "Крост" (позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська виробничо-будівельна компанія" (відповідач) суму основного боргу в розмірі 491759 грн., пеню в розмірі 36376,69 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 145068,91 грн. та 3% річних в розмірі 36376,69 грн., посилаючись на несвоєчасні розрахунки відповідача за договором субпідряду № 62 від 15.08.2012року.

17.03.2015 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК України, якою позивач просить стягнути з відповідача основний борг в розмірі 491759 грн., пеню в розмірі 36376,69 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 179000 грн. 27коп. та 3% річних в розмірі 35223 грн. 27коп., всього - 742359грн. 23коп. У зв'язку з тим, що позивачем не було належним чином обґрунтовано розрахунок суми боргу, суд ухвалою від 19.03.2015року про відкладення розгляду справи зобов'язав позивача уточнити дане питання.

Від представника позивача 12.05.2015 р. у порядку ст. 22 ГПК України було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач зробив перерахунок інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних, починаючи з дати пред'явлення вимоги оплати суми боргу, тобто з 08.12.2014 р. по 12.05.2015 р. Позивач просить в заяві стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 491759 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 202819,27 грн. та 3% річних в розмірі 6305,29 грн.

Крім того, дослідивши вищевказану заяву, суд зазначає, що в ній відсутня відмова від позовної вимоги про стягнення 36376грн. 69коп. пені в розумінні ст. 22 ГПК України.

З огляду на викладене, суд приймає до розгляду заяву позивача, у зв'язку з чим має місце нова ціна позову - 737260 грн. 25 коп., з яких основний борг у розмірі 491759грн. 00коп., 202819грн. 27 коп. втрат від інфляції, 3% річних в розмірі 6305грн.29коп. та 36376грн. 69коп. пені, в межах якої вирішується спір між сторонами.

Представник відповідача в засідання суду не прибув, відзиву на позовну заяву не надав, подавши 12.05.2015 р. через канцелярію суду письмове клопотання про зупинення провадження по справі. Клопотання мотивовано тим, що в провадженні господарського суду Дніпропетровської області знаходиться справа № 904/3958/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська виробничо-будівельна компанія" до товариства з обмеженою відповідальністю "Крост" про визнання недійсним договору субпідряду № 62 від 15 серпня 2012 р.

Позивач заперечує проти зупинення провадження у справі з огляду на те, що справа № 904/3958/15 не встановлює обставин та фактів, які б унеможливлювали самостійний розгляд справи № 923/324/15.

Взявши до уваги доводи сторін та надавши їм правову оцінку, суд відхиляє заявлене відповідачем клопотання про зупинення справи, врахувавши наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі у разі неможливості розгляду справи, що знаходиться в провадженні господарського суду, до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясовувати:

а) як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом;

б) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

У п. 2.17 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" встановлено, якщо спір про визнання недійсним правочину (господарського договору) вирішується одночасно з розглядом іншим судом іншої справи, позовні вимоги в якій ґрунтуються на цьому ж правочині (зокрема, про стягнення коштів, витребування майна тощо), то наведене згідно з частиною першою статті 79 ГПК може з урахуванням обставин конкретної справи бути підставою для зупинення провадження у такій іншій справі до закінчення розгляду справи про визнання правочину (господарського договору) недійсним.

Проте, зі змісту цього роз'яснення вбачається, що ним не встановлено обов'язкове зупинення судом розгляду справи у даній правовій ситуації, а лише надано суду таке право з урахуванням наявності обставин конкретної справи.

З матеріалів справи вбачається що справи № 923/324/15 та № 904/3958/15 пов'язані між собою, оскільки результат розгляду справи № 904/3958/15 може вплинути на результат розгляду справи № 923/324/15, адже у разі задоволення позову про визнання договору № 62 від 15.08.2012р. недійсним у справі № 904/3958/15 правові підстави для задоволення позову щодо стягнення заборгованості за цим договором у справі №923/324/15 будуть відсутні.

