ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015 р. Справа№ 914/858/14

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. при секретарі судових засідань Бобаку Т.О., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТзОВ) «Юридична консалтингова служба», м. Київ,

до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів,

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерства інфраструктури України, м. Київ,

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» в особі Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта»

за участю прокуратури Львівської області, м. Львів,

про внесення змін до договору оренди нерухомого майна

За участю представників:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - Парамонов О.С. - представник,

від третьої особи 1: не з'явився,

від третьої особи 2: Райхель Р.П. - представник,

від прокуратури: Куцик В.Б.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична консалтингова служба" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області про внесення змін до договору оренди державного нерухомого майна від 11.03.2013 за № 27, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична консалтингова служба".

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.05.2014 у справі № 914/858/14, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.08.2014, позовні вимоги задоволено повністю; внесено зміни до договору оренди державного нерухомого майна від 11.03.2013 № 27, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична консалтингова служба", а саме: викладено пункт 1.2 договору в наступній редакції: "1.2 Майно передається в оренду з метою розміщення: складу - в підвальних приміщеннях площею 113,33 м. кв.; торгівельного об'єкту (магазину) з продажу непродовольчих товарів - в приміщеннях на 1-му поверсі площею 65,9 м. кв.; торгівельного об'єкту (магазину) з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи - в приміщеннях на 1-му поверсі площею 63,7 м. кв.; офісу - в приміщеннях на ІІ-му поверсі загальною площею 77,2 м. кв.; організації, що надає послуги з нагляду за особами з фізичними вадами - в приміщеннях на ІІ-му поверсі загальною площею 293,8 м. кв. і в приміщеннях на ІІІ-му поверсі загальною площею 369,9 м. кв.". Викладено пункт 3.1 договору в наступній редакції: "3.1 Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (далі - Методика) становить без ПДВ за базовий місяць оренди вересень 2013 року - 8042,51 грн. Орендна плата за кожен наступний місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди вересень 2013 на індекс інфляції за відповідний місяць"; стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична консалтингова служба" 1218,00 грн. судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 25 лютого 2015 р. рішення Господарського суду Львівської області від 14.05.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.08.2014 у справі № 914/858/14 скасовано. Справу № 914/858/14 передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області в іншому складі суду. При цьому суд касаційної інстанції вказав, що за відсутності згоди сторін, внесення змін до договору є можливим за умови наявності та доведеності позивачем обставин та підстав, визначених ст.ст. 651, 652 Цивільного кодексу України, або у інших випадках, прямо передбачених договором або законом. Крім цього, Вищим господарським судом України зазначено у його постанові, що задовольняючи позов та вносячи зміни до договору оренди державного нерухомого майна від 11.03.13 № 27, суди попередніх інстанцій в порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України не з'ясували наявності передбачених законом або договором підстав для внесення змін до договору, не надали правової оцінки вимогам щодо внесення змін до договору оренди в частині зміни мети використання орендованого приміщення, у зв'язку із чим дійшли передчасного висновку про те, що сама лише зміна статутної діяльності позивача є підставою для зміни мети використання орендованого приміщення без згоди орендодавця та відповідно про зміну розміру орендної плати. Приймаючи рішення про задоволення позову в частині встановлення нового розміру орендної плати, судами не досліджено дотримання вимог Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу при визначенні вартості орендованого майна, наявності чи відсутності підстав для проведення повторної оцінки майна з урахуванням строку чинності попереднього звіту про оцінку, у зв'язку із чим суди попередніх інстанцій передчасно дійшли висновку про обґрунтованість запропонованого позивачем розміру орендної плати за базовий місяць оренди.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій допустили неповноту у дослідженні обставин справи та дійшли помилкових висновків щодо правового змісту тих правовідносин, які склалися між сторонами. Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції, за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що прийняті у справі рішення та постанова не відповідають нормам чинного законодавства і тому підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

Заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у ній докази, господарський суд Львівської області дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 651 ЦК України та частини 1 ст. 188 ГК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач листами від 28.08.2013 р. та 21.10.2013 р. звернувся до відповідача з пропозицією внести зміни до Договору оренди нерухомого державного майна № 27 від 11 березня 2013 р., строк дії якого до 09 березня 2016 р., в зв'язку з зміною основної мети діяльності товариства. Позивачем, зокрема запропоновано відповідачу змінити у договорі мету використання орендованого майна, замінивши його використання під офіс на використання під склад, магазини, офіс та організацію, що надає послуги з нагляду за особами з фізичними вадами. В зв'язку з зміною цільового використання орендованого приміщення позивач також запропонував відповідачу внести зміни у положення договору (п. 3.1.), які встановлювали розмір орендної плати, що підлягала сплаті позивачем за використання приміщення, в бік її зменшення до 8042,51 грн. за базовий місяць оренди - вересень 2013 р.

