Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "05" травня 2015 р. Справа № 906/568/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі Зоренку О.М.

за участю представників сторін:

- від позивача: Могильницька І.М. - представник за дов. від 08.01.2015, №15

- від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія "Полісся-Продукт" (м. Житомир)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

про стягнення 6929,96 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 6929,96 грн. заборгованості за поставлений товар згідно з Договором №80241 від 30.08.11р., з яких 4622,51 грн. - сума основного боргу, 26,35 грн. - 3% річних, 672,33 грн. - інфляційні, 453,14 грн. - пеня та 1155,63 грн. - штраф.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала частково в частині стягнення штрафних санкцій та сплаченого судового збору; повідомила, що відповідач після порушення провадження у справі здійснив часткове погашення боргу, а саме основний борг в сумі 4622,51 грн; надала для долучення до матеріалів справи довідку за №128 від 05.05.15., до якої додано чеки на погашення боргу та акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.15. по 05.05.15.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином, про що свідчить список поштових відправлень рекомендованих листів господарського суду Житомирської області.

Враховуючи те, що явка представників сторін в засідання суду обов'язковою не визнавалась, надання письмового відзиву відповідно до вимог ст. 59 ГПК України є правом відповідача, а не його обов'язком, господарський суд вважає, що неявка представника відповідача, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

30.08.2011 між сторонами був укладений Договір №80241 (далі - Договір, а. с. 8), відповідно до умов якого позивач (постачальник) зобов'язується передати, а відповідач (покупець) прийняти та своєчасно оплатити переданий товар за цінами, обумовленими сторонами при складанні заявки. Товар передається партіями (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 2.2 Договору, кількість, асортимент та ціна товару зазначаються у видаткових накладних постачальника.

Пунктом 3.1 даного Договору сторони передбачили, що покупець зобов'язується перерахувати кошти за товар в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок або внести в касу підприємства постачальника не пізніше 7 календарних днів з моменту прийомки товару.

На виконання умов даного Договору, позивач поставив відповідачеві товар, що підтверджується видатковими накладними, які знаходяться в матеріалах справи (а. с. 11 - 24).

Проте відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної оплати вартості товару виконав частково, внаслідок чого станом на день звернення з позовом до суду у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 4622,51 грн., яку останній і просив суд стягнути в позовній заяві.

Разом з тим, після порушення провадження у справі, відповідач розрахувався з позивачем на суму 4622,51 грн., про що свідчать додані до матеріалів справи чеки на погашення суми боргу.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про припинення провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 4622,51 грн. основного боргу за відсутністю предмета спору на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Крім того, в позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 26,35 грн. 3% річних, 672,33 грн. інфляційних 453,14 грн. пені та 1155,63 грн. штрафу.

Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування позивачем до стягнення з відповідача 26,35 грн. 3% річних та інфляційні в розмірі 672,33 грн. проведено згідно з вимогами чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також слід зазначити, що за ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, що включає його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно з п.6.3 Договору, при порушенні терміну оплати, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки платежу, а також штраф у розмірі 25% від суми неоплаченого товару. Загальна сума пені та штрафу розраховується за весь період прострочення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст. 549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Перевіривши розрахунки вказаних зобов'язань, суд вважає, що пеня та штраф нараховані правильно і відповідно до вимог чинного законодавства.

Разом з тим, керуючись п. 3 ст. 83 ГПК України, суд вбачає за доцільне зменшити розмір нарахованого штрафу з огляду на таке..

Відповідно до ч.1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2 ст.233 ГК України).

Стаття 551 ЦК України також передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.11р. №18 визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК України йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись вище вказаним, враховуючи сплату відповідачем суми основного боргу, суд дійшов висновку про зменшення розміру штрафу до розміру 10%, який становить 115,57 грн.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів повного розрахунку з позивачем суду не надав, в судове засідання не з'явився.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 26,35 грн. 3% річних, 672,33 грн. інфляційних 453,14 грн. пені та 1155,63 грн. штрафу обгрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи та підлягали би задоволенню. Однак, суд зменшує розмір штрафу, що підлягає стягненню, до 115,57 грн., про що зазначено вище.

Крім того, суд припиняє провадження у справі в частині стягнення 4622,51 грн. основного боргу за відсутністю предмета спору на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду і суму основного боргу сплатив після порушення провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 49, 75, п.1-1 ч.1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія "Полісся -Продукт" (10001, м. Житомир, вул. Кооперетивна, 12, ):

- 453,14 грн. - пені;

- 115,57 грн. - штрафу;

- 26,35 грн. - 3% річних;

- 672,33 грн. - інфляційних нарахувань;

- 1827,00 грн. - судового збору.

3. Відмовити у стягненні 1040,06 грн. штрафу.

4. Припинити провадження в частині стягнення 4622,51 грн. основного боргу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "07" травня 2015 року.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (на вимогу)

3 - відповідачу (реком.)