Проте, обставини які встановлюються при розгляді справи № 904/3958/15 можуть бути встановлені і при безпосередньому розгляді господарським судом справи №923/324/15, а тому ознака неможливості розгляду даної справи до вирішення справи №904/3958/15 у даному випадку відсутня, у зв'язку з чим конкретні обставини справи №923/324/15 надають можливість господарському суду розглянути цей спір без очікування результатів розгляду справи № 904/3958/15.

Також, місцевий суд при розгляді даної справи № 923/324/14 при наявності відповідних правових підстав може реалізувати надане йому п. 1 ст. 83 ГПК України право, щодо визнання спірного договору недійсним.

Однак, суд не вбачає правових підстав для реалізації наданого йому п. 1 ст. 83 ГПК України права щодо визнання договору недійсним

Крім того, у разі задоволення позову про визнання договору недійсним при розгляду справи № 904/3958/15 відповідач по справі № 923/324/15 не позбавлений права на захист своїх прав шляхом звернення до суду з заявою про перегляд рішення у даній справі за нововиявленими обставинами, якщо позов про стягнення з нього заборгованості буде задоволено.

Ці висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи, нормах чинного законодавства, а також сформованій судовій практиці, зокрема, постановах Вищого господарського суду України від 05.06.2014 р. у справі № 916/58/14, від 05.06.2014 р. у справі № 916/3573/13 та інших.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Одеського апеляційного господарського суду від 04.11.2014 р. по справі № 923/1319/14, залишеній в силі постановою Вищого господарського суду України від 15.12.2014 р.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

в с т а н о в и в:

Між сторонами 15.08.2012 р. було укладено Договір субпідряду № 62 (далі Договір), за умовами якого (п.2.1.) за завданням відповідача (генпідрядник) позивач (субпідрядник) зобов'язується на свій ризик власними силами та засобами виконати та здати відповідачу в установлений Договором строк закінчені роботи з будівництва об'єктів ДМБ-1, септик 1, ДМБ-2 септик, будівля № 30, будівля № 31, на території молочно-товарного комплексу "Петриківське молоко" на 2000 голів дійсного стада на території Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. Матеріали для виконання робіт надаються відповідачем. Будівельна та автомобільна техніка, інструменти та витратні матеріали надаються позивачем за власний рахунок.

Відповідно до п. 2.2. Договору, підрядні роботи виконуються у відповідності до проектної документації, державних будівельних норм і правил в межах узгодженої сторонами кошторисної документації, що є додатком до Договору (Додаток № 1).

Згідно з п. 6.1. Договору, встановлений строк виконання робіт до 01.09.2012р. Загальна договірна вартість робіт, відповідно до п. 3.1. Договору та кошторису складає 641749 грн., в т.ч. ПДВ.

Пунктом 4.2. Договору сторони визначили порядок розрахунків за виконані обсяги підрядних робіт. Так, зокрема, цим пунктом договору передбачено, що оплата проводиться не пізніше 10 днів з дня підписання відповідачем акту.

Відповідно до п. 9.2. Договору, відповідач несе відповідальність за повноту і своєчасність фінансування підрядних робіт.

На виконання умов договору позивач повністю виконав свої зобов'язання, що підтверджується актами приймання виконаних робіт за серпень 2012 р. на суму 256783 грн. та за жовтень 2012 р. на суму 384976 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу було виставлено на оплату рахунки-фактури № СФ-000000386 від 31.08.2012 р. та № СФ-000000440 від 31.10.2012р.

Матеріали справи містять банківську виписку з якої вбачається, що відповідачем було сплачено на користь позивача 150000 грн.

Таким чином, відповідач погасив лише частину боргу, у зв'язку з чим заборгованість перед позивачем складає 491759 грн. грн. 00 коп.

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлено претензію з вимогою сплатити заборгованість в розмірі 491759 грн. Відповідач не надав доказів реагування на зазначену претензію та доказів погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається, а тому несплата відповідачем заборгованості є порушенням господарських зобов'язань за вказаним договором, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості в сумі 491759грн. 00коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що оплата проводиться не пізніше 10 днів з дня підписання відповідачем акту.

В актах приймання виконаних робіт за серпень 2012 р. та за жовтень 2012 р. не зазначено дати підписання їх відповідачем.

З огляду на викладене, позивач нарахував відповідачу 3% річних в сумі 6305,29 грн. та втрати від інфляції в сумі 202819,27 грн. за період з 08.12.2014року по 12.05.2015року, виходячи з того, що відповідно до поштового повідомлення відповідач отримав претензію про сплату 491759грн. 00коп. основного боргу 01.12.2014року, тому з урахуванням ч. 2 ст. 530 ЦК України прострочення оплати почалося 08.12.2014р.

Здійснивши перевірку правильності зазначених нарахувань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині позивачем доведені та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач в своїй позовній заяві нарахував відповідачу пеню в сумі 36376,69 грн., але в заяві від 12.05.2015 р. відсутня вимога про стягнення пені в розмірі 36376,69 грн.

Дослідивши вищевказану заяву, суд зазначає, що в ній відсутня відмова від даної вимоги в розумінні ст. 22 ГПК України, а тому суд вважає за необхідне розглянути вимоги щодо стягнення пені.

Розглянувши вимоги, щодо стягнення пені в розмірі 36376,69 грн., суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині виходячи з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, враховуючи вимоги вищезазначених норм права, саме договором повинно бути врегульовано розмір пені, яка обмежується подвійною обліковою ставкою НБУ відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Умовами договору субпідряду № 62 від 15.08.2012 року сторони не узгодили розмір пені за несвоєчасне виконання відповідачем обов'язків по розрахунках, тому правові підстави стягнення пені відсутні.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем на підставі ст. 33 ГПК України документально частково було доведено ті обставини, на які він посилався в позовній заяві як на підставу своїх позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюються у таких розмірах: 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

З урахуванням вищезазначеного та заяви позивача від 12.05.2015року про уточнення позовних вимог, спір між сторонами вирішувався в межах суми 737260 грн. 25коп., з яких основний борг у розмірі 491759грн. 00коп., 202819грн. 27 коп. втрат від інфляції, 3% річних в розмірі 6305грн.29коп. та 36376грн. 69коп. пені.

Отже, розмір судового збору, який має бути сплачений позивачем за вимогу про стягнення з відповідача 737260 грн. 25коп., становить 14745грн. 21коп.

Позивач додав до позовної заяви платіжне доручення № 741 від 16.02.2015року про сплату 14144грн. 31коп. судового збору, а пізніше надав платіжне доручення № 801 від 10.03.2015року про сплату 702грн. 88коп. судового збору. Таким чином, всього позивачем сплачено 14847грн. 19коп. судового збору.

Отже, позивачем було надлишково сплачено 101грн. 98коп. судового збору.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сума судового збору повертається в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на викладене, з державного бюджету України підлягає поверненню позивачу 101грн. 98коп. надлишково сплаченого судового збору.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору відшкодовуються йому за рахунок відповідача пропорційно задоволеній сумі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська виробничо-будівельна компанія" (73001, м. Херсон, вул. Червонопрапорна, 104, р/р № 90 в АТ "Сбербанк Росії", МФО 320627, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Крост" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Карла Лібкнехта, 7, р/р № 0226 в КФ "Приватбанк", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, МФО 305750, ) суму основного боргу у розмірі 491759грн. 00коп., 202819грн. 27 коп. втрат від інфляції, 3% річних в розмірі 6305грн.29коп. та 14017грн. 67коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Повернути з державного бюджету України товариству з обмеженою відповідальністю "Крост" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Карла Лібкнехта, 7, р/р № 0226 в КФ "Приватбанк", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, МФО 305750, ) - 101(сто одну) грн. 98(дев'яносто вісім) коп. надлишково сплаченого судового збору за платіжним дорученням № 741 від 16.02.2015р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №923/324/15.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.05.2015 р.

Суддя В.П.Ярошенко