У пункті 10.3. цього Договору сторони погодили, що зміни до його умов допускаються за взаємної згоди Сторін. Відповідач згоди на такі зміни у договорі оренди № 27 не надав. Представники відповідача у судових засіданнях зазначили, що у відповідача відсутня добра воля на внесення наведених змін до договору оренди № 27. Відсутність згоди відповідача на внесення вищенаведених змін до договору оренди зрештою, опосередковано, підтверджується й поданою Заступником прокурора Львівської області касаційною скаргою в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Львівській області на рішення суду від 14.05.2014 , яким позовні вимоги задоволено повністю. Враховуючи наведене, з огляду на приписи пункту 10.3. Договору, підстави для внесення змін у Договір оренди № 27 за рішенням суду з підстав, встановлених цим же Договором, відсутні.

За таких обставин, судом досліджено наявні у матеріалах справи докази на предмет доведення існування обставин, встановлених законом, за наявності яких можливе внесення змін до Договору за рішенням суду.

Згідно з ст.ст. 651, 652 ЦК України Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надані докази істотного порушення відповідачем умов Договору № 27. Та обставина, що 20.08.2013 р. зареєстровано нову редакцію Статуту позивача, згідно з якою основною метою діяльності позивача, крім здійснення господарської діяльності, спрямованої на одержання прибутку від виробничої та комерційної діяльності, підвищення прибуткової діяльності є й надання послуг з нагляду за особами з фізичними та/або розумовими вадами, надання послуг догляду із забезпеченням проживання для осіб похилого віку та інвалідів, не є істотним порушенням умов договору оренди відповідачем та доказом існування такого істотного порушення договору. Не є наведена зміна предмета діяльності товариства й істотною зміною обставин, яка дає право на зміну умов договору за рішенням суду в розумінні ст. 652 ЦК України, оскільки відсутня одночасна наявність умов, передбачених частиною 2 цієї статті. У момент укладення договору позивач міг та повинен був передбачати, що у подальшому його предмет діяльності не буде сталим та може змінюватись. У матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надані докази того, що зміни до статуту позивача, які він сам зареєстрував, зумовлені причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися. За наявності вищенаведених змін щодо предмета та мети діяльності товариства виконання договору не порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і не позбавило б позивача того, на що він розраховував при укладенні договору. З огляду на решту видів діяльності позивача, закріплених у підпунктах 3.2.2.-3.2.12. Статуту, він і надалі може використовувати орендовані приміщення під офіс. Таким чином, відсутня передбачена ч. 2 ст. 652 ЦК України одночасна наявність умов, яка дає право змінювати умови договору за рішенням суду. Крім цього, з матеріалів справи не вбачається, яким чином наведені у позовній заяві обставини зумовлюють необхідність зміни цільового використання орендованого приміщення з офісу, зокрема на склад та магазини з продажу непродовольчих і продовольчих товарів. Суд також бере до уваги доводи відповідача про те, що такі зміни до Договору суттєво порушать його майнові інтереси і позбавлять того на, що він розраховував при укладенні договору, так як спірне приміщення відповідач не мав наміру здавати в оренду з некомерційною метою. Внаслідок здачі цього приміщення в оренду відповідач мав на меті отримати прибуток.

За наведених обставин, у суду відсутні підстави для внесення змін до Договору № 27 в частині зміни цільового використання предмета оренди. Враховуючи, що цільове використання предмета оренди не змінилось, відсутні й підстави для зміни розміру місячної орендної плати, зумовленої зміною цільового призначення (мети використання) орендованих приміщень відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786.

На підставі ст. 49 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

3. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 05.05.2015 р.

Суддя Бортник О.Ю.