ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Справа № 915/365/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Васильєвої Л.І. при секретарі судового засідання Цуріці І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго"

/54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40/

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Біологічні очисні споруди" /56500, Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Жовтневої революції, 287/

про: стягнення 823017,14 грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: Колодяжна Ю.А., довіреність №01/53-346 від 17.02.2015р.

від відповідача: Луук А.В., довіреність від 17.04.2015р.

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за активну електроенергію в сумі 785308,63 грн. та 51938,18 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 12.03.2015 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив наступне.

Між сторонами у справі було укладено договір № 50/430 від 08.01.2009 року про постачання електричної енергії.

На підставі вищевказаного договору позивач за період травень - грудень 2014р. відпустив відповідачу активну електричну енергію на суму 1407343,24грн.

Відповідач оплату за використану активну електричну енергію здійснив частково, в сумі 638220,61 грн. Таким чином, станом на день подачі позову до суду заборгованість відповідача за спожиту активну електроенергію склала 769122,63 грн.

Враховуючи вищевикладене, із посиланням на приписи ст.ст. 526, 625 Цивільного кодексу України та умови договору позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 823017,14 грн., з яких 769122,63 грн. боргу за активну електричну енергію, 51938,18 грн. пеня.

Після звернення позивача із позовом до суду відповідач погасив основну заборгованість в сумі 47565,00 грн.

Ухвалою від 13.03.2015р. суд на підставі п. 1.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення 47565,00 грн. основного боргу провадження у справі припинив.

Відповідач у відзиві наявність заборгованості визнає. Вказує, що є єдиним підприємством у м. Вознесенськ, що забезпечує транспортування каналізаційних стоків по магістральному колектору та їх очистку на комплексі біологічних очисних споруд. Тарифи з центрального водопостачання та водовідведення є регульованими та затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг в межах повноважень визначених законодавством. Основний борг за договором є невідшкодованою державною різницею в тарифах на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що були надані населенню підприємством у 2014р. і підлягали відшкодуванню з відповідного бюджету.

Посилаючись на наведене, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені та відстрочку виконання рішення суду.

У судовому засіданні представник відповідача відмовився від клопотання щодо відстрочки виконання рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між позивачем та відповідачем укладено договір № 50/430 від 08.01.2009 року про постачання електричної енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

П. 6.1 ПКЕЕ передбачено, що розрахунки споживача за використану електричну енергію здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору.

Припис п. 6.11 ПКЕЕ передбачає, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії, рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами.

Відповідно до п.п. 1 п. 8.1 та п.п.2 п.10.2 ПКЕЕ постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право на отримання від споживача своєчасної оплати за електричну енергію та інших платежів відповідно до умов договору та законодавства України, споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

У п. 2.1 договору сторони передбачили, що під час виконання цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватись чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією, затвердженими в установленому порядку.

Сторони передбачили ( п.п. 2.2.1, 2.2.2, п.2.3.3) у договорі, що позивач зобов'язаний виконувати умови цього договору, постачати відповідачу електроенергію як різновид товару в обсягах, визначених цим договором, споживач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії, а також здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та Додатків № 10 "Порядок розрахунків" та № 4 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Відповідно до п.1 додатку №4 до договору сторони домовились, що відповідач в останній день місяця на 24:00 знімає покази засобів обліку і 1 числа місяця наступного за розрахунковим, повідомляє про них постачальнику у формі «акту про використану електричну енергію», що складений згідно зразку, що є невід'ємною частиною цього додатку.

Припис ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ст. ст. 525, 526, 629, Цивільного кодексу України встановлюють , що договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 5 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що позивач на виконання умов договору, відпустив відповідачу активної електричної енергії за період травень-грудень 2014р. на суму 1407343,24 грн., що підтверджується наявними актами про використану електроенергію.

Відповідач оплату за використану активну електричну енергію здійснив частково, в сумі 638220,61 грн. Таким чином, станом на день подачі позову до суду заборгованість відповідача за спожиту активну електроенергію становила 769122,63 грн.

Після звернення позивача із позовом до суду відповідач платіжними дорученнями № 2 від 16.02.2015р., № 3 від 24.03.2015р., № 5 від 08.05.2015р. сплатив 47565,00 грн. основного боргу.

У зв'язку з чим, ухвалою від 13.05.2015р., суд на підставі п. 1.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, в частині стягнення 47565,00 грн. основного боргу провадження у справі припинив.

Таким чином станом на день розгляду справи у суді заборгованість відповідача за спожиту активну електроенергію складає 721557,63 грн.

У п. 4.2.1 договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених п.п. 2.3.3-2.3.4 цього договору з порушенням термінів, визначених додатком № 10 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 3 % річних та індекс інфляції.

Позивачем нараховано відповідачу 53894,51 грн. пені за порушення термінів оплати вартості активної електроенергії, спожитої за період травень-грудень 2014 року.

Судом встановлено, що позивачем здійснено розрахунок пені в межах піврічного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Розрахунок пені здійснено позивачем арифметично правильно та з урахуванням положень норм чинного законодавства. Розгорнутий розрахунок пені наявний в матеріалах справи. Отже, нарахування пені є обґрунтованим та підставним.

Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково виходячи з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до приписів ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи матеріальні інтереси сторін, беручи до уваги, що відповідач є єдиним підприємством у м. Вознесенськ, що забезпечує транспортування каналізаційних стоків по магістральному колектору та їх очистку на комплексі біологічних очисних споруд, основний борг за договором є невідшкодованою державною різницею в тарифах на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що були надані населенню підприємством у 2014р. і підлягали відшкодуванню з відповідного бюджету, зважаючи на те, що підприємство здійснювало все можливе для погашення заборгованості, суд вважає за необхідне зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій та стягнути з відповідача пеню в сумі 10000,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача судовий збір підлягає стягненню з останнього у повному розмірі.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біологічні очисні споруди" /56500, Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Жовтневої революції, 287, / на користь Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" /54017, м.Миколаїв, вул.Громадянська, 40, / 721557,63 грн. боргу за активну електричну енергію /на р/р із спеціальним режимом використання № 01 в МОУ АТ «Ощадбанк», МФО 326461, код 23399393/, 10000,00 грн. пені, 16460,34 грн. судового збору /на п/р 0060 в МФ ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 326610, /.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.I. Васильєва

Повний текст рішення складено та підписано 15.05.2015 